АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/761/16 Справа № 695/3977/15-к Категорія: ч.2 ст.125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Коврай 2, Золотоніського району, Черкаської області, громадянка України, освіта середня спеціальна, працююча в Золотоніській ЦРЛ на посаді молодшої медичної сестри, не одружена, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , на утриманні має неповнолітню дитину ОСОБА_9 , 2002 року народження, інвалідом будь-якої групи не є, раніше не судима, -

визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначено їй покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 383,82 грн. та моральну шкоду в сумі 3400,00 грн., -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що 14.07.2015 близько 19 години 00 хвилин, прийшовши до домоволодіння свого колишнього чоловіка ОСОБА_11 , в якому вона на той час також проживала, розташованого по АДРЕСА_1 та перебуваючи в кухні будинку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, взявши зі столу сільничку заповнену сіллю, кинула нею в обличчя громадянці ОСОБА_10 , після чого схопила зі столу піалу в якій знаходився мед та нанесла один удар нею ОСОБА_10 в область голови, в результаті чого спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, забійної рани голови, саден обличчя, садна правої сідниці, обох стегон, правого коліна.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 313 від 27.08.2015 травма голови належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, садна правої сідниці, обох стегон, правого коліна - до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким застосувати при призначенні покарання ст.69 КК України, призначивши покарання нижче нижчої межі, та вирішити цивільний позов, за наявними та обґрунтованими доказами, з урахуванням неправомірної поведінки потерпілої ОСОБА_10 , доказів матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не повністю врахував принцип безпосередності, визначений ст..23 КПК України, згідно якого суд досліджує докази безпосередньо. Судом не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце роботи, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася. В цій частині судом помилково не враховано положення ст..66 КК України, щодо застосування обставин, які пом`якшують відповідальність та не застосовано ст..69 КК України в частині призначення покарання нижче нижчої межі. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що невірно вирішено цивільний позов, заявлений потерпілою, оскільки доказами в підтвердження позову доведено спричинення матеріальної шкоди на суму 189 грн. 70 коп., виходячи з чеків медичних препаратів пов`язаних з отриманими ушкодженнями, та необґрунтовано стягнуто з неї на користь потерпілої моральну шкоду в сумі 3400 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги своєї апеляції та наполягала на її задоволенні з наведених підстав, міркування захисника, який підтримав думку обвинуваченої та просив задовольнити апеляцію, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який вона засуджена, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом, та ніким не оспорюється.

Зокрема, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України підтверджується: показами самої обвинуваченої, в яких вона повністю визнала себе винною; показами потерпілої ОСОБА_10 ; показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , висновком судово-медичної експертизи № 313 від 27.08.2015 року та додатковим висновком судово-медичної експертизи № 422 від 11.11.2015 року.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України є вірною.

По справі зібрано достатньо доказів, які свідчать, що обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційних скарг на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 червня 2016 року в частині доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_7 до апеляційного суду не надходило, то й апеляційний перегляд в цій частині не проводиться.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, щодо недотримання судом першої інстанції принципу безпосередності судового розгляду, закріпленого у ст.23 КПК України.

Засада безпосередності дослідження доказів означає таку побудову судового розгляду його предмета (обвинувачення, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру), за якого судді розглядають і вирішують його за участі сторін на підставі особистого і безпосереднього ознайомлення і дослідження доказів без будь-яких проміжних ланок. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення доказами, які не були безпосередньо перевірені (досліджені) ним за участі сторін під час судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судом безпосередньо в судовому засіданні було допитано свідків та досліджено висновки експертиз, тобто дослідження доказів, якими обґрунтовано вирок суду було проведено із дотриманням принципу безпосередності.

Колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції вірно з дотриманням вимог КК України, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Санкція ч.2 ст.125 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до одного року, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Згідно з вимогами ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до положень п.8 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винної, яка за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судима, має на утриманні малолітню дитину, за відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин обґрунтовано призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Доводи апелянта, щодо пом`якшення призначеного їй судом покарання, а саме призначення покарання нижче від нижчої межі, шляхом застосування положень ст.69 КК України, враховуючи дані про особу обвинуваченої, наявність постійної роботи, перебування на її утриманні неповнолітньої дитини, ту обставину, що вона раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, та принесла вибачення за вчинення кримінального правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції при призначенні мінімального покарання, передбаченого санкцією частини 2 ст.125 КК України було враховано всі вказані обставини. Крім того, ст. 66 КК України визначено перелік обставин, які пом`якшують покарання, серед яких немає вказаних апелянтом обставин. Частина 2 даної статті передбачає, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно не застосував положень ст. 69 КК України, та не визнав вказані обставини такими, що пом`якшують покарання, оскільки вони всі, за виключенням вибачення за вчинений злочин, є фактично характеризуючими даними особу винної.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги з приводу незаконності рішення суду в частині вирішення цивільного позову, виходячи з наступного.

Матеріальна шкода, яка задоволена частково судом першої інстанції на суму 383,82 грн. підтверджується належними доказами, дослідженими судом, зокрема, фіскальними чеками щодо придбання медичних препаратів та товарним чеком на придбання рентгенівської плівки.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з вимогами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення) з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин.

З урахуванням викладеного, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування потерпілій ОСОБА_10 в межах 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн. є співмірним та справедливим, оскільки внаслідок незаконних дій обвинуваченої, які виразилися в умисному нанесенні тілесних ушкоджень, потерпілій було завдано моральних страждань.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення її апеляційної скарги і призначення їй покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, нижче нижчої межі, оскільки відсутні пом`якшуючі обставини, які б давали змогу для її застосування.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий :

Судді :