Справа № 573/1079/16-к
Номер провадження 1-кп/573/84/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2016 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянина, громадянина Російської Федерації, уродженця відділку Волфінське Глушковського району Курської області, з професійно-технічною освітою, одруженого, працюючого механізатором ВАТ «Авангард Агро Курськ», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 1 ст. 369 КК України,
ВСТАНОВИВ:
31 травня 2016 року близько 21 год. 40 хв. військовослужбовцями прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сумського ПЗ ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на території міждержавного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Рижівка», що розташований в с. Рижівка Білопільського району, під час огляду автомобіля ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , було виявлено, що термін дії страхового полісу на даний автомобіль закінчився і це унеможливлює отримання ОСОБА_4 дозволу на перетин державного кордону України з огляду на вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Військовослужбовцями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ОСОБА_4 було роз`яснено наслідки такого правопорушення та можливості врегулювання ситуації, що склалася. У свою чергу, ОСОБА_4 запропонував останнім неправомірну вигоду у розмірі 500 рублів Російської Федерації за те, щоб вони дозволили йому перетнути державний кордон без відповідних документів у порушення вимог чинного законодавства, на що останні відмовилися і повідомили про даний факт до правоохоронних органів.

Здійснюючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від вказаних дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Таким чином зазначеними умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 369 КК України, а саме: пропозиція неправомірної вигоди службовій особі.

Під час досудового розслідування 01 червня 2016 року між начальником Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

02 червня 2016 року до Білопільського районного суду надійшов обвинувальний акт з зазначеною угодою про визнання винуватості.

Згідно даної угоди ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідають 8500 грн. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 , виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 4 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ч. 4 ст. 474 КПК України перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє:

1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:

мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;

допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Частиною 1 статті 475 КПК України передбачено, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком правильно розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_4 не обирався.

Судові витрати та речові докази у провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 468, 469, 473, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 02 червня 2016 року між начальником Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_9 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Шміда ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідають 8500 (восьми тисячам вісімсот п`ятдесяти) гривням.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя