Ухвала
іменем україни

29 лютого 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 06 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 19 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Вироком місцевого суду, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 жовтня 2015 року, визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
- за ч. 3 ст. 414 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_4 військового звання «старший солдат».

Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

За вказаним вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він, пройшовши відповідний інструктаж і отримавши необхідну спеціальну підготовку, 20 листопада 2014 року приблизно о 19:30 год., маючи закріплений на ремені за спиною ввірений йому автомат Калашникова з під ствольним гранатометом НОМЕР_1 , який перебував у зарядженому стані, запобіжник якого перебував у положенні «Вогонь», зайшов у спальне приміщення роти вогневої підтримки 3 аеромобільного десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де відпочивали інші військовослужбовці, та грубо порушуючи правила поводження зі зброєю, почав переміщати закріплений на ремені вказаний автомат Калашникова з підствольним гранатометом із положення «із-за спини» в положення «перед собою», направивши його у напрямку інших військовослужбовців, та, діючи недбало, без мети умисного заподіяння тілесних ушкоджень або смерті іншій людині, натиснув на хвіст спускового гачка наведеного під ствольного гранатомету ГП-25 № НОМЕР_3 , здійснивши з нього постріл гранатою ВОГ-25 у середину приміщення.

Внаслідок вибуху вказаної гранати осколковими пораненнями було заподіяно смерть прапорщику ОСОБА_5 , а також спричинені тяжкі тілесні ушкодження молодшому сержанту ОСОБА_6 і сержанту ОСОБА_7 , тілесні ушкодження середньої тяжкості молодшому сержанту ОСОБА_8 і солдату ОСОБА_9 , легкі тілесні ушкодження старшому сержанту ОСОБА_10 та солдатам ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .

Окрім того, внаслідок недбалого ставлення ОСОБА_4 до військової служби, грубого порушення ним правил поводження зі зброєю, були спричинені тяжкі наслідки, що виразились у набутті даної події негативного суспільного резонансу, який призвів до значного підриву авторитету та престижу Збройних Сил України, як військового формування, на яке покладена оборона України, захист її суверенітету та територіальної цілісності і недоторканості, а також у створенні обстановки та умов, що ускладнили забезпечення постійної бойової готовності та виконання завдань у зоні проведення антитерористичної операції військовим підрозділом - 3 аеромобільним-десантним батальйоном військової частини польова пошта НОМЕР_2 унаслідок бойової втрати 9 військовослужбовців з особового складу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про зміну оскаржуваних судових рішень та пом`якшення призначеного йому покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 3 ст. 414 КК України та із застосуванням ст. 75 КК України. На думку засудженого, суд при призначенні йому покарання повною мірою не врахував наступні обставини: щире каяття у вчиненому злочині, позитивні характеристики за місцем роботи, ту обставину, що він був мобілізований добровольцем, наявність мати-пенсіонерки, яка потребує догляду. Також ОСОБА_4 , по суті заперечуючи факт здійснення ним пострілу з гранатомету, стверджує про повне визнання ним винуватості у злочині, за який він був засуджений, та посилається на необхідність врахування даної обставини як пом`якшуючої покарання. Окрім того, звертає увагу на відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Із копії вироку видно, що у судовому засіданні ОСОБА_4 частково визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 414 КК України, та заперечував факт здійснення ним пострілу з гранатомету, що, як указав суд, спростовується наявними у матеріалах провадження доказами, які були належно оцінені судом, виходячи із засад їх допустимості, достатності, достовірності та належності.

У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти цим висновкам суду першої інстанції, а у касаційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів на їх спростування.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом відповідно до положень ст. 65 КК України при визначенні міри покарання в межах санкції ч. 3 ст. 414 КК України повною мірою враховано ступінь тяжкості цього злочину та характер вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, дані про його особу, а саме те, що він в силу ст. 89 КК України не судимий, на спеціальних обліках не перебував, не має осіб, яких зобов`язаний за законом утримувати, позитивно характеризувався за місцями проживання, роботи та служби. Окрім того, пом`якшуючою покарання обставиною суд визнав щире каяття ОСОБА_4 у вчиненому злочині.
У касаційній скарзі не наведено таких обставин, які б не були враховані судом при призначенні ОСОБА_4 покарання, та які б пом`якшували покарання, істотно знижуючи ступінь його тяжкості, і давали суду підстави вважати можливим виправлення засудженого без відбування покарання.

Призначене ОСОБА_4 покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним та іншими особами злочинів.

При цьому, як видно із копії ухвали, перевіривши доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_14 та засудженого, які за змістом аналогічні доводам касаційної скарги ОСОБА_4 , та відмовляючи у їх задоволенні, суд апеляційної інстанції, окрім іншого, обґрунтовано зазначив про те, що є голослівним та не відповідають дійсності твердження засудженого про безпідставне не врахування судом першої інстанції такої пом`якшуючої покарання обставини як повне визнання винуватості.

З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про засудженого, пом`якшуючої покарання обставини, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для пом`якшення засудженому покарання і призначення його нижче від найнижчої межі санкції ч. 3 ст. 414 КК України, та для застосування ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_4 покарання.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У касаційній скарзі не зазначено таких порушень, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваних засудженим судових рішень.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих копій судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Виходячи з викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 06 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 19 жовтня 2015 року щодо нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 нько