Номер провадження: 11-кп/785/566/16
Номер справи місцевого суду: 496/5194/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_8 ,

потерпілих - ОСОБА_9 і ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 23.02.2016 року у кримінальному провадженні №0000760 від 02.07.2015 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Усатове Біляївського району Одеської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, ті йому призначене покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами;
частково задоволений цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , та з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілих стягнуто 39 116,42 гривень матеріальної шкоди та 20 000 гривень моральної шкоди,
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.
01.07.2015 року, близько 16.00 години, ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «Vоlksvagen LТ 35», д/н НОМЕР_1 , на 16 км + 650 м об`їзної автодороги м. Одеси, рухаючись з боку «Клеверного мосту» у напрямку с. Усатове Біляївського р-ну Одеської області, не обрав у встановлених межах безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки, не впорався з керуванням вищевказаного автомобіля та здійснив виїзд передньою лівою частиною керованого автомобіля на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з передньою лівою частиною автомобіля «Ореl Kadett», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 .
Після цього автомобіль «Меrсedes-Веnz Sprinter-311 СDI», д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_12 , який рухався позаду автомобіля «Ореl Kadett» під керуванням ОСОБА_9 в попутному з ним напрямку, не встигнувши зреагувати на дорожню обстановку, допустив зіткнення передньою правою частиною свого автомобіля з задньою частиною автомобіля «Ореl Kadett», д/н НОМЕР_2 .
Внаслідок ДТП водій автомобілю «Ореl Kadett» - ОСОБА_9 та пасажир ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
На даний вирок потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційну скаргу з доповненнями, в якій вказують, що вважають вирок незаконним в частині призначеного ОСОБА_11 покарання і вирішення цивільного позову, просять його скасувати і постановити новий вирок, яким призначити останньому покарання з позбавленням права керування транспортними засобами, а також в повному обсязі задовольнити цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих матеріальної шкоди в сумі 39 116, 42 гривень та моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень.
Потерпілі обґрунтовують вимоги своєї апеляційної скарги тим, що, на їх думку, призначене судом першої інстанції покарання за своєю м`якістю не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Потерпілі вважають, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_11 покарання, не врахували наслідки вчиненого кримінального правопорушення у вигляді завдання шкоди їх здоров`ю, а також відсутність повного відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.
Потерпілі вказують, що суд першої інстанції не роз`яснив їм положення ч.3 ст.349 КК України, наслідки розгляду кримінального провадження в передбаченому даною нормою порядку та порядок оскарження вироку.
Також в апеляційній скарзі та доповненнях потерпілі просять призначити повторну судово-медичну експертизу визначення ступеню тяжкості отриманих ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, мотивуючи свою вимогу тим, що після винесення вироку під час консультації у лікарів їм стало відомо, що останній отримав не середньої тяжкості, а тяжкі тілесні ушкодження.
Крім того, в апеляційній скарзі та доповненнях потерпілі просять накласти арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_11 з метою забезпечення виконання ним вироку в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги з доповненнями і просили її задовольнити; думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оспорюються та повністю підтверджується доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, в рамках кримінального провадження потерпілими ОСОБА_9 і ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_11 був пред`явлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому вони просять стягнути з останнього витрати на лікування в розмірі 39 116,42 гривень, вартість пошкодженого автомобіля в розмірі 50 000 гривень, вартість послуг адвоката в розмірі 4000 гривень та моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень.
З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи даний позов, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вказаного позову та стягнув з обвинуваченого на користь потерпілих майнову шкоду в розмірі 37 116,42 гривень та моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень.
Суд мотивував своє рішення тим, що потерпілі не обґрунтували письмовими доказами вартість пошкодженого автомобіля та розмір винагороди за надання правової допомоги адвокатом, а заявлений в позові розмір моральної шкоди є завищеним.
В судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що після ДТП загальні витрати на лікування потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 склали 65 116,42 гривень. До постановлення судом першої інстанції обвинувального вироку стосовно ОСОБА_11 останній частково відшкодував завдану потерпілим шкоду в розмірі 26 000 гривень, у зв`язку з чим суд першої інстанції вірно визначив розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілих.
При цьому потерпілі були вимушені позичати значну частину коштів у борг, щоб мати змогу сплатити вартість лікування.
В судовому засіданні апеляційного суду потерпілі пояснили, що вони мають двох малолітніх дітей, потерпіла ОСОБА_10 не працює та займається вихованням дітей, а потерпілий ОСОБА_9 є непрацездатним внаслідок травм, отриманих ним в результаті ДТП, оскільки досі пересувається на милицях. У зв`язку з вищевикладеними обставинами родина опинилась у скрутному матеріальному становищі, оскільки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 позбавлені джерел для існування.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вищевикладені обставини до уваги не взяв та необґрунтовано дійшов висновку про те, що розмір завданої моральної шкоди був значно завищений потерпілими.
Враховуючи викладені обставини, з урахуванням вимог ст.1167 ЦК України, характеру діяння ОСОБА_11 та спричинених наслідків, фізичних та моральних страждань потерпілих, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок в частині вирішення цивільного позову, збільшивши розмір стягненої з обвинуваченого на користь потерпілих моральної шкоди до 100 000 (ста тисяч) гривень.
Разом з цим колегія суддів вважає безпідставною викладену в апеляційній скарзі вимогу про призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки відповідна вимога не має належного обґрунтування.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що на даний момент він займається приватними перевезеннями, що є його основним джерелом доходу, і позбавлення права керування транспортними засобами поставить його у скрутне матеріальне становище та позбавить можливості відшкодовувати завдану потерпілим шкоду.
З урахуванням даних обставин колегія суддів вважає, що застосування до обвинуваченого більш суворого покарання з позбавленням права керування транспортними засобами є недоцільним та суперечить інтересам потерпілих.

З аудіозапису судового засідання суду першої інстанції від 01.02.2016 року вбачається, що після повного визнання обвинуваченим ОСОБА_11 своєї вини суд першої інстанції, заслухавши думку учасників судового розгляду, в тому числі потерпілих, дійшов висновку недоцільність дослідження обставин, які ніким не оспорювались, та про можливість проведення судового розгляду в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Після цього суд роз`яснив учасникам судового провадження положення ст.349 КПК України, порядок розгляду кримінального провадження згідно з вимогами ч.3 цієї статті, наслідки такого розгляду та порядок оскарження вироку, постановленого за результатами такого розгляду.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів визнає безпідставним довід апеляційної скарги потерпілих про те, що судом не були роз`яснені ним положення ст.349 КПК України.
Окрім того, колегія суддів вважає, що заявлене потерпілими клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи з метою встановлення ступеню тяжкості отриманих потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень відноситься до дослідження обставин, які ніким не оспорювались в суді першої інстанції та які відповідно до ч.3 ст.349 та ч.2 ст.394 КПК України не можуть бути предметом апеляційного оскарження, у зв`язку з чим доходить висновку про необхідність залишення даного клопотання без розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду Одеської області обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 пояснили, що в суді першої інстанції було з`ясовано відсутність будь-якого нерухомого майна чи транспортних засобів, зареєстрованих за обвинуваченим, у зв`язку з чим накласти арешт на належне ОСОБА_11 майно не є можливим.
На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про те, що клопотання потерпілих про накладення арешту на майно обвинуваченого необхідно залишити без розгляду.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга потерпілих підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок - зміні в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілих, а в іншій частині залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 23.02.2016 року відносно ОСОБА_11 - змінити в частині вирішення цивільного позову.
Збільшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до 100 000 (ста тисяч) гривень.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4