Справа № 152/292/16-к
В И Р О К
іменем України
04 липня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_2 ,
керівника Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника потерпілих
ОСОБА_5 , ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

Обвинувачений ОСОБА_7 24.12.2015 року приблизно о 23 годині 40 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2104» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що на підставі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , їдучи в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області по автодорозі сполученням Тиврів-Шаргород, в напряму до м. Шаргород Вінницької області, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , котрі рухалися в зустрічному для водія напрямку, в результаті чого ОСОБА_10 загинула на місці ДТП, а ОСОБА_4 був доставлений до Шаргородської ЦРЛ.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , відповідно до висновку експерта за №73 від 25.12.2015 року-26.01.2016 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми: забитих ран (2) в лівій тім`яно-потиличній ділянці, саден в лобно-тім`яній ділянці справа та зліва, на лобі по центру, на переніссі, крововиливу в м`які тканини голови в лобно-тім`яній ділянці, багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепа, поширеного субарахноїдального крововиливу; закритої тупої травми грудей: перелому 1-5 ребер справа по біляхребтовій лінії; забою легень; закритого багатоуламкового перелому правого колінного суглобу; відкритого багатоуламкового перелому правого стегна в верхній третині; саден та синців тулуба, що виникли від дії твердого тупого предмета (предметів) під час автодорожньої пригоди, мають ознаки прижиттєвого походження та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і стоять в причинному зв`язку зі смертю. Смерть ОСОБА_10 настала від отриманої сполучної травми тіла, яка ускладнилася травматичним шоком. Між смертю ОСОБА_10 і сполучною травмою у неї є причинний зв`язок. Анатомічне розташування та характер ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від місцевої дії травмуючої сили, яка діяла в праву половину тіла в направленні ззаду наперед при умові вертикального положення тіла. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 слідів переїзду транспортним засобом через тіло не виявлено. При судово-токсикологічній експертизі крові ОСОБА_10 алкоголь не виявлено, що свідчить про те, що за життя не задовго до смерті вона знаходилася в тверезому стані.
Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , відповідно до висновку експерта за №137/176 від 01.02.-08.02.2016 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки справа; закритої тупої травми живота розриву селезінки, надриву капсули квадратної долі печінки, гематоми брижі тонкої кишки, великого чепця, передньої черевної стінки з внутрішньоочеревинною кровотечею (до 100 мл); закритого перелому правої малогомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_4 не були небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належать до середнього ступеню тяжкості, оскільки потягли тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я; виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення відповідають строку ДТП 24.12.2015 року.
Згідно з висновком судово-токсикологічної експертизи за №3175 від 29-30.12.2015 року, при судово-хімічній експертизі крові ОСОБА_7 методом газорідинної хроматографії виявлено етиловий спирт у концентрації 1,3 проміле.
Відповідно до висновку експерта за №385а від 01.06.2016 року, в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля ВАЗ-2104 з державним номером НОМЕР_1 ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п.п.10.1, 11.1, 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалася, водій автомобіля ВАЗ-2104 ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити наїзд на пішоходів шляхом виконання вимог п.п.10.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля ВАЗ-2104 ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п.п.10.1, 11.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди.
Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог наступних пунктів Правил дорожнього руху України:
10.1. перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
11.1. кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними;
12.2. у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;
12.3. у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
12.4. у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.
Згідно з висновком експерта за №740а від 31.12.2015 року, наїзд на пішоходів автомобілем ВАЗ-2104 з державним номером НОМЕР_1 стався на проїзній частині автодороги, що проходить через с. Клекотина Шаргородського району на смузі руху в напрямку смт. Тиврів на відстані приблизно 8.4-8.5 м перед початком осипу скла. Швидкість руху автомобіля ВАЗ-2104 з державним номером НОМЕР_1 , яка відповідає довжині видимих зафіксованих слідів гальмування коліс транспортного засобу, при умові, що вказаний слід довжиною 45 метрів належить автомобілю ВАЗ-2104 з державним номером НОМЕР_1 , визначається рівною приблизно 89,8-91,2 км/год.
При цьому, на момент експертного огляду, відповідно до висновку експерта №739а від 16.01.2016 року, робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля ВАЗ-2104 з державним номером НОМЕР_1 знаходяться у працездатному стані. У деталях та вузлах робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля ВАЗ-2104 з державним номером НОМЕР_1 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено.
Отже, між тим, що внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_10 отримала вказані вище тілесні ушкодження, від яких померла, а потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та порушенням обвинуваченим ОСОБА_7 вимог п.п.10.1, 11.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, є прямий причинний зв`язок.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку; що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку і надає оцінку доказів у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, «поза розумним сумнівом», що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.
Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачений, потерпілі, свідки обвинувачення, досліджені документи, висновки експертиз, допитано експерта з метою роз`яснення висновку, за клопотанням сторони обвинувачення призначено проведення судової експертизи та досліджено висновок.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 24.06.2016 року, визнав повністю, щиро покаявся, готовий нести покарання за вчинений ним злочин, яке буде призначене судом, але просить його суворо не карати, не позбавляти волі, щоб він мав можливість працювати та відшкодувати потерпілим заподіяну моральну шкоду, а також допомагати матеріально утримувати малолітніх дітей померлої ОСОБА_10 , які залишилися без матері з його вини.
Крім признання ОСОБА_7 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, його винуватість у вчиненні вказаного злочину підтверджується доказами, зібраними стороною обвинувачення і дослідженими в судовому розгляді.
Так, винуватість ОСОБА_7 підтверджується:
- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка суду показала, що покійна ОСОБА_10 була її рідною сестрою. 24.12.2015 року між 23 годиною та 24 годиною вся їх сім`я зібралася іти в костьол. Вони йшли по обочині дороги в с. Клекотина. ОСОБА_10 з матір`ю ОСОБА_5 та чоловіком ОСОБА_4 йшли попереду, а вона та двоюрідна сестра ОСОБА_13 йшли позаду, а потім обігнали їх і пішли вперед. Позаду неї та ОСОБА_13 тепер йшли її брат з дружиною, а ще далі сестра з чоловіком і матір`ю. Йдучи, вона чула і бачила, як проїздять автомобілі. Один із автомобілів, що їхав позаду, видав такий звук, ніби його розвернуло, все заскреготало і був звук удару об щось. Самого моменту удару вона не бачила, так як вона почула вигук, щоб тікати і побігла, її хтось штовхнув вперед, як вона зрозуміла, то була ОСОБА_13 , яку, в свою чергу штовхнув її брат, що йшов позаду. Вона та ОСОБА_13 впали. Проте, вона відразу встала, повернулася, побачила включені фари автомобіля, який зупинився, і побігла назад до своїх рідних. Прибігши до сестри ОСОБА_10 вона побачила, що остання лежить на землі, права нога у неї була закинута на спину. Вона повернула ногу сестри. В цей час прибігла їх матір ОСОБА_5 , присіла і поклала голову ОСОБА_10 на коліна, але з тіла та голови сестри потекло дуже багато крові. Її брат викликав автомобіль «Швидкої допомоги», який довго не їхав. Тому зупинили попутну машину, поклали в неї сестру і повезли в лікарню в м. Шаргород. Чоловіка сестри ОСОБА_4 вона спершу взагалі не побачила, а потім помітила, що він лежить далеко на обочині і кличе дружину ОСОБА_14 , тобто її покійну сестру. Через певний час приїхав автомобіль «Швидкої допомоги» і в нього лікарі помістили ОСОБА_4 та повезли в лікарню в м. Шаргород. На місці ДТП вона бачила водія автомобіля ВАЗ, який наїхав на її сестру і чоловіка сестри. Останній був п`яний, хитався, стоячи біля автомобіля, а потім сів у автомобіль і чекав на приїзд лікарів та поліції. Автомобіль був на узбіччі з протилежної сторони, тобто переїхав із своєї смуги руху на протилежну, де наїхав на її сестру. Так як тіло сестри було під самим автомобілем, то водієві сказали від`їхати, що він і зробив;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка суду показала, що потерпіла ОСОБА_5 є її свекрухою. 24.12.2015 року між 23 годиною та 24 годиною вся їх сім`я йшла в храм по обочині дороги в с. Клекотина в рядок. Вона та її чоловік йшли по обочині дороги посередині, спереду них йшли сестра чоловіка ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , позаду них йшли покійна ОСОБА_10 , її чоловік ОСОБА_4 та її матір ОСОБА_5 . Повз них на протилежній частині дороги проїздили автомобілі. По обочині дороги до храму йшла велика кількість людей, їх було добре видно. Вона раптово почула різке гальмування автомобіля позаду себе і звук удару об щось. Вона повернулася і побачила, що перед автомобіля ВАЗ був на узбіччі, а поруч із колесами автомобіля лежала ОСОБА_10 . Чоловіка останньої ОСОБА_4 відкинуло ударом автомобіля приблизно на три метри вбік. Вона та її чоловік зателефонували в службу «швидкої допомоги», повідомили про ДТП. Потім вона підійшла до водія автомобіля ВАЗ і сказала йому від`їхати, щоб забрати з-під коліс ОСОБА_10 . Водій послухався і трішки від`їхав, став біля автомобіля і курив, був п`яний, хитався, а потім сів у автомобіль і в ньому сидів. Так як автомобіль «швидкої медичної допомоги» довго не їхав, то ОСОБА_10 поклали в автомобіль, що їхав попутно і повезли в лікарню в м. Шаргород. На виїзді з с. Мурафа через 5-10 хвилин їзди вони зустріли автомобіль «швидкої медичної допомоги», зупинилися, а лікарі, подивившись на ОСОБА_10 , констатували смерть останньої;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка суду показала, що потерпіла ОСОБА_10 була її двоюрідною сестрою. 24.12.2015 року ввечері вона зібралася іти на вечірню Різдвяну службу до костьолу, що знаходиться в с. Мурафа. За нею зайшла двоюрідна сестра ОСОБА_12 . Вони йшли вдвох. По дорозі наздогнали тітку ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та її чоловіка ОСОБА_4 . Спершу вони йшли всі разом по узбіччю дороги, а потім вона та ОСОБА_12 пішли вперед, обігнавши решту членів родини приблизно на 1,5 метра. Пройшовши кілька метрів по узбіччю дороги, вона почула звук удару і звук гальмування автомобіля, а потім відчула, що її хтось відштовхнув на середину дороги. Повернувшись, вона побачила світло фар автомобіля. Спереду перед фарами автомобіля в буквальному сенсі слова пролетіла дитина. Після цього вона відразу повернулася назад. Побачила автомобіль, під яким знаходилася ОСОБА_10 , яка була вся закривавлена. ОСОБА_4 лежав на обочині дороги за 2 метри від автомобіля, непритомний, без взуття на одній нозі. Коли ОСОБА_4 намагалися підняти, то він почав кричати, що йому боляче, холодно, та весь час кликав дружину. Водій автомобіля, який вчинив ДТП, вийшов із автомобіля і курив. Було видно, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, так як хитався, не міг стояти. Він навіть не підійшов і не запитав, чи щось потрібно. ОСОБА_7 попросили здати автомобілем назад, щоб забрати з-під нього ОСОБА_10 , що останній і зробив, від`їхавши автомобілем назад приблизно 4 метри. Також, вона бачила і чула, як ОСОБА_16 викликав автомобіль «швидкої медичної допомоги».
Також, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами:
- заявами ОСОБА_4 від 12.02.2016 року та ОСОБА_5 від 25.12.2015 року до органів досудового розслідування про залучення їх до участі в кримінальному провадженні в якості потерпілих (а.с.94-95 т.ІІ);
- заявою потерпілої ОСОБА_5 від 30.06.2016 року про розгляд справи у її відсутності у зв`язку із погіршенням її стану здоров`я внаслідок моральних переживань, а також про те, що вона погоджується із зміненим прокурором обвинуваченням ОСОБА_7 , підтримує його, підтримує свої показання, надані суду в попередніх судових засіданнях, в тому числі щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинений злочин (а.с.85 т.ІІ);
- даними, що містяться у рапорті чергового Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 25.12.2015 року, відповідно до яких 25.12.2015 року о 00 годин 45 хвилин надійшло повідомлення по телефону із приймального відділення Шаргородської ЦРЛ про те, що у приймальне відділення поступила ОСОБА_10 (а.с.156 т.І);
- даними, що містяться в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної події від 25.12.2015 року з фототаблицями, відповідно до яких автодорога, на якій відбулася ДТП, без перехресть; асфальтована; призначена для руху в двох напрямках; лінії горизонтальної дорожньої розмітки відсутні; проїзна частина представляє собою спуск; дорожнє покриття сухе та чисте, обледеніле по сухому покриттю, шириною 7,2 м., до проїзної частини дороги справа та зліва примикає грунтово-щебеневе узбіччя шириною, відповідно, 3,4 м. та 3,3 м.; ділянка дороги не освітлена; на місці пригоди виявлено автомобіль марки ВАЗ «2104» з державним номером НОМЕР_1 , який розташований частково на смузі руху в напрямку м. Тиврів, а частково на смузі руху в напрямку м. Шаргород. Автомобіль має пошкодження. На місці пригоди виявлено слід юзу (а.с.157-160, 162-168 т.І);
- даними із схеми до протоколу огляду місця події, з яких вбачається розташування слідової інформації, осипу полімерних матеріалів, слідів гальмування, плям бурого кольору (а.с.161 т.І);
- даними, що містяться у Висновку №41 від 25.12.2015 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до яких ОСОБА_7 станом на 25.12.2015 року о 06 годині 20 хвилин перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с.169 т.І);
- висновком експерта №3175 від 29-30.12.2015 року, відповідно до якого при судово-хімічній експертизі крові ОСОБА_7 методом газово-рідинної хроматографії, виявлено етиловий спирт у концентрації 1,3 проміле. Наявність метилового спирту, а також пропилового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено (а.с.171-172 т.І);
- висновком експерта за №739а від 16.01.2016 року, згідно з яким на момент експертного огляду автомобіля «ВАЗ-2104» з державним номером НОМЕР_1 , гальмівна система та рульове керування автомобіля знаходяться у працездатному стані, не мають експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку ДТП (а.с.191-194 т.І);
- висновком експерта за №740а від 31.12.2015 року, згідно з яким наїзд на пішоходів автомобілем стався на проїзній частині дороги, що проходить через село Клекотина Шаргородського району, на смузі руху в напрямку смт. Тиврів на відстані 8,4-8,5 м. перед початком осипу скла. Швидкість руху автомобіля «ВАЗ-2104» з державним номером НОМЕР_1 , яка відповідає довжині видимих зафіксованих слідів гальмування коліс ТЗ, при умові, що вказаний слід довжиною 45,0 м. належить автомобілю «ВАЗ-2104» з державним номером НОМЕР_1 , визначається рівно 89,8-91,2 км/год. (а.с.197-201 т.І);
- висновком експерта за №385а від 01.06.2016 року, згідно з яким в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ВАЗ-2104» з державним номером НОМЕР_1 ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувалися вимогами пунктів 10.1, 11.1, 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху. В ситуації, яка склалася, водій автомобіля ВАЗ-2104 ОСОБА_7 мав можливість попередити наїзд на пішоходів шляхом виконанням вимог п.п.10.1, 12.3, 12.4 ПДР України. В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «ВАЗ-2104» з державним номером НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п.п.10.1, 11.1, 12.3 Правил дорожнього руху, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди (а.с.56-63 т.ІІ). При цьому суд, з врахуванням думок сторони обвинувачення та сторони захисту, вважає вказаний висновок експерта належним та допустимим доказом на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки у висновку автотехнічної експертизи за №741а від 05.01.2016 року допущену помилку експертом при зазначенні пунктів ПДР України, які порушив ОСОБА_7 , що встановлено при допиті в судовому засіданні, відповідно до вимог ст.356 КПК України, тобто з метою роз`яснення висновку, експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України ОСОБА_17 , який суду показав, що ним у вказаному висновку помилково зазначено про порушення ОСОБА_7 пункту 11.2 ПДР України та помилково викладено його в редакції пункту 11.1 ПДР в редакції до 2013 року, коли у ПДР України внесені зміни. При вихідних даних, що надавалися органом досудового розслідування для проведення експертизи, ним може бути проведено автотехнічну експертизу у кримінальному провадженні і надано висновок про порушення водієм ОСОБА_7 тих Правил дорожнього руху, які є в причинному зв`язку із виникненням події ДТП;
- висновком експерта від 25.12.2015 року 26.01.2016 року за №73, згідно з яким ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми: забитих ран (2) в лівій тім`яно-потиличній ділянці, саден в лобно-тім`яній ділянці справа та зліва, на лобі по центру, на переніссі, крововиливу в м`які тканини голови в лобно-тім`яній ділянці, багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепа, поширеного субарахноїдального крововиливу; закритої тупої травми грудей: перелому 1-5 ребер справа по біляхребтовій лінії; забою легень; закритого багатоуламкового перелому правого колінного суглобу; відкритого багатоуламкового перелому правого стегна в верхній третині; саден та синців тулуба, що виникли від дії твердого тупого предмета (предметів) під час автодорожньої пригоди, мають ознаки прижиттєвого походження та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і стоять в причинному зв`язку зі смертю. Смерть ОСОБА_10 настала від отриманої сполучної травми тіла, яка ускладнилася травматичним шоком. Між смертю ОСОБА_10 і сполучною травмою у неї є причинний зв`язок. Анатомічне розташування та характер ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від місцевої дії травмуючої сили, яка діяла в праву половину тіла в направленні ззаду наперед при умові вертикального положення тіла. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 слідів переїзду транспортним засобом через тіло не виявлено. При судово-токсикологічній експертизі крові ОСОБА_10 алкоголь не виявлено, що свідчить про те, що за життя не задовго до смерті вона знаходилася в тверезому стані (а.с.174-177 т.І);
- висновком експерта від 01.02.2016 року 08.02.2016 року за №137/176, згідно з яким ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки справа; закритої тупої травми живота розриву селезінки, надриву капсули квадратної долі печінки, гематоми брижі тонкої кишки, великого чепця, передньої черевної стінки з внутрішньоочеревинною кровотечею (до 100 мл); закритого перелому правої малогомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_4 не були небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належать до середнього ступеню тяжкості, оскільки потягли тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я; виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення відповідають строку ДТП 24.12.2015 року (а.с.210-213 т.І);
- даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 25.12.2015 року та схемою до нього, з яких вбачається, що ОСОБА_7 погодився на проведення слідчого експерименту та повідомив, що погодні умови, дорожня обстановка максимально наближені до тих, при яких відбулася ДТП. Метою проведення слідчого експерименту було встановлення видимості пішоходів у ближньому світлі фар статистичного автомобіля. При цьому було встановлено, що вперше в поле зору водія при ввімкненому ближньому світлі фар пішоходи потрапляють на відстані 68,0 метрів (а.с.186-188 т.І);
- свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 серії НОМЕР_3 (а.с.106 т.І);
- свідоцтвом серії НОМЕР_2 від 18.09.2002 року про реєстрацію транспортного засобу (а.с.178 т.І), з якого вбачається, що власником автомобіля «ВАЗ-2104» з державним номером НОМЕР_1 є ОСОБА_9 ;
- постановою про приєднання до кримінального провадження речового доказу: автомобіля «ВАЗ-2104» з державним номером НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с.173 т.І).
Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, а саме: 24.12.2015 року приблизно о 23 годині 40 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2104» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що на підставі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , їдучи в с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області по автодорозі сполученням Тиврів-Шаргород, в напряму до м. Шаргород Вінницької області, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , котрі рухалися в зустрічному для водія напрямку, в результаті чого ОСОБА_10 загинула на місці ДТП, а ОСОБА_4 був доставлений до Шаргородської ЦРЛ.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , відповідно до висновку експерта за №73 від 25.12.2015 року-26.01.2016 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і стоять в причинному зв`язку зі смертю.
Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , відповідно до висновку експерта за №137/176 від 01.02.-08.02.2016 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, що не були небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належать до середнього ступеню тяжкості, оскільки потягли тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я.
Між тим, що внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла, а потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та порушенням обвинуваченим ОСОБА_7 вимог п.п.10.1, 11.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, є прямий причинний зв`язок.
Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є зазначені вище показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , показаннями експерта ОСОБА_17 , який допитувався в порядку ст.356 КПК України з метою роз`яснення висновку, досліджені судом документи, протоколи огляду та слідчих дій, висновки експертів щодо технічного стану автомобіля та порушення вимог ПДР ОСОБА_7 , щодо тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_10 та у потерпілого ОСОБА_4 , протокол слідчого експерименту та схема до нього, постанова про визнання речовим доказом автомобіля учасника ДТП, реєстраційні документи на транспортний засіб.
Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 органами досудового розслідування за ч.2 ст.286 КК України суд вважає вірною.
Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості і він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.2 ст.286 КК України.
Виходячи з положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гурепка проти України №2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.
Суд констатує той факт, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, відповідно до вимог п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 23.12.2005 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», враховує не тільки наслідки, що настали, а характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину…
Суд вважає, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у скоєному злочині, що враховує, відповідно до вимог ч.1 ст.66 КК України, як обставину, що пом`якшує його покарання, оскільки з початку досудового слідства і в судовому розгляді ОСОБА_7 визнавав, що з його вини сталася ДТП, зазначив під час судового розгляду, що він готовий понести покарання за вчинений злочин та просить його суворо не карати.
Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання в с. Юхимівка Шаргородського району (а.с.181 т.І), до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.185 т.І), на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває (а.с.183-184 т.І). Ці обставини суд також враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , є, відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України, вчинення ним злочину, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.
Також, при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема, що внаслідок вчиненого ним злочину загинула молода людина ОСОБА_10 у віці 26 років (а.с.106 т.І), матір трьох малолітніх дітей: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.115-117 т.І), отже наступив невідворотний наслідок для потерпілого ОСОБА_4 чоловіка загиблої (а.с.105 т.І) та потерпілої ОСОБА_5 матері загиблої (а.с.79 т.І), а також потерпілий ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Крім того, відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.56 КПК України, суд враховує думки потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , висловлені щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , які вважають, що покарання обвинуваченому повинно бути призначене суворе у виді позбавлення волі.
При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи винуватого, його ставлення до вчиненого ним діяння, зокрема, що обвинувачений визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.
Суд також вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 додаткове покарання, передбачене ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Відповідно до правового висновку Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленого в ухвалі від 24.11.2015 року, підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
Призначаючи ОСОБА_7 зазначене вище покарання за ч.2 ст.286 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
Оцінюючи доводи в судових дебатах прокурора та потерпілих про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням та сторони захисту про те, що злочин є необережним і що при призначенні покарання обвинуваченому слід застосувати ст.75 КК України і звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека є найвищими соціальними цінностями. Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема, ч.2 ст.286 КК України встановлює кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Відтак, виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_7 злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, є суспільно небезпечним та тяжким; внаслідок вчиненого злочину загинула людина, що є невідворотним наслідком для потерпілих; злочин вчинено при обтяжуючій покарання обставині у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, щире каяття обвинуваченого та часткове відшкодування ним заподіяної потерпілим моральної шкоди, як пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, позитивно характеризують його особу після вчинення злочину, але, на переконання суду, не змінюють того, що вчинений ним злочин є тяжким, суспільно небезпечним, винним діянням, яке призвело до невідворотного наслідку позбавлення життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю.
Тому, суд вважає неможливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання і не знаходить підстав для застосування ст.75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України.
При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У кримінальній справі було заявлено цивільні позови потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат (а.с.73-76, 98-101 т.І).
26.05.2016 року представником потерпілих адвокатом ОСОБА_6 подано заяви в інтересах потерпілих про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.с.36, 37 т.ІІ).
Ухвалами Шаргородського районного суду від 26.05.2016 року вказані заяви представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 задоволено: позовні заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_7 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України в частині позовних вимог про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат з ТДВ СК «Альфа-Гарант» залишено без розгляду; роз`яснено ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та їх представникові адвокату ОСОБА_6 , що права та обов`язки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як цивільних позивачів та ОСОБА_6 як представника цивільних позивачів в частині позовних вимог про стягнення матеріальної і моральної шкоди до ТДВ СК «Альфа-Гарант» у даному кримінальному провадженні припиняються; роз`яснено ТДВ СК «Альфа-Гарант», що його права та обов`язки як цивільного відповідача за цивільними позовами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення матеріальної і моральної шкоди та витрат з ТДВ СК «Альфа-Гарант» у цьому кримінальному провадженні припиняються (а.с.38-39, 40-41 т.ІІ).

Крім того, потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди в сумі 400000 грн. та 1500 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу (а.с.98-101 т.І). Позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди мотивовані тим, що внаслідок злочину, вчиненого ОСОБА_7 , він отримав тяжкі травми середньої тяжкості тілесні ушкодження, переніс не одне оперативне втручання, до теперішнього часу не одужав, не може працювати та утримувати себе та своїх трьох малолітніх дітей. Вчинений обвинуваченим злочин докорінно змінив його життя, оскільки внаслідок ДТП, винуватцем якої є ОСОБА_7 , загинула його дружина та матір трьох малолітніх дітей (двох, чотирьох та шести років) ОСОБА_10 , що для нього є важкою та непоправною втратою, призводить до важких душевних страждань, моральних переживань, вимагають додаткових зусиль для організації свого життя в частині спілкування з рідними, а особливо в частині піклування про малолітніх дітей, яким дуже потрібна матір. Вважає, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути співмірною з тими моральними та душевними стражданнями, які він переживає внаслідок раптової і передчасної смерті молодої, енергійної дружини та матері його дітей, тому може мати умовний вираз. Заподіяну йому моральну шкоду він оцінює у сумі 400000 грн., яку просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 при винесенні вироку.

Під час судового розгляду справи потерпілий ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_6 частково підтримали заявлений позов до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу. Зокрема, просять стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_4 350000 грн. моральної шкоди, враховуючи, що 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував добровільно. Решту вимог цивільного позову ОСОБА_4 , в тому числі про відшкодування витрат на правову допомогу не підтримують.

Потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди в розмірі 400000 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн. (а.с.73-76 т.І). Позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди мотивовані тим, що внаслідок вчиненого ОСОБА_7 злочину вона зазнала та зазнає неймовірних душевних страждань через втрату доньки, що докорінно змінило її життя, вимагає значних зусиль для організації подальшого життя своєї сім`ї, оскільки вона та її чоловік втратили доньку, а троє малолітніх онуків навіки залишилися без матері, що ще більше додає їй моральних переживань. Заподіяну їй моральну шкоду вона оцінює у 400000 грн., що вважає умовним виразом тих страждань, які їй доводиться переживати через втрату молодої доньки.
В судовому засіданні 25.03.2016 року потерпіла ОСОБА_5 та в ході судового розгляду її представник адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали частково. Просили стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 388000 грн., враховуючи, що обвинуваченим сплачено добровільно потерпілій в рахунок відшкодування моральної шкоди 12000 грн. Решту вимог, в тому числі і про стягнення витрат на правову допомогу не підтримали.
Визначаючись щодо позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди, суд виходить із такого.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням … завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого… Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Ухвалюючи обвинувальний вирок …, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст.129 КПК України).
У дорожній ситуації, що склалася 24.12.2015 року, дії водія автомобіля ВАЗ-2104 з державним номером НОМЕР_1 ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п.п.10.1, 11.1, 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалася, водій автомобіля ВАЗ-2104 ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити наїзд на пішоходів шляхом виконання вимог п.п.10.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля ВАЗ-2104 ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п.п.10.1, 11.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, оскільки ОСОБА_7 є винуватцем ДТП, то повинен відшкодувати потерпілим завдану внаслідок ДТП моральну шкоду, не дивлячись на те, що його цивільно-правова відповідальність застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант».
До вказаного висновку суд прийшов, керуючись правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15, відповідно до якої особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України)… Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб… Потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з вимог ч.2 ст.23 ЦК України, якою передбачено, що моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

За загальними правилами відшкодування моральної шкоди, встановленими ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ст.1168 ЦК України).

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_4 смертю дружини ОСОБА_10 та тілесними ушкодженнями, отриманими ним в результаті ДТП, суд враховує, що потерпілий поніс непоправну втрату, а також тяжкість тілесних ушкоджень, заподіяних злочином потерпілому, тяжкість моральних переживань у зв`язку з їх заподіянням та страждань від фізичного болю через отримані травми та страждання через смерть дружини, порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого через втрату дружини, внаслідок чого напівсиротами залишилося троє малолітніх дітей, та тривале перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні, а тому вважає за можливе позов задовольнити у повному обсязі і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь 350000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілій ОСОБА_5 смертю молодої доньки ОСОБА_10 у віці 26 років, суд враховує, що потерпіла понесла непоправну втрату, втратила спокій, порушилися її нормальні життєві зв`язки, звичний спосіб життя, а тому вважає за можливе позов задовольнити у повному обсязі і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь 388000 гривень.

При цьому, суд враховує часткове підтримання потерпілими позовних вимог про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у зв`язку із частковим відшкодуванням моральної шкоди.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до ухвали слідчого судді від 25.12.2015 року ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком по 24.02.2016 року (а.с.24-26 т.І).

Ухвалою Шаргородського районного суду від 23.02.2016 року за наслідками підготовчого судового засідання обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під цілодобовим домашнім арештом з 24.02.2016 року до 24.04.2016 року (а.с.32-35 т.І).

Крім того, ухвалою Шаргородського районного суду від 19.04.2016 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, з 24.04.2016 року до 24.06.2016 року (а.с.233-234 т.І).

Таким чином строк дії запобіжного заходу обвинуваченому у виді цілодобового домашнього арешту закінчився, інший запобіжний захід до нього не застосовувався. Підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 суд не вбачає, оскільки відсутні клопотання сторін кримінального провадження та потерпілих.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України проведено: 16.01.2016 року автотехнічну експертизу і надано висновок за №739а (а.с.191-194 т.І), вартість експертизи становить 491,04 грн. (а.с.190 т.І).

Також, експертом Вінницького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України проведено: 31.12.2015 року транспортно-трасологічну експертизу, про що надано висновок за №740а (а.с.197-201 т.І), вартість експертизи становить 491,04 грн. (а.с.196 т.І); 01.06.2016 року автотехнічну експертизу і надано висновок за №385а (а.с.56-63 т.ІІ), вартість експертизи становить 351,84 грн. (а.с.55 т.ІІ).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 1333,92 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 .

Витрати на проведення експертизи експертом Вінницького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 05.01.2016 року за №741а в розмірі 491,04 грн. (а.с.203-207 т.І) відшкодуванню за рахунок обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають, оскільки у вказаному висновку експертом допущено помилки у визначенні та викладенні порушень пунктів Правил дорожнього руху України, що є в причинно-наслідковому зв`язку із виникненням події ДТП, що встановлено судом при допиті експерта ОСОБА_17 в порядку ст.356 КПК України, тобто в порядку роз`яснення висновку, у зв`язку із чим за клопотанням прокурора судом призначено експертизу (а.с.47-49 т.ІІ) та отримано висновок за №385а від 01.06.2016 року (а.с.56-63 т.ІІ).

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Питання про долю речових доказів у даній кримінальній справі слід вирішити на підставі ст.100 КПК України, а саме: автомобіль ВАЗ-2104 з державним номером НОМЕР_1 , належний по свідоцтву про реєстрацію НОМЕР_2 ОСОБА_9 , який знаходиться на зберіганні на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, слід повернути останньому, оскільки доказів про належність вказаного автомобіля на праві власності обвинуваченому ОСОБА_7 останнім суду не надано.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.286 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за якою засудити його до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років п`ять місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вираховувати з дня звернення цього вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України: 1333 (одну тисячу триста тридцять три) гривні 92 копійки за проведення автотехнічних та транспортно-трасологічної експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 350000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 388000 (триста вісімдесят вісім тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Речовий доказ: автомобіль ВАЗ-2104 з державним номером НОМЕР_1 , належний по свідоцтву про реєстрацію НОМЕР_2 ОСОБА_9 , який знаходиться на зберіганні на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, повернути власнику ОСОБА_9 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1