Справа № 570/1541/16-к
номер провадження 1-кп/570/76/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2016 року м.Рівне
Рівненський районний суд Рівненської області
в особі судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001531 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працює, одружений, зареєстрований по АДРЕСА_1 , який є раніше не судимим (щодо якого постановлено обвинувальні вироки, які не набрали законної сили - Рівненського міського суду Рівненської області від 02 вересня 2016 року за ч.2 ст. 289 КК України; Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2016 року за ч.2 ст.289 КК України)
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 26 жовтня 2015 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: вул. Габрилівська, 1А в с. Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області, повторно, незаконно заволодів транспортним засобом - квадроциклом «Поларіс 500» вартістю 147681, 25 гривень, що завдало значної матеріальної шкоди потерпілому. Діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння транспортним засобом - квадроциклом «Поларіс 500», ОСОБА_4 шляхом обману увійшов в довіру до ОСОБА_6 та під приводом перевірки технічної справності даного транспортного засобу для подальшого придбання, отримав ключі та доступ до квадроцикла. Шляхом запуску двигуна розпочав рух по вказаній вулиці, після чого всупереч волі потерпілого зник на ньому з місця зберігання квадроцикла.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у незаконному заволодінні транспортним засобом, яке завдало значної матеріальної шкоди потерпілому, вчиненому повторно, не визнав, від дачі показань (в тому числі відповідей на запитання) відмовився на підставі ст.63 Конституції України. В ході судового розгляду обвинувачений неодноразово запевняв, що ніякого квадроцикла він не брав, на місці вчинення вказаного кримінального правопорушення його не було.
Його захисник ОСОБА_5 в судових дебатах також просив виправдати свого підзахисного, вказуючи на те, що квадроцикл не є транспортним засобом. У потерпілого на нього відсутні документи щодо права власності, розпорядження чи користування, відтак він не може бути власником вказаного квадроцикла, до того в Україну він ввезений незаконним шляхом (оскільки не був розмитнений), тому в діях його підзахисного відсутні подія та склад злочину. У судових дебатах просив ухвалити щодо його підзахисного виправдувальний вирок.
Суд критично відноситься до вказаних доводів захисника обвинуваченого, що квадроцикл не є транспортним засобом. Згідно п.2.13 Правил дорожнього руху квадроцикли належать до категорії B1 транспортних засобів - квадро- і трицикли, мотоцикли з боковим причепом, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів. За умови використання квадроцикла за межами доріг загального значення його реєстрація, за діючим законодавством, є необов`язковою.
Хоча обвинувачений не визнав своєї вини та фактичних обставин провадження, однак його вина у вчиненні кримінального правопорушення та фактичні обставини провадження повністю доведені дослідженими у суді доказами.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 надав суду наступні пояснення. Квадроцикл марки «Поларіс 500» він придбав півтора роки тому, щоб потім його перепродати з метою заробітку. По цій же причині він його і не зареєстрував. Вказав, що вказаний транспортний засіб є нерозмитнений. Документів про право власності на вказаний транспортний засіб немає, однак він себе вважає власником вказаного транспортного засобу. Десь у серпні 2015 року він розмістив оголошення щодо продажу квадроцикла на сайті «АВТО РІА». 26 жовтня 2015 року до нього зателефонував покупець, з яким вони домовилися про зустріч ввечері. Десь о 17 години 20 хвилин до його господарства під`їхав автомобіль «Фольксваген» синього кольору, з якого вийшли два чоловіка. Потерпілий ОСОБА_6 вказує, що саме обвинувачений був одним із тих двох чоловіків - ОСОБА_4 . Він оглянув квадроцикл, після чого попросив його проїхатися транспортним засобом, щоб перевірити його справність. З дозволу потерпілого він сів за кермо квадроцикла, запустив двигун та попрямував на автодорогу Київ-Чоп. Через 8-10 хвилин він зателефонував ОСОБА_8 та сказав, що квадроцикл нормально їде і він повертається назад. Після цієї розмови з ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_6 засумнівався в правдивості його слів та почав розпитувати у другого чоловіка, хто він і хто є той молодик, який приїхав з ним. Той пояснив, що він є таксистом, який привіз цього хлопця. Вони разом сіли у машину «Фольксваген» і поїхали шукати молодика на автодорогу Київ-Чоп, його дружина відправилася у напрямку м. Рівне. Однак вони його так і не знайшли. ОСОБА_4 сам також не повернувся. Потерпілий зазначив, що збитки йому не відшкодовано, однак цивільного позову на даний час не заявляв, щодо покарання покладається на розсуд суду.
Аналогічні показанням потерпілого ОСОБА_6 показання надала і його дружина ОСОБА_9 , яка була допитана, як свідок.
Таксист ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердив, що він привозив ОСОБА_4 до потерпілого ОСОБА_6 для того, щоб придбати квадроцикл. Був присутній під час їх зустрічі. Підтвердив, що домовлялися саме за продаж вказаного транспортного засобу і що дійсно ОСОБА_4 попросив у потерпілого проїхатися для перевірки справності транспортного засобу і не повернувся. На його машині вони з потерпілим ОСОБА_6 намагалися знайти та наздогнати обвинуваченого, однак їм це не вдалося.
Свідок ОСОБА_11 показав, що є сусідом ОСОБА_6 , що вказаний квадроцикл був придбаний потерпілим ОСОБА_6 , останній зберігав квадроцикл у нього в гаражі. ОСОБА_11 показав, що іноді сам на ньому катався з дозволу потерпілого.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.с.-33) від 16 грудня 2015 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 серед пред`явлених для впізнання осіб (в присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) вказав на особу на фото під №1 ОСОБА_4 як на особу, яка в жовтні 2015 року висловила намір придбати у нього квадроцикл марки «Поларіс 500», взяла його проїхатись, ніби-то з метою перевірки технічного стану, та не повернулася.
В судовому засіданні поняті ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили, що саме обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_6 впізнав на фотознімку під час проведення вищезазначеної слідчої дії.
Згідно ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» №14 від 23.12.2005 року (із відповідними змінами та доповненнями) незаконне заволодіння транспортним засобом це умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.
Зважаючи на ту обставину, що судом встановлено факт того, що обвинувачений ОСОБА_4 , обманюючи потерпілого щодо своїх дійсних намірів, ніби-то з метою купівлі транспортного засобу - квадроциклу, проводив на них тест-драйв, залишивши, при цьому, особу з яким він приїздив ніби як гарантію його повернення, чим піднімав впевненість потерпілого щодо його повернення, натомість він не повернувся, незаконно заволодівши транспортним засобом, як потерпілий, так і свідки вказали на нього як на особу, яка вчинила вищевказані дії, тому він є суб`єктом злочину, передбаченого ст.289 КК України.
Суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289 КК України, який своїми умисними діями, вчиненими повторно, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, завдав значної матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 .
Відповідно до частин 2,3 ст.289 КК України, п.3 примітки до ст.289 КК України матеріальну шкоду слід визнавати значною в разі заподіяння реальних збитків на суму від 100 до 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а великою - на суму понад 250 таких мінімумів.
Згідно ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» №14 від 23.12.2005 року (із відповідними змінами та доповненнями) при вирішення питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положень п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, де вказано, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати, виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. У випадках, коли особа знищила транспортний засіб, яким незаконно заволоділа, чи призвела до такого стану, що він повністю втратив свою цінність або якщо транспортний засіб не знайдено, розмір реальних збитків дорівнює вартості автомобіля на день вчинення злочину.
Відповідно до висновку експертизи №3.3-02/16 від 16.02.2016 року(а.с 45-47) середня ринкова вартість аналогічного квадроцикла марки «Polaris 500HO SPMN», 2012 року випуску, станом на момент проведення експертизи , могла складати 147681,25 гривень. Зважаючи, що станом на 2015 року розмір соціальної пільги становив 609 грн., збитки завдані неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_4 (зважаючи на те, що транспортний засіб, яким він заволодів знайдено не було) суд вважає, що вказаний висновок експерта свідчить про значну матеріальну шкоду, завдану потерпілому. Отже, виходячи з даних обставин досудовим слідством вірно кваліфіковано дії ОСОБА_4 за ознакою завдання значної матеріальної шкоди потерпілому. Також суд вважає вірною кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ознакою повторності, оскільки ОСОБА_4 до цього вчинив аналогічне діяння, за вчинення якого на момент вчинення даного діяння була пред`явлена підозра.
Судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не вчиняв інкримінованих злочинів, оскільки вони є суперечливими та не відповідають обставинам справи, визнаним судом доведеними. А тому такі показання обвинуваченого суд до уваги не приймає та розцінює їх як намагання уникнути відповідальності за вчинення злочину.
Враховуючи, що показання потерпілого та свідків не містять суперечностей, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, досліджені докази, здобуті органом досудового слідства та судом, відповідають встановленим судом обставинам у їх сукупності, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України.
При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання прокурором заявлено не було, а судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, збитки потерпілому ОСОБА_6 не відшкодував, транспортний засіб не повернув, тому суд призначає покарання в межах санкції ст. 289 ч.2 КК України, у виді позбавлення волі з конфіскацією усього належного на праві приватної власності майна.
Конфіскація майна, як факультативне додаткове покарання, визначене санкцією ст.289 ч.2 КК України, призначається судом, оскільки органом досудового слідства інкриміновано корисливий мотив вчинення даного злочину ОСОБА_4 , наявність саме такого мотиву доведена в судовому засіданні, та з врахуванням вимог ст.59 КК України, згідно якої конфіскація майна може бути призначена за умови, якщо вчинений злочин (тяжкий чи особливо тяжкий) є корисливим.
На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Речові докази, згідно ст.100 КПК України слід залишити у матеріалах кримінального провадження.
Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .
Оскільки запобіжний захід щодо ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирався, тому підстав щодо обрання запобіжного заходу до вступу вироку у законну силу немає, як і немає підстав для перерахунку строку попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України. Однак початок строку відбування покарання засудженому слід рахувати з моменту затримання в іншому кримінальному провадженні.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -
з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 20 лютого 2016 року.
Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати по справі за проведення автотоварознавчої експертизи, що становлять 613 (шістсот тринадцять) гривень 80 копійок.
Речові докази копію документу іноземної держави (Commonwealth) на квадроцикл та фотозображення квадроцикла залишити в матеріалах справи.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1