Справа № 363/2703/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/38/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 18.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

підсудного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією захисника на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 09 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого ПрАТ «МТС України», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,
засуджено за ч.3 ст.286 КК України до 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 КК України звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 витрати в розмірі 3 639 грн. 59 коп., на користь ОСОБА_9 витрати в розмірі 8 555 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 50 000 грн. моральної шкоди кожній, та вирішено питання речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А :
За вироком, 16 червня 2005 року близько 3 години, ОСОБА_6 , в порушення вимог п.п.2.3,2.9-а,12.1 ПДР, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував по дорученню автомобілем «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_1 та, рухаючись по вулиці Дачній в напрямку урочища «Межигір`я» в селі Н. Петрівці Вишгородського району Київської області, не був уважним, не справився з керуванням транспортним засобом, з`їхав зі смуги руху на узбіччя, де допустив зіткнення з електроопорою.

В результаті зіткнення пасажири даного автомобіля ОСОБА_10 , ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці пригоди, пасажир ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, від яких помер у Вишгородський ЦРЛ, а пасажир ОСОБА_13 отримав легкі тілесні ушкодження.
В апеляції захисник просить вирок скасувати у зв`язку з однобічністю досудового і судового слідства та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та закрити справу відносно ОСОБА_6 в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. В обґрунтування апеляції зазначає, що суд не звернув уваги на ті обставини, що покази ОСОБА_6 на досудовому слідстві у якості обвинуваченого були надані під тиском та з порушенням права на захист, показання потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_14 є сумнівними, за висновком комплексної авто-технічної,судово-криміналістичної, трасологічної та судово-медичної експертизи від 31.07.2015р. у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження, які свідчать, що саме він перебував за кермом автомобіля під час ДТП, за висновком комісійної авто-технічної, судово-криміналістичної, трасологічної та судово-медичної експертизи від 23.05.2008р. ОСОБА_6 , найбільш ймовірно, перебував на задньому пасажирському сидінні, поряд з ОСОБА_13 . Вважає, що вирок побудований на припущеннях без врахування об`єктивних даних, що свідчать про помилковість висновків суду щодо особи, яка вчинила злочин.

Заслухавши доповідь судді, підсудного та його захисника, які підтримали апеляцію, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції, заслухавши сторін у судових дебатах та останнє слово підсудного,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість ОСОБА_6 у порушеннях правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом,що спричинило загибель кількох осіб, за обставин, викладених у вироку, стверджується показаннями потерпілих, свідків, висновками судово-медичних експертиз, показаннями підсудного, даними на досудовому слідстві, протоколом огляду місця події.

Так, ОСОБА_6 на досудовому слідстві, будучи допитаним у якості обвинуваченого (т.1 а.133-134), пояснював, що саме він керував автомобілем під час ДТП, а причиною події стало те, що він відволік свою увагу від керування транспортними засобом, з`їхав на праве узбіччя та зіткнувся з електроопорою.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час допиту ОСОБА_6 у якості обвинуваченого на нього здійснювався будь - який тиск з боку слідчого не підтверджується об`єктивними доказами по справі.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення права ОСОБА_6 на захист під час допиту у якості обвинуваченого, що виразилося у проведенні вказаної слідчої дії без захисника, оскільки після роз`яснення останньому його прав він відмовився від послуг захисника, бажаючи свої інтереси захищати самостійно, і така відмова була правомірно прийнята слідчим.

Крім того, потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердив той факт, що перед ДТП за кермом автомобіля перебував ОСОБА_6 . Потерпіла ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_14 пояснили, що на місці ДТП, ОСОБА_12 , який пізніше помер у лікарні, будучи у свідомості, пояснював, що за кермом перебував ОСОБА_6 , який рухався зі швидкістю близько 130 км/год.

Твердження апеляційної скарги про те, що в силу отримання ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_13 тілесних ушкоджень та перебування останнього під час ДТП у стані алкогольного сп`яніння їх показання є недопустимими доказами, не можуть бути взятими до уваги, оскільки носять надуманий характер.

Також судом дана належна оцінка і висновку комплексної автотехнічної судово-криміналістичної трасологічної судово-медичної експертизи від 09.11.2015р., за яким достеменно встановити хто перебував за кермом автомобіля під час ДТП не є можливим.

Колегія суддів погоджується з тим, що висновок зазначеної експертизи про наявність більшої долі ймовірності, що за кермом перебував ОСОБА_12 , не може бути взятим за основу невинуватості ОСОБА_6 , оскільки зіткнення автомобіля з перешкодою було не лобовим, після зіткнення рух транспортного засобу набув обертового характеру, траєкторії переміщення тіл осіб, що перебували у автомобілі, встановити не можливо, а тому з достовірністю характер тілесних ушкоджень потерпілих не може свідчити про місце їх перебування у салоні під час ДТП.

Доказам по справі судом надана належна оцінка і правова кваліфікація дій підсудного за ч.3 ст.286 КК України є вірною.

Доводи апеляційної скарги про однобічність досудового та судового слідства, а також невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді.

Покарання засудженому визначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину,особи винного, пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Також суд прийшов до вірного висновку про необхідність застосування інституту давності, оскільки минуло більш ніж 10 років з дня вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, що є тяжким.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність звільнення ОСОБА_6 за спливом строку давності від кримінальної відповідальності, а не від покарання, проте за відсутністю апеляційних вимог в силу процесуальних повноважень позбавлена можливості виправити вказаний недолік вироку.

Порушень норм кримінально-процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України (1960 року), колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляцію захисника залишити без задоволення, а вирок Вишгородського районного суду Київської області від 09 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Суддя: Суддя: Суддя: