У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
пр. № 1-кс/759/3314/16

ун. № 759/16158/16-к

24 листопада 2016 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_2 , яке погоджено з прокурором Київської місцевої прокуратури №8, ОСОБА_3 , про арешт майна, подане в кримінальному провадженні №0000023 внесене до ЄРДР 06.05.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Святошинського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_2 , яке погоджено з прокурором Київської місцевої прокуратури №8, ОСОБА_3 , про арешт майна, подане в кримінальному провадженні №0000023 внесене до ЄРДР 06.05.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, в якому слідчий просить накласти арешт на нерухоме та рухоме майно, що належить підозрюваному ОСОБА_4 а саме: - квартиру що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; та - автомобіль TOYOTA RAV4, 2003 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 . Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 , а також будь-яким іншим особам, відчужувати, розпоряджатись будь-яким чином та використовувати дане нерухоме та рухоме майно до скасування арешту майна у встановленому Законом порядку.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 від 06.05.2015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України.

Так, 23.11.2016 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, громадянину України, раніше не судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлено про підозру та вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ТОВ «Укргазтех» () зареєстроване у Головному територіальному управлінні юстиції у м. Києві за № 0000724 та взято на податковий облік 21.01.1999 за № 20518, адреса підприємства: м. Київ, вул. Верховинця, буд. 10, оф. 430.

Згідно наказу № 33-к від 10.11.2006 ОСОБА_4 призначений на посаду Генерального директора ТОВ «Укргазтех» () з 10.11.2006 і займає її по теперішній час.

ОСОБА_4 , будучи Генеральним директором ТОВ «Укргазтех» виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки суб`єкта господарської діяльності ТОВ «Укргазтех» і, згідно п. 1 примітки до ст. 364 КК України, є службовою особою вказаного товариства.

Будучи службовою особою Генеральним директором ТОВ «Укргазтех», у відповідності до вимог ст. 67 Конституції України, яка закріплює обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 (із змінами та доповненнями), вимогами інших законодавчих актів, що регулюють питання оподаткування господарської діяльності в Україні, ОСОБА_4 несе відповідальність за правильне ведення бухгалтерської та податкової звітності підприємства та результатів його роботи, повне відображення в обліку за звітний період доходів і витрат підприємства, а також за своєчасне нарахування та сплату в повному обсязі податків та обов`язкових зборів в Державний бюджет України.

Однак, ОСОБА_4 , ігноруючи як нормативні акти, що визначають порядок ведення бухгалтерського обліку та складання податкової звітності, так і свої обов`язки службової особи ТОВ «Укргазтех», із корисливих спонукань, маючи умисел, спрямований на ухилення від сплати податків, що входять в систему оподаткування введених у встановленому законом порядку, в особливо великих розмірах, діючи умисно, вчинив кримінальні правопорушення при наступних обставинах.

Так, ТОВ «Укргазтех» у період з вересня по грудень 2012 року здійснювало господарську діяльність, пов`язану з установленням та монтажем машин і устаткування.

Маючи прямий умисел на ухилення від сплати податків, Генеральний директор ТОВ «Укргазтех» ОСОБА_4 реалізував злочинний план штучного зменшення податкових зобов`язань підприємства перед Державним бюджетом України, який полягав у перерахуванні коштів за неіснуючі господарські операції на рахунок підприємства з ознаками фіктивності, що в свою чергу надавало можливість ОСОБА_4 , як Генеральному директору ТОВ «Укргазтех», безпідставно збільшити податковий кредит з податку на додану вартість та, як наслідок, зменшити податкові зобов`язання з податку на додану вартість, а також збільшення валових витрат та, як наслідок, зменшення зобов`язань з податку на прибуток, які підлягали сплаті до бюджету за відповідні звітні періоди.

Так, згідно договорів та специфікацій до них, видаткових та податкових накладних, банківських виписок встановлено, що ТОВ «Украгазтех» мало фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «Капромбуд» (код за ) в період з вересня по грудень 2012.

ОСОБА_4 , знаходячись у м. Києві, точне місце та час досудовим слідством не встановлено, підписав ряд завідома неправдивих первинних та бухгалтерських документів по фінансово-господарських взаємовідносинах ТОВ «Укргазтех» () з ТОВ «Капромбуд» ().

При цьому, ОСОБА_4 розумів, що в адресу ТОВ «Укргазтех» товарно-матеріальні цінності від ТОВ «Капромбуд» не постачались та ніколи постачатись не будуть.

Розроблена ОСОБА_4 схема зменшення сум податкових зобов`язань ТОВ «Укргазтех» перед бюджетом полягала у формуванні від фіктивного підприємства ТОВ «Капромбуд» () податкового кредиту з податку на додану вартість під виглядом поставки мультиплексорного обладнання для надання таким діям зовні законного вигляду та віднесення до складу витрат товариства суми документально оформлених операцій від вказаного фіктивного підприємства.

Фактично, в період фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ «Укргазтех» з ТОВ «Капромбуд» з вересня по грудень 2012 року, поставка мультиплексорного обладнання від ТОВ «Капромбуд» в адресу ТОВ «Укргазтех» не здійснювалась і не могла здійснюватись.

Дії Генерального директора ТОВ «Укргазтех» ОСОБА_4 , що полягали в порушенні: ст. 67 Конституції України; ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996; ст. 134, 134.1, 134.1.1.8, 138, 138.2, 139, 139.1, 139.1.6, 139.1.9 ,187, 198.1, 198.2, 198.3, 198.6, 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, призвели до фактичного ненадходження до Державного бюджету коштів за період з вересня по грудень 2012 року у вигляді несплати податку на додану вартість на суму 1 383 296 грн. та податку на прибуток підприємства на суму 1 452 461 грн., всього на загальну суму 2 835 757 грн., що більш ніж в п`ять тисячу і більше разів перевищує установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є особливо великим розміром.

Враховуюче те, що своїми умисними діями підозрюваний ОСОБА_4 завдав державі збитків в особливо великих розмірах, а відповідно до санкцій ч. 3 ст. 212 КК України передбачено покарання у вигляді конфіскації майна, з метою подальшого забезпечення його виконання, на даний момент виникла необхідність у накладені арешту на нерухоме та рухоме майно, власником якого є ОСОБА_4 .

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали.

Власник майна до суду не викликався, у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України.

Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, вислухавши думку слідчого та прокурора, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11, ч. 12 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Як вбачається із матеріалів клопотання слідчим в підтвердження належності права власності на нерухоме майно надано лист Київського міського бюро технічної інвентаризації, в якому зазначено, що станом на 01.01.2013 року на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 належить нерухоме майно, а саме квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Також даним листом зазначено, що з 01.01.2013 року функції щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна делеговані ДРС України, та зазначено що з 01.01.2013 року, БТІ позбавлено доступу до реєстру. Таким чином слідчим суддею встановлено, що надана інформація щодо реєстрації права власності на зазначене майно є застарілою, оскільки така інформація надана станом на 01.01.2013 року, відтак підстав для задоволення клопотання в цій частині не має.

Відповідно до інформації Головного сервісного центру у м. Києві МВС України встановлено, що ОСОБА_4 є власником транспортного засобу, а саме: автомобіля TOYOTA RAV4, 2003 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , дана інформація надана станом на 15.08.2016 року.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, з метою попередження незаконного відчуження майна, або пошкодження, або настання інших наслідків, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню в частині накладення арешту на вищезгаданий транспортний засіб.

Керуючись ст.ст. 131, 170-173, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_2 , яке погоджено з прокурором Київської місцевої прокуратури №8, ОСОБА_3 , про арешт майна, подане в кримінальному провадженні №0000023 внесене до ЄРДР 06.05.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме: транспортний засіб автомобіль TOYOTA RAV4, 2003 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 шляхом заборони його відчуження, та розпорядження.

Обов`язок по виконанню ухвали суду покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №8, ОСОБА_3 .

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

З підстави необґрунтованості накладення арешту на майно особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК), а потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК.

Слідчий суддя ОСОБА_5