УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №285/2911/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія КПК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2016 року м. Житомир
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
власника майна: ОСОБА_7 ,
представника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури, ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 жовтня 2016 року,-
в с т а н о в и л а:
Як на підставу прийняття такого рішення слідчий суддя послався на те, що стороною, кримінального провадження в судовому засіданні не було наведено підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт автомобіля, не зазначено доказів розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яка має бути співмірною з вартістю майна, яке належить арештувати, або ж узгоджуватись із санкцією статті, яка передбачає покарання за злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа, та те, що ОСОБА_7 не є підозрюваною, обвинуваченою, потерпілою чи свідком по даній кримінальній справі.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, власника майна та її представника, які заперечували протии задоволення апеляційної скарги, перевіривши судове рішення відповідно до вимог ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги, колегія судді вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна відповідно до частини 2 статті 173 КПК України слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався в повній мірі.
При цьому слідчим не доведена необхідність накладення арешту на автомобіль, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Долучення до клопотання слідчого неналежно оформлених і неналежної якості: ксерокопії протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього, ксерокопії допиту свідка ОСОБА_10 , не є належними і допустимими доказами у розумінні статей 84,85, 86 КПК України.
За наведених обставин, доводи прокурора, що ухвала слідчого судді є незаконною та необгрунтованою, що у клопотанні та у ході судового розгляду слідчим в повній мірі доведено обставини передбачені ч.2 ст. 173 КПК України, що автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні є безпідставними, оскільки не відповідають матеріалам провадження.
Враховуючи наведене, підстав для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: