Номер провадження: 11-кп/785/244/16
Номер справи місцевого суду: 491/1624/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.04.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області на вирок Ананьївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гуляївка Березівського району Одеської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, працює за наймом, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 102, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, покладені обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком вирішене питання щодо речових доказів, -

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Яськи Біляївського району Одеської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, має на утриманні 4 малолітніх дітей, працює за наймом, раніше не судимий,

засуджений за ст. 198 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 304 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, покладені обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком вирішене питання щодо речових доказів, -

встановив:
Згідно вироку суду першої інстанції, на початку червня місяця 2015 року у вечірній час, більш точну дату та час в ході судового розгляду встановити не вдалося можливим, неповнолітній ОСОБА_8 підробляючи по найму на території господарства ОСОБА_11 , розташованому в АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу з метою крадіжки майна ОСОБА_11 , з корисливих мотивів, таємно викрав належну ОСОБА_11 болгарку марки «ANGEL GRINDER FJ2017», вартість якої, згідно довідки, виданої Ананьївським РСТ №256 від 22.10.2015, складає 350 гривень 00 копійок.

В подальшому неповнолітній ОСОБА_8 продав за 300 гривень викрадену у ОСОБА_11 болгарку ОСОБА_12 , якому було відомо про те, що болгарка викрадена та, яку останній зберігав на території свого домоволодіння, розташованому в с. Ананьїв-2 Ананьївського району Одеської області та використовував у власних потребах.

Крім того, в середині червня місяця 2015 року у вечірній час, більш точну дату та час в ході судового розгляду встановити не надалося можливим, неповнолітній ОСОБА_8 , підробляючи по найму на території домогосподарства ОСОБА_11 , розташованому в АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу з корисливих мотивів, таємно викрав належну ОСОБА_11 одноколісну господарську тачку, вартість якої, згідно висновку товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості рухомого майна №009112015-1 від 09.11.2015, складає 143 гривні 00 копійок.

Зазначену тачку неповнолітній ОСОБА_8 переніс до будинку в якому проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , де і зберігав її для власних потреб.

Також, на початку липня місяця 2015 року у вечірній час, більш точної дати та часу в ході судового розгляду встановити не надалося можливим, неповнолітній ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_10 , проходячи по АДРЕСА_1 , вирішили відвідати свого знайомого ОСОБА_13 , для чого зайшли на територію його домоволодіння, розташованому в АДРЕСА_1 . Скориставшись відсутністю господаря, ОСОБА_10 запропонував неповнолітньому ОСОБА_8 викрасти електродвигун та водяний насос, які знаходились на подвір`ї території домоволодіння ОСОБА_13 , на що неповнолітній ОСОБА_8 погодився та підійшовши до воріт, спостерігав за оточуючою обстановкою, з метою попередження їх викриття сторонніми особами. ОСОБА_10 , в свою чергу, винісши до воріт електродвигун та водяний насос, передав неповнолітньому ОСОБА_8 електродвигун АВЕ-07-4ЦУ4 вартість якого, згідно висновку товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості рухомого майна №22102015-1 від 22.10.2015, складає 309 гривень 00 копійок, а сам взяв водяний насос БЦ-1.1.-18-У1 М вартість якого, згідно висновку товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості рухомого майна №22102015-1 від 22.10.2015, складає 742 гривні 00 копійок. Викрадене майно вони перенесли до домоволодіння ОСОБА_10 , розташованого в АДРЕСА_1 .

Дане майно, ОСОБА_10 , в подальшому передав неповнолітньому ОСОБА_8 для того, щоб останній здав їх на пункт прийому металу, що неповнолітній ОСОБА_8 не встиг зробити за браком часу та зберігав на території свого домоволодіння, в якому проживає, розташованому в с. Ананьїв-2 Ананьївського району Одеської області.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеність вини обвинувачених у скоєних злочинах, просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить визнати ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити останньому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 80 (вісімдесят) годин громадських робіт, за ч. 2 ст. 185 КК України 1 (одного) року позбавлення волі, за ст. 70 КК України 1 (одного) року позбавлення волі, за ст. ст. 75, 76, 102, 104 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання із іспитовим строком на 1 (один) рік. Внести доповнення у ступну та мотивувальну частини вироку щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України.

Зазначає, що суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, порушив вимоги ст. ст. 370, 374, 413 КПК України, ст. 65 КК України, у вступній та мотивувальній частинах вироку не кваліфікував дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України, а резолютивній частині вироку призначив неповнолітньому ОСОБА_8 покарання лише за ч. 2 ст. 185 КК України. При цьому, в судовому провадженні питання про зміну обвинувачення неповнолітньому ОСОБА_8 не вирішувалось, кримінальне провадження розглядалось в межах пред`явленого в ході досудового розслідування обвинувачення, та прокурором в судових дебатах висловлена думка про визнання ОСОБА_8 винним та призначення останньому покарання за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Вирок відносно ОСОБА_10 не оскаржується.

В апеляційному суді прокурором подано доповнення до апеляційної скарги та зазначено, що під час судового розгляду у суді першої інстанції докази та матеріали провадження за епізодом вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України не досліджувались, оскільки відповідно до ст. 349 КПК України, судом було визначено скорочений порядок дослідження доказів. Просить вирок Ананьївського районного суду Одеської області від 18.12.2015 у кримінальному провадженні №0000666 відносно ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1, ч. 2 КК України, та ОСОБА_10 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2, ст. 304 ч. 1, ст. 198 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд по обвинувальному акту відносно неповнолітнього ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 ; пояснення захисника-адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які частково підтримали апеляційну скаргу прокурора; перевіривши матеріали провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг. Частина 2 статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вказані вимоги чинного законодавства не були виконані судом першої інстанції.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема із вироку суду, журналу судового засідання та звукозапису фіксації судового процесу вбачається, що судовий розгляд відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 було проведено у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Як з`ясовано апеляційним судом неповнолітній обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції взагалі не допитувався за фактом скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, що підтверджується вироком і аудиозаписом судового засідання, а тому вказана норма не могла бути до нього застосована, оскільки відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого ст. 381 КПК України.

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, враховуючи положення ст. 7, 9 КПК України та встановленого факту неналежного виконання районним судом вимог ст. 349 КПК України при проведенні судового розгляду, який суперечив вимогам положень ст. 2 КПК України, фактично позбавив гарантованих цим Кодексом прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, колегія суддів вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України та ст. ст. 409, 410, 411, 412, 413, 415 КПК України, визнає їх підставою для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші обставини, які унеможливлювали постановлення районним судом обвинувального вироку на підставі обвинувального акту по даному кримінальному провадженню.

Згідно з вимогами ст. 337 ч. 1 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до вимог КПК України, складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 цього Кодексу. Зокрема обвинувачений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко та конкретно сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 484 КПК України кримінальне провадження щодо неповнолітньої особи, в тому числі, якщо кримінальне провадження здійснюється щодо декількох осіб, хоча б одна з яких є неповнолітньою, здійснюється слідчим, який спеціально уповноважений керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх.
Крім того, статтею 485 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, також з`ясовуються:повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно врахувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру. За наявності даних про розумову відсталість неповнолітнього, не пов`язану з психічною хворобою, повинно бути також з`ясовано, чи міг він повністю усвідомлювати значення своїх дій і в якій мірі міг керувати ними; ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння; умови життя та виховання неповнолітнього; наявність дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального правопорушення.
Вказані вимоги кримінального процесуального законодавства не були виконані в ході досудового розслідування, не перевірені судом в процесі судового розгляду обвинувального акту, а тому вирок суду підлягає безумовному скасуванню.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті відсутній виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в ньому викладені лише анкетні данні обвинувачених, зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 та ОСОБА_10 й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому вони підозрюються.
На думку апеляційного суду таке викладення кваліфікації дій обвинувачених в обвинувальному акту є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Крім цього, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд у мотивувальній частині вироку повинен зазначити доводи на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Однак, суд, провівши судове засідання в спрощеному порядку, не зазначив у вироку показання ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а лише вказав, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачений ОСОБА_10 визнав себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ст.. 198, ч. 1 ст. 304 КК України, та підтвердили обставини справи, які описані у обвинувальному акті від 30.11.2015 року, від дачі свідчень відмовилися, що неможливо сприймати як зазначення доводів на підтвердження встановлених судом обставин.

Незважаючи на вказані вище обставини, суд першої інстанції на зазначені порушення вимог закону уваги не звернув, розглянув справу в порядку вимог ч. 3 ст. 349 КПК України та ухвалив обвинувальний вирок.

Вказані порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, взагалі перешкоджали розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст. ст. 2, 7, 9, 415 КПК України, апеляційний суд визнає їх істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у повній відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно виконати вимоги ст. 314 КПК України та прийняти за результатами підготовчого провадження законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області,
постановив:

Апеляційну скаргу прокурора зі змінами - задовольнити.

Вирок Ананьївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2015 року відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 скасувати, призначити новий розгляд обвинувального акта в тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4