Ухвала
іменем україни

18 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000241, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Литвинівка Біловодського району

Луганської області, який мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 , ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 128 КК України,

за касаційною скаргою засудженого на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року та вирок Апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий розгляд. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що висновки суду першої й апеляційної інстанцій ґрунтуються на суперечливих показаннях потерпілих та свідків, а показання деяких свідків сторони захисту на підтвердження його невинуватості взагалі не взяті до уваги. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції не спростував його доводів, викладених в апеляційній скарзі, та належним чином не мотивував свого рішення. Також зазначає про безпідставність задоволення цивільного позову.

Вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 3 місяці.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 128 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 в частині виправдання за ст. 128 КК України скасовано та ухвалено новий, яким ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено:

- за ст. 128 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки,
- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 остаточно визначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь: потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 7 000 грн та 2 018,67 грн матеріальної шкоди, «Відділкової клінічної лікарні» ст. Полтава СТГО «Південна залізниця» - 629,79 грн в рахунок відшкодування лікування потерпілої ОСОБА_8 .

У решті вирок місцевого суду залишений без зміни.

За вироком суду, з урахуванням змін, внесених судом апеляційної інстанції, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 22 вересня 2014 року близько 08.00 год., знаходячись в смт. Котельва Полтавської області, на ґрунті неприязних стосунків наніс потерпілому ОСОБА_7 один удар ногою в обличчя та більш двох ударів по тулубу, спричинивши останньому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Крім того, ОСОБА_5 29 серпня 2012 року близько 09.00 год., перебуваючи на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_8 в смт. Котельва Полтавської області, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час сварки, яка відбулася з приводу розподілу майна його матері ОСОБА_9 , умисно, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, тобто не маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень, володіючи навичками Тайського боксу, маючи спортивний розряд «Кандидат в майстри спорту», відкинув потерпілу ОСОБА_8 від автомобіля ЗАЗ-1102 «Таврія», який знаходився на подвір`ї вказаного господарства. Остання, не втримавшись на ногах, впала на ґрунтову поверхню більш на праву ногу, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, якими в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно зі ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції й ухвалює свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання. При цьому вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначається зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухвалення рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Проте суд апеляційної інстанції зазначених вимог закону не дотримався та ухвалив щодо ОСОБА_5 вирок, який не відповідає кримінальному процесуальному закону.
Так, у резолютивній частині вироку суд апеляційної інстанції припустився суперечності, зазначивши про скасування вироку суду першої інстанції лише в частині виправдання ОСОБА_5 за ст. 128 КК України, однак ще й призначивши останньому більш суворе покарання за ч. 1 ст. 122 КК України, без скасування в цій частині вироку суду першої інстанції.
Крім того, з мотивувальної частини вироку суду апеляційної інстанції вбачається, що ним визнано необґрунтованим виправдання ОСОБА_5 за ст. 128 КК України, про що наведено відповідне обґрунтування.
Однак щодо необхідності призначення більш суворого покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд апеляційної інстанції жодних доводів не навів та свого висновку про це не сформулював.
З огляду на викладене вирок суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню через допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно ретельно перевірити доводи апеляційних скарг сторін, а також доводи касаційної скарги засудженого та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Полтавської області від 09 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3