ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/796/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" вересня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого-судді ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , провівши підготовче судове засідання в залі суду в м.Києві у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 307, ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 309 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт № 0000080 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 307, ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 309 КК України надійшов з Апеляційного суду м. Києва до Дарницького районного суду м. Києва 20.09.2016 року.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважав за можливе призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, просив вирішити питання про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, зазначивши обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 вважав недоцільним продовжувати строк запобіжного заходу, просив домашній арешт, оскільки він не має наміру впливати на свідків, тривалий час знаходиться в СІЗО.
Заслухавши позицію сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступних висновків.
У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 305 КК України , що інкримінований обвинуваченому ОСОБА_4 , вважається закінченим з моменту незаконного переміщення предметів контрабанди через митний кордон України і є більш тяжким.
Як вбачається з обвинувального акту, 15.04.2016 року предмет інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_4 злочину- міжнародне поштове відправлення (бандероль) надійшло на територію України до ДОПП УДППЗ «Укрпошта» (м. Київ, вул. Георгія Кирпи, 2) у зону діяльності відділу митного оформлення № 1 митного поста «Спеціалізований» Київської міської митниці ДФС України, що територіально не відноситься до Дарницького району м. Києва.,оскільки (м. Київ, вул. Георгія Кирпи, 2) в м.Києві , відноситься до Солом`янського району в м.. Києві
Потім 30.05.2016року близько 18 год. 15 хв., знаходячись у приміщенні ВПЗ «Укрпошта», «Київ-192», за адресою: м.Київ, бульвар . Дарницький, 23, ОСОБА_4 відкрив а/с 90, отримав міжнародне поштове відправлення просту бандероль без номеру , що територіально не відноситься до Дарницького району м. Києва., оскільки бульвар Дарницький, 23, в м.Києві , відноситься до Дніпровського району в м . Києві..
Відповідно до ч. 2 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
Зважаючи на викладене, відповідно до ч. 2 ст. 34 КПК України кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 підлягає направленню до Апеляційного суду м. Києва для вирішення питання про визначення підсудності.
Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з наступного.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
На думку суду, обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є підвищена суспільна небезпечність інкримінованих ОСОБА_4 злочинів.
Крім того, при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, про що відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України свідчать такі обставини, як: тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованих йому злочинів, термін покарання, яке може бути призначене обвинуваченому, в разі доведення його винуватості, що може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України»).
Отже підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не змінились, а ризики не зменшились та є триваючими.
Також суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Враховуючи вищевикладене, а також відсутність підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає необхідним продовжити раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314-317 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 307, ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 309 КК України із поданням направити до Апеляційного суду міста Києва для визначення підсудності.
Продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Київському СІЗО Управління Державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області строком до 22 листопада 2016 року включно.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Суддя: