Дата документу Справа № 311/1/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №311/1/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/582/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2016 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002082 від 20 серпня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Самарканд Узбекистану, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з вироком суду, в силу ст.89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертизи по кримінальному провадженню у розмірі 184 грн 14 коп. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 , не оспорюючи обставин справи, а також доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненому правопорушенні, просить вищевказаний вирок суду щодо останнього змінити через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, в наслідок суворості. Прокурор просить виключити з мотивувальної частини вироку як обставину, що обтяжує покарання, «рецидив злочинів» та з кваліфікації дії обвинуваченого - ознаку «повторність», та вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням на 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує на те, що суд безпідставно врахував в якості кваліфікуючої ознаки «повторність», оскільки попередня судимість ОСОБА_6 погашена, а тому він є особою, яка в силу ст.89 КК України не судима. Крім того, на думку апелянта, судом незаконно врахована в якості обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, та відповідно призначено занадто суворе покарання.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він в середині квітня 2013 року, в невстановлений у ході досудового розслідування день, приблизно о 16-00 годині, у селі Балки Василівського району Запорізької області, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , що належить його батьку - ОСОБА_9 , де, діючи з прямим умислом, з метою крадіжки чужого майна, з корисливих мотивів, користуючись тим, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу зайшов до передбанника, звідки таємно, повторно, викрав майно ОСОБА_9 , тим самим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 221 грн. Викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та наполягала на задоволенні апеляційних вимог в повному обсязі; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок суду у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні крадіжки чужого майна при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч.2 ст.185 КК України за ознакою повторності та при призначенні покарання визнав обставиною, що обтяжує покарання, рецидив злочинів.

Однак, свої висновки в цій частині суд належним чином не вмотивував.

Разом з цим, згідно з вимогами ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, або злочинів, передбачених різними статтями цього Кодексу, у випадках, передбачених цим Кодексом. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.

Відповідно до положень ст.34 КК України, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Як встановлено судом першої інстанції і зазначено у вироку, ОСОБА_6 в силу ст.89 КК України не судимий.

Цей факт ніким з учасників провадження не оспорюється, більш того, на цю обставину посилається прокурор в апеляційній скарзі в обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за ці межі лише у випадку, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з доводами прокурора в апеляційній скарзі щодо неправильної кваліфікації судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України за ознакою повторності, безпідставного визнання рецидиву злочинів обставиною, що обтяжує покарання, та з доводами щодо суворості призначеного обвинуваченому покарання.

З урахуванням викладеного, відповідно до положень ст.ст.7,409 КПК України, оскаржуваний вирок суду підлягає зміні, з виключенням з кваліфікації дій обвинуваченого ознаки повторності та вказівки суду про визнання обставиною, що обтяжує покарання, рецидив злочинів.

Колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Враховуючи ступінь тяжкості вказаного правопорушення та його фактичні обставини, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому та відшкодував потерпілому, який є його батьком, заподіяну шкоду, у зв`язку з чим будь-яких претензій до обвинуваченого потерпілий не має; активно сприяв розкриттю злочину, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на 2 роки, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги фактичні обставини провадження, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що виправлення останнього можливе без ізоляції його від суспільства.

Керуючись ст.ст.7, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання.

Виключити з кваліфікації дій обвинуваченого ознаку повторності, та визнання судом як обставини, що обтяжує покарання, рецидив злочинів.

Кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), та призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на 2 роки.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції за місцем мешкання;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію за місцем мешкання про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції за місцем мешкання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4