Справа № 751/3093/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/561/2016
Категорія - в порядку КПК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю сторін кримінального провадження

засудженої ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

представника ЧВК № 44 ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за клопотанням засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від покарання,

за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою засудженій ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції послався на ч. 2 ст. 81 КК України та вказав, що засуджена ОСОБА_6 своєю поведінкою та ставленням до праці не довела виправлення, оскільки за весь час відбування покарання, до праці відносилась незадовільно, з 2014 року і по день розгляду клопотання не працює, допускала порушення трудової дисципліни, не бажає приймати участі у суспільно-корисній праці, в організаційно-виховних заходах, в роботі самодіяльних організацій.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою на підставі ст. 81 КК України, звільнити її умовно-достроково від покарання, мотивуючи тим, що з 2014 року і по теперішній час, вона стягнень не має. Причиною неможливості довести своє добросовісне відношення до праці вважає порушення адміністрацією колонії законодавства про працю, а саме працевлаштування проти її трудових можливостей і без оплати праці, передбаченої ст. 118 КВК України та ст. 95 Закону України про працю, проведення оплати праці в розмірі 25 % від мінімальної заробітної плати.

Жодної професійно - профілактичної бесіди з нею не проводили. Вона не бажає займатися суспільно-корисною працею саме через низький рівень оплати та по причині відсутності умов для зайняття такою працею. На думку засудженої, адміністрація установи повинна була працевлаштувати її тільки за згодою, а при визначенні норми виробітку врахувати спеціальність та можливості. Вона готова до законослухняної поведінки без здійснення контролю. За місцем проживання у неї батьки пенсіонери та цивільний чоловік, які сприятимуть її соціальній адаптації. На всіх організаційно-виховних заходах вона була присутньою без нагадування, а записи в характеристиці з приводу її небажання приймати в них участь, в роботах по благоустрою загону, не відповідають дійсності.

Заслухавши доповідача, засуджену, яка просила про задоволення її апеляційної скарги та про умовно-дострокове звільнення від покарання, представника колонії та прокурора, які заперечували проти доводів засудженої, вказуючи, що засуджена не здатна вести соціально-прийнятний спосіб життя у суспільстві та потребує жорсткого контролю за поведінкою, перевіривши матеріали судового провадження, особової справи засудженої та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання; виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбанням спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; виконанням норм виробітку; ставленням до майна, знарядь виробництва; прагненням придбати спеціальність або підвищити кваліфікацію; відсутністю трудових порушень; суворим додержанням правил охорони праці і правил техніки безпеки.

Саме поєднання двох чинників сумлінної поведінки та ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. З огляду на це ст. 81 КК України передбачає умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке можливе після фактичного відбуття засудженим певного строку покарання і доведенням виправлення.

У даному випадку засуджена ОСОБА_6 відбула строк покарання, після якого можливе звільнення від відбування під умовою, але не бажає працювати із-за низької оплати праці та вважає, що їй доручають роботу, без врахування її вмінь та можливостей.

За матеріалами особової справи засуджена має середню технічну освіту та спеціальність товарознавство. В установі відбуття покарання була працевлаштована до закрійно-підготовчого цеху, де до роботи ставилася незадовільно, не виконувала доручену роботу. Залишала без дозволу місце роботи та вважала зайняття суспільно-корисною працею недоцільним.

З пояснень представника колонії вбачається, що адміністрація надавала засудженій можливості працевлаштування з урахуванням її здібностей та умінь. За попереднім вироком ОСОБА_6 відбувала покарання в Чернігівській виправній колонії №44, а тому по прибуттю в колонію за новим вироком, її розподілили на аналогічну роботу в закрійно-підготовчому цеху, надали можливість спілкування з начальником виробництва, який доручив іншу роботу. Судячи із зауважень засудженої, сортування лаврового листа, їй не до вподоби, вона хоче займатися іншою роботою.

Психологічна характеристика на засуджену свідчить про те, що вона нездатна стримувати власні негативні потяги та вчинки, не намагається переоцінити власні помилки, у своїх проблемах звинувачує інших осіб та долю, не готова до самокерованої правослухняної поведінки.

Отже, доводи засудженої, що вона заслуговує на умовно-дострокове звільнення, як особа, що не порушує режиму утримування та не бажає працювати, не заслуговують на увагу.

Умовно-дострокове звільнення від покарання неможливе тільки при сумлінній поведінці, необхідно щоб таким було і ставлення до праці, завдяки якій у засудженої сформуються навики одержання доходів, допустимих з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів.

Тому, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання засудженої про умовно - дострокове звільнення від покарання є цілком законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 квітня 2016 року про відмову засудженій ОСОБА_6 в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільненні від відбуття покарання, без змін.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 .