Справа № 461/5037/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/625/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

з участю прокурора: ОСОБА_6 ,
та захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29 вересня 2016 року про накладення арешту, -
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні СУ ГУНП України у Львівській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000773 від 02.08.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Слідчий СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , за погодженням прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_10 , звернувся в суд з клопотанням про накладення арешту на автопоїзд в складі сідлового тягача «МАН» реєстраційний номер Російської Федерації Н077АО32 із напівпричепом «Schwarzmuleer» реєстраційний номер Російської Федерації НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ООО «Юнітранс», зареєстроване: Російська Федерація, Брянська область, Брянський район, с. Супонево, вул. Шосейна, 8 та заборонити власнику розпоряджатись вказаним транспортним засобом будь-яким чином та проводити обліково-реєстраційні операції з таким.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 вересня 2016 року задоволено вказане клопотання та накладено арешт на автопоїзд в складі сідлового тягача «МАН» реєстраційний номер Російської Федерації Н077АО32 із напівпричепом «Schwarzmuleer» реєстраційний номер Російської Федерації НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ООО «Юнітранс», зареєстроване: Російська Федерація, Брянська область, Брянський район, с. Супонево, вул. Шосейна, 8 та заборонено власнику розпоряджатись вказаним транспортним засобом будь-яким чином та проводити обліково-реєстраційні операції з таким.
Згідно ухвали, суддя першої інстанції заслухав пояснення слідчого та захисника, який заперечив проти задоволення даного клопотання, оглянув матеріали клопотання, врахував правову підставу для арешту майна та інші обставини справи.
На ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати її.
В обґрунтування покликається на те, що зазначена ухвала є незаконною та необґрунтованою, так як ухвалена із грубим порушенням норм кримінального процесуального закону з огляду на наступні обставини. Суд, всупереч вимогам ч.2 ст. 170 КПК України, жодним чином не обґрунтував в ухвалі з якою метою накладається арешт на майно, не спростував письмові заперечення захисника подані 28.09.2016 року та практику Апеляційного суду Львівської області у вирішенні аналогічних клопотань. Також слідчий суддя не врахував, що слідством не доведено належним чином необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 170 КПК України. Апелянт звертає увагу на те, що клопотання про арешт майна було подано 23 вересня 2016 року, тобто з моменту вилучення автопоїзда пройшло 54 календарні дні, а тому в силу приписів ч.5 ст. 171 КПК України, таке майно підлягає негайному поверненню особі у якої воно вилучено, зокрема ОСОБА_8 . Водночас, згідно ч.6 ст. 173 КПК України, ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня надходження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено. Вважає, що слідчий не вжив відповідних заходів для арешту транспортних засобів у строки передбачені кримінальним процесуальним законом, а крім цього на пів причепі марки «Schwarzmuleer», модель «SPA 3/E», 2005 року випуску, темно-сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відсутні будь-які сліди вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку із чим накладений арешт на півпричіп є необґрунтований та незаконний. Щодо покликання слідчого про накладення арешту на вищезазначені транспортні засоби з метою забезпечення цивільного позову потерпілої сторони, то дане твердження є безпідставним, оскільки потерпілими станом на день розгляду заяви про повернення транспортних засобів цивільного позову в порядку ст. ст. 61, 128 КПК не заявлено.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, прокурора про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законною, вмотивованою та обґрунтованою.

02 серпня 2016 року автопоїзд в складі сідлового тягача «МАН» реєстраційний номер Російської Федерації Н077АО32 із напівпричепом «Schwarzmuleer» реєстраційний номер Російської Федерації НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та залишено на зберіганні на території ТОВ «Емілі», що за адресою: Львівська область, м. Стрий, вул. Львівська, 146.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

З врахуванням зазначених положень закону слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні та запобігання ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення колегія суддів до уваги не бере як безпідставні.
Те, що у справі відсутній цивільний позов про відшкодування заподіяної шкоди, відповідно до ч.3 ст. 170, ч.2 ст. 173 КПК України не є перешкодою для накладення арешту на майно у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України.
При вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею на виконання вимог ч.2 ст. 173 КПК України враховано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає конституційним нормам.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам закону й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29 вересня 2016 року про накладення арешту залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4