Справа № 739/1712/16-к Головуючий у І інстанції
Провадження № 11-сс/795/380/2016
Категорія - ст.583 КПК Доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2016 року, задоволено клопотання прокурора про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_7 .

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , який перебуває у міжнародному розшуку згідно судового рішення Республіки Молдова від 31.10.2014 року - тимчасовий арешт на строк 40 діб, до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Республіки Молдова, з утриманням в Чернігівському слідчому ізоляторі.

Строк арешту обчислюється з моменту затримання з 18 години 00 хвилин 19 жовтня 2016 року.

Визначено строк дії ухвали слідчого судді тривалістю до 18 години 00 хвилин 28 листопада 2016 року.

Задовольняючи клопотання прокурора про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_7 слідчий суддя, взявши до уваги доводи клопотання, аргументував свої висновки документально підтвердженими фактами.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, ухвалити нове рішення в справі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що до матеріалів справи не було додано документів про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави. Вказує на те, що в обґрунтування наявності підстав для тимчасового арешту суд послався лише на дані Генерального секретаріату Інтерполу про оголошення ОСОБА_7 в міжнародний розшук, якого на підставі вироку апеляційного суду муніципалітету м. Кишинів засуджено до покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі, проте таке рішення судом не досліджувалось. Також не надавалося та не досліджувалось рішення про обрання запобіжного заходу компетентним органом республіки Молдови для доставки ОСОБА_7 з метою відбування покарання за вироком суду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка вважала ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відносинах між Україною та Молдовою у сфері екстрадиції застосовуються Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, ратифікована Законом України від 10.11.1994 N 240/94-ВР, Протокол до неї від 28.03.1997, ратифікований Законом України від 03.03.1998 N 140/98-ВР, Європейська Конвенція про видачу правопорушників від 13.12.1957, Протоколи до неї від 15.10.1975 та від 17.03.1978, ратифіковані Законом України від 16.01.1998 N 44/98-ВР.

Зазначені міжнародні договори набрали законної сили як для України, так і для Молдови.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно зі ст.1 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року, ст.56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 р., ч.1 ст.583 КПК України договірні сторони зобов`язуються на вимогу видавати одна одній осіб, які перебувають на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.2 Європейської Конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року, ч.2 ст.56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року видача правопорушників здійснюється за правопорушення, за які відповідно до законів запитуваної та запитуючої сторін передбачено покарання на максимальний строк не менше одного року позбавлення волі.

Статтею 60 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року в редакції Протоколу до неї від 28.03.1997 року передбачено, що після отримання вимоги про видачу запитувана сторона негайно вживає заходів до розшуку і взяттю під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видачу не може бути здійснено.

Згідно з ч.1 ст.61 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, ч.ч.1, 2 ст.16 Європейської Конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року особа, видача якої потрібна, за клопотанням може бути взята під варту і до одержання вимоги про видачу.

Частиною 1 статті 583, п.10 ч.1 ст.541 КПК України також передбачено, що до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу. У разі якщо максимальний строк тимчасового арешту закінчився, а запит про видачу цієї особи не надійшов, особа підлягає негайному звільненню з-під арешту.

З представлених в апеляційний суд матеріалів вбачається, що громадянин Молдови ОСОБА_7 за даними Генерального секретаріату Інтерполу перебуває у міжнародному розшуку для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.151, ч.1 ст.287 Кримінального кодексу, за які вироком Апеляційного суду муніціпалітета Кишинів від 08.05.2012 року йому призначено покарання 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до статті 49 КК України, строки притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не закінчилися, тому слідчий суддя вірно прийшов до висновку, що клопотання про застосування тимчасового арешту на строк 40 діб відносно ОСОБА_7 , є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд належним чином оцінив в сукупності всі обставини та вірно застосував до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасовий арешт на строк 40 діб, до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Молдови, з утриманням в Чернігівському слідчому ізоляторі, а тому доводи апелянта про незаконне утримання під вартою ОСОБА_7 є безпідставними.

Порушень вимог кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407, 422, 583 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3