АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1348/15-к Номер провадження 11-кп/786/189/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК - О.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2015 року ,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Піски Лохвицького району Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, маючий неповнолітню дитину, непрацюючий, на підставі ст.89 КК України такий, що не має судимості,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.
Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

5 серпня 2014 року близько 17 год. обвинувачений ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за місцем проживання останнього, в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , розпивали спиртні напої. Згодом до них приєднався співмешканець ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_11 .
На ґрунті ревнощів між обвинуваченим та потерпілим виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 виштовхав ОСОБА_11 з будинку в прибудоване приміщення, звалив на підлогу та, взявши цеглину, наніс йому не менше 9 ударів по голові, обличчю та по правій руці. Після втручання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 втік з двору.
Наступного дня, 6 серпня 2014 року біля 15 год. ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , після вживання алкогольних напоїв на пляжі поблизу смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області, повернулись до помешкання ОСОБА_10 в м. Глобино, де продовжили розпивати спиртні напої. Приблизно о 18 год. до них прийшов ОСОБА_11 .
Спочатку між потерпілим та ОСОБА_9 виникла сварка через ревнощі з приводу її спільного відпочинку з ОСОБА_8 , після чого всі разом продовжили розпивати алкогольні напої.
Через деякий час ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пішли до своїх кімнат відпочивати, а обвинувачений та потерпілий залишились наодинці.
В цей час між ними на ґрунті ревнощів відновилася сварка, під час якої ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс ОСОБА_11 декілька ударів руками та ногами в область тулуба справа та зліва, в грудну клітину, та по правій руці, коли останній захищався, після чого взяв кухонний господарський ніж і вбив потерпілого, нанісши два удари ножем в грудну клітину справа та зліва.
Близько 22 години цього ж дня ОСОБА_8 розбудив ОСОБА_10 та повідомив про смерть потерпілого і попросив допомогти заховати труп. Отримавши згоду, вони вдвох закопали тіло ОСОБА_11 на подвір`ї домогосподарства.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості. Наполягає на відсутності прямих доказів його вини та стверджує, що потерпілого вбив ОСОБА_10 , який потім знищив сліди. Водночас вважає, що місце вчинення злочину не встановлене, у висновках судових експертиз не вказано про причетність саме ОСОБА_8 до вбивства, прямі свідки події відсутні. Також просить врахувати, що судимості його погашені та наявність на утриманні неповнолітньої дитини.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості підзахисного.
При цьому зазначає про відсутність прямих доказів вини ОСОБА_8 .
Вважає, що показання в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 є недопустимими доказами, оскільки ці свідки є зацікавленими особами.
Показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , на його думку, не можуть бути допустимими доказами згідно з п.5 ч.2 ст.65 КПК України, як відомості, отримані священиками при сповіді ОСОБА_8 .
Водночас стверджує, що суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_9 про агресивність ОСОБА_11 та побиття ним ОСОБА_10 , а також свідка ОСОБА_14 колишньої дружини потерпілого.
Наголошує, що висновки судових експертиз стосуються механізму вбивства, проте не доводять причетність до вчинення злочину саме ОСОБА_8 .
Припускає вчинення злочину ОСОБА_10 з огляду на його засудження за ч.1 ст.396 КК України, тобто за менш тяжкий злочин з метою уникнення відповідальності за більш тяжкий.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість. Просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, на 13 років позбавлення волі. При цьому зазначає, що обвинувачений вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, своїми активними діями приховував злочин, переховувався від органів досудового розслідування.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_8 вказує про те, що під час судового слідства були досліджені всі обставини справи, можливості отримати інші докази вичерпані, а тому вважає, що суд першої інстанції повинен був його виправдати.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину та наполягав на більш суворому покаранні, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Факти настання смерті потерпілого від ножового поранення грудної клітини, перебування в цей час на місці вчинення злочину обвинуваченого та його причетність до приховування слідів злочину, встановлені на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими відповідно до ст.94 КПК України та ніким із учасників провадження не оспорюються.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про те, що ОСОБА_8 винуватий лише в тому, що допомагав закопати труп потерпілого і не причетний до його вбивства спростовуються такими доказами.

Як правильно встановив суд, конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на ґрунті ревнощів розпочався 5 серпня 2014 року і в результаті цього конфлікту обвинувачений цеглиною наніс потерпілому удари, в тому числі по голові та обличчю.
Такі обставини побиття потерпілого ОСОБА_8 підтвердив свідок ОСОБА_17 , який в судовому засіданні показав, що 5 серпня 2014 року він перебував у барі «Дядя Ваня», куди підійшов закривавлений ОСОБА_11 з ранами на голові та обличчі і пояснив, що його щойно цеглиною побив ОСОБА_8 . Через 5-10 хвилин до бару прибіг обвинувачений та став пред`являти претензії до потерпілого, при цьому намагався щось дістати з лівої кишені штанів. Запідозривши, що це може бути ніж, свідок вдарив ОСОБА_8 , вони вдвох упали на землю, після чого йому вдалося вихватити з кишені штанів обвинуваченого ніж. В цей час ОСОБА_8 заявив ОСОБА_11 , що тому не жити і пішов.
Свідки Разсуковські, кожен з них, підтвердили в залі суду, що ввечері 5 серпня 2014 року до їх помешкання прийшов ОСОБА_11 , в якого на голові та обличчі були рани, а сам він був закривавлений. На їх питання потерпілий розповів, що його цеглиною побив ОСОБА_8 , після чого йому обробили рани та залишили ночувати.
Свідок ОСОБА_9 також пояснювала, що 5 серпня 2014 року вона разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 розпивали алкогольні напої в будинку потерпілого. Потім прийшов п`яний ОСОБА_11 та приєднався до них. Згодом вона ( ОСОБА_9 ) прокинулася від шуму бійки та побачила ОСОБА_11 , який виходив з будинку та лаявся.
Такі показання свідків, які є послідовними, узгодженими між собою та взаємодоповнюючими, а також підтверджені висновками судових експертиз (щодо тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_11 , наявності на цеглі крові, яка могла походити від ОСОБА_11 ) і спростовують доводи обвинуваченого про відсутність конфлікту з потерпілим та мотивів вбивства.
З показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вбачається, що 7 серпня 2014 року, тобто наступного дня після вчинення злочину, вони перебували в домогосподарстві ОСОБА_18 і побачили там ОСОБА_8 , який спочатку розпитував про Бога, а потім сказав, що «він грішний, сьогодні вбив чоловіка». На питання як це сталося, ОСОБА_8 відповів, що ножем.
Доводи захисника про те, що показання цих свідків є недопустимими доказами, оскільки отримані на сповіді, суперечать встановленим обставинам справи.
Дійсно, приписами п.5 ч.2 ст.65 КПК України передбачено, що не можуть бути допитані як свідки священнослужителі про відомості, одержані ними на сповіді віруючих.

Проте, як встановив суд, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є не священиками, а членами «Всеукраїнського духовного центру «Відродження", відомості від ОСОБА_8 вони отримали перебуваючи в приватному домогосподарстві під час розмови, а тому в даному випадку посилання на вказані приписи закону є неправильним.

Про вбивство ОСОБА_8 потерпілого, після чого вони закопали труп, ОСОБА_10 розповідав жителям м. Глобино, що підтвердили свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 . При цьому остання викликала працівників правоохоронних органів, які в подальшому виявили труп потерпілого.

Такі обставини підтверджуються вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 2 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_10 був визнаний винуватим та засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.396 КК України.
Доводи захисника про те, що показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є недопустимими доказами, не ґрунтуються на вимогах закону. Ці показання отримані в судовому засіданні в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, як того вимагають приписи ст.86 КПК України. Підстав визнавати їх недопустимим з огляду на вимоги ст.87 та ст.88 цього Кодексу захисник не навів і судом не встановлено. Більше того, суд у вироку не посилався, як на доказ, на показання свідка ОСОБА_14 .
Доводи апеляційних скарг про те, що у висновках судових експертиз не вказано про вчинення злочину саме ОСОБА_8 суперечать приписам закону, за змістом якого (ст.101 КПК України) експерт викладає відомості про ті чи інші факти об`єктивної реальності, які він установив у процесі свого дослідження, а не повинен називати конкретне прізвище особи, яка вчинила злочин.
Таким чином, суд першої інстанції об`єктивно з`ясував обставини вчинення злочину, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Підтверджує висновки суду і подальша поведінка ОСОБА_8 , який був оголошений в розшук, оскільки відразу після вчинення злочину виїхав з місця проживання, при цьому залишив свій мобільний телефон, яким тривалий час користувався. Під час проживання в м. Київ, де був затриманий, не реєструвався, офіційно ніде не працював.

Версію обвинуваченого про вчинення злочину ОСОБА_10 спростовують також дані про особу останнього, який на час вчинення злочину тяжко хворів та помер в квітні 2015 року.

Показання свідка ОСОБА_20 , допитаної в судовому засіданні суду апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту, яка свідком подій, що відбулися 6 серпня 2014 року, не була, лише охарактеризувала їх учасників, не спростовують встановлених судом обставин, як і доводи захисника про притягнення в минулому свідків по даному провадженні до кримінальної відповідальності за умисне заподіяння тілесних ушкоджень.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України та належним чином мотивував своє рішення.

Обрана судом міра покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують покарання, відсутність обставин, які його пом`якшують. Призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, а тому підстав для його посилення, про що просить прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_21 , його захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , - без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 19 квітня 2015 року по 29 березня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4