Провадження № 1-кс/331/2590/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2016 року м.Запоріжжя
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі судового засіданні ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження,
ВСТАНОВИВ:
15 липня 2016 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій скаржник просить скасувати постанову слідчого СВ Жовтневого НП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №000603; визнати протиправними бездіяльність слідчого СВ Жовтневого НП ГУНП в Запорізькій області; визнати протиправними бездіяльність процесуального прокурора місцевої прокуратури №2; закінчити досудове слідство в строки передбачені ст. 28 КПК України та в двомісячний строк обявити підозру особам, які скоїли даний злочин та обвинувальний акт направити до суду для вирішення вини та відповідальності в судовому провадженні.
В обгрунтування скарги зазначив, що постанова про закриття провадження винесена за неповноти досудового слідства, невідповідності висновків слідчого, викладених у постанові, фактичним обставинам кримінального провадження.
У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав вимоги викладені у скарзі, наполягав на їх задоволені.
У судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися, повідомлялися належним чином, про причину неявки не повідомили, тому суд вважає, за можливе розглянути справу без їх участі. На думку суду, повторна неявка слідчого та прокурора свідчить про те, що вони погоджуються з обставинами викладеними ОСОБА_3 у своїй скарзі.
Слідчий суддя з урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, вислухавши пояснення ОСОБА_3 , ознайомившись зі змістом поданої скарги та доданими до нею документами, приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Слідчим суддею встановлено, що слідчим СВ Жовтневого НП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 прийнято постанову про закриття кримінального провадження №0000603.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст. 2, ст. 284 КПК Укарїни.).
На слідчого суддю, відповідно до норм КПК України, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та він зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.
Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.
Виходячи зі змісту ст. 3 Конституції України, завдань кримінального провадження, що визначені ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
Пленум Верховного суду України в постанові від 01.11.1996 року «Про застосування конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом є гарантією забезпечення всім сторонам кримінального провадження рівних можливостей щодо здійснення своїх процесуальних прав.
Крім того, Європейський Суд з прав людини у п. 42 рішення від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» зазначив, що за статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Також у п. 111 рішення Європейського Суду з прав людини від 22 лютого 2005 р. у справі «Новоселецький проти України» Суд вказав, що прокуратура є державним органом правової держави, діяльність якого сприяє здійсненню правосуддя, і у випадку недотримання зобов`язань, покладених на цей орган, права, гарантовані Конвенцією, були б позбавлені їх "конкретного та ефективного" сенсу. Одне з таких зобов`язань передбачає те, що сторона, яка постраждала, може сподіватись на уважний та ретельний розгляд її скарг.
У звязку з вищенаведеним та приймаючи до уваги повторну неявку слідчого та прокурора, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а саме постанова слідчого СВ Жовтневого НП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження відновленню, в задоволенні інших вимог ОСОБА_3 необхідно відмовити, оскільки вони є передчасними.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 214, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, суддя
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000603.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Копію ухвали суду направити для виконання до Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області.
Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1