Дата документу Справа № 336/7332/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

у кримінальному провадженні № 0000466 від 19.05.2015 р.

щодо ОСОБА_1

8 липня 2016 року місто Запоріжжя

№ пр. 11-кп/778/1159/15
Апеляційний суд Запорізької області у складі суддів:

ОСОБА_2 доповідача і головуючого, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного Регіону України ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

адвоката ОСОБА_7 захисника обвинуваченого ОСОБА_1 ,

за апеляційною скаргою -

заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного Регіону України ОСОБА_8 ,

здійснив судове провадження в суді апеляційної інстанції з перегляду ухвали Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 1 червня 2016 року (головуюча в суді 1 інст. суддя ОСОБА_9 , справа №336/7332/16-к, провадження №1-кп/336/177/2016).

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд установив:
за результатами підготовчого судового засідання місцевий суд повернув обвинувальний акт прокурору з таких підстав
«... обвинувальний акт був складений без дотримання положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки, на переконання суду, фактичні обставини кримінального правопорушення,які прокурор вважав встановленими, формулювання обвинувачення,правова кваліфікація самого кримінального правопорушення,викладені в обвинувальному акті суперечливо, неоднозначно, не конкретно та неповно.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_1 обвинувачується у заволодінні військовим майном, а саме: томатною пастою виробництва приватного підприємства «Наш продукт» вагою 800 кг. на суму 16674 грн. 45 коп., шляхом зловживання службовим становищем, а також у внесенні службовою особою неправдивих відомостей до офіційних документів.
В порушення вимог наведених вище приписів процесуального закону, в обвинувальному акті не зазначені місце вчинення кримінально караних дій і обставини, за яких обвинувачений заволодів згаданим майном шляхом зловживання службовим становищем.
Відтак, за відсутності встановленого місця вчинення кримінально караних дій, суд не може перевірити дотримання прокурором при направленні обвинувального акта до суду дотримання ним вимог ст.32 КПК України щодо територіальної підсудності даного кримінального правопорушення саме Шевченківському районному суду м.Запоріжжя.
ОСОБА_1 є обвинуваченим за двома статтями (частинами статей) закону про кримінальну відповідальність, які утворюють реальну сукупність,водночас,обвинувальний акт не містить правову кваліфікацію і формулювання обвинувачення за кожним з інкримінованих ОСОБА_1 епізодів злочинних посягань, з його змісту не можна вивести, які з дій обвинуваченого утворюють склад злочину, що передбачений ч. 2 ст. 410 КК України, а які склад кримінально караного діяння, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України.
Обвинуваченому інкриміновано заволодіння шляхом зловживання службовим становищем майном на суму 16674 грн. 45 коп., що дає підстави для висновку про наявність особи, якій вказаними діями заподіяно майнову шкоду, проте обвинувальний акт не містить відомостей про потерпілого, та ніякої інформації про те, кому належало зазначене майно, що унеможливлює захист ОСОБА_1 від пред`явленого обвинувачення шляхом вчинення дій,передбачених ст.20 КПК України.
Про вказані обставини прокурор,що затвердив обвинувальний акт,був обізнаний,оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 вже повертався з підстав,передбачених п.3 ч.3 ст.314 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 279 КПК України, у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу.
Із реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається,що ці вимоги виконані.
У реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено,що після складання 29.09.2015 р. старшим слідчим військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_10 обвинувального акта відносно ОСОБА_1 (п.52 розділу іі реєстру),який був повернутий прокурору в порядку ст.314 КПК України,процесуальні дії по кримінальному провадженню не проводились,процесуальні рішення органом досудового розслідування не приймались до 19.01.2016 р.,в цей день заступником військового прокурора Запорізького гарнізону при здійсненні процесуального керівництва була винесена постанова про відмову у задоволенні клопотання адвоката(п.57 розділу іі реєстру) та старшим слідчим військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_10 складений даний обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 (п.58 розділу іі реєстру).
Таким чином, повторне звернення прокурора до суду з обвинувальним актом без усунення недоліків,ігноруючи ухвалу суду як першої,так і апеляційної інстанції,вказує про єдину мету - направлення обвинувального акта до суду будь-яким шляхом,всупереч приписам ст.8,9 КПК України про здійснення кримінального провадження з додержанням принципів законності та верховенства права. Крім того,повернення обвинувального акта прокурору і його повторне звернення до суду з аналогічним обвинувальним актом призводить до порушення однієї із загальних засад кримінального провадження, а саме розумності строків (ст. 28 КПК України)та права людини на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом ,який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення(ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Крім того, заслуговують на увагу доводи клопотання в частині тверджень про порушення строку досудового розслідування.
В силу ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Однією з форм закінчення досудового розслідування згідно з главою 24 КПК України є звернення до суду з обвинувальним актом.
З наведених норм кримінального процесуального законодавства випливає, що складання обвинувального акта є завершальною стадією досудового розслідування, а ця процесуальна дія має бути вчинена під час досудового розслідування.
Як встановлено судом, строк досудового розслідування в кримінальному провадженні продовжений до 8 жовтня 2015 року (а. с. 35-36), і це означає необхідність вчинення всіх процесуальних дій на стадії досудового розслідування до вказаної дати.
Обвинувальний акт відносно обвинуваченого вперше був складений і затверджений протягом зазначеного строку, а 7 жовтня 2015 року в порядку ст. 291 КПК України вже надійшов до суду.
Водночас, після повернення обвинувального акта прокурору ухвалою суду від 04.11.2015 року, яка набрала законної сили 16 грудня 2015 року, строк досудового розслідування не продовжувався, тому складання обвинувального акту, а також вчинення інших процесуальних дій (винесення постанови про відмову у задоволенні клопотання захисника від 19.01.2016 року, як випливає з реєстру прийнятих під час розслідування процесуальних рішень) у відсутність процесуальних підстав для вчинення цих дій є таким, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону».
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить скасувати судове рішення про повернення обвинувального акту та призначити новий судовий розгляд. За його твердженнями:

обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального закону;

«Оскільки відповідно до вимог ст.295 КПК України продовження строку досудового розслідування необхідно для проведення або завершення процесуальних дій, а обвинувальний акт та постанова прокурора від 19.01.2016 про відмову в задоволенні клопотання відповідно до вимог ст.110 КПК України є процесуальними рішеннями то необхідності у продовженні строку досудового розслідування нема, а твердження суду, що зазначені документи складено після спливу строку досудового розслідування є хибними».
У письмових запереченнях на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_11 просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Рішення суду першої інстанції вважає законним і обгрутованим.

При здійсненні апеляційного розгляду -

прокурор підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити за доводами в ній зазначеними;

обвинувачений і захисник просили судове рішення залишити в силі.

За наслідками здійсненого провадження в суді апеляційної інстанції апеляційний суд не вбачає підстави до задоволення апеляційної скарги прокурора виходячи з такого.

Судове рішення про повернення обвинувального акту прокурору є законним, обгрутованим і вмотивованим.

Невиконання органом досудового розслідування попередніх рішень судів першої і апеляційної інстанцій про повернення обвинувального акту з тих же підстав, що й оскарженим судовим рішенням, є безумовною підставою до залишення в силі оскарженого судового рішення.

За виписами статтей 219, 291, 294 КПК України і їх системному зв`язку обвинувальний акт повинен бути складеним у межах строків досудового розслідування і направлений до суду, який не пізніше п`яти днів з дня його надходження повинен призначити підготовче судове засідання (ст.314 КПК України).

Тому, саме твердження прокурора в апеляційній скарзі є хибними про можливість складання обвинувального акту поза межами строків досудового розслідування.

На підставі викладеного та керуючись статтями 372, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 426 КПК України апеляційний суд ухвалив:
ухвалу Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 1 червня 2016 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного Регіону України ОСОБА_8 без задоволення.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4