справа № 462/1607/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

перекладача ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Львові обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000115 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ширан Республіки Туреччина, турка, громадянина Республіки Туреччина, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого на АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

встановив:
ОСОБА_6 у 2012 році, знаходячись в м.Одеса, за попередньою домовленістю, придбав у невстановленої особи підроблену посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , видану 18.12.2012 року за № НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_6 , для подальшого їх використання як власної з метою незаконного перебування на території України в порушення Закону України «Про імміграцію» та постанови Кабінету Міністрів України №251 від 28.03.2012 року «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови КМ України від 26.12.2002 року №1983». 11.01.2016 року о 15.00 год. під час перетину державного кордону України в аеропорту м.Львова під час реєстрації на рейс сполученням «Львів-Стамбул» ОСОБА_7 на паспортний контроль пред`явив посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , видану 18.12.2012 року за № НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_7 , як власну, однак був викритий працівниками прикордонної служби.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив використання завідомо підробленого документа,тобто злочин, передбачений ч.4 ст.358 КК України.

21.03.2016 року між прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно з укладеною угодою, підозрюваний ОСОБА_6 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.4 ст.358 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке має понести ОСОБА_6 , у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 510 грн.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена із ОСОБА_6 , оскільки така угода відповідає вимогам КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав угоду про визнання винуватості, при цьому, обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, і пояснив, що він повністю розуміє свої права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також наслідки невиконання даної угоди.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 також просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки ОСОБА_6 добровільно уклав таку угоду із прокурором, ознайомлений і погоджується з умовами угоди, а зміст угоди відповідає вимогам закону.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 , суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.1 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, використання завідомо підробленого документа, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, визнає повністю.

Судом встановлено, що при укладенні угоди обвинувачений цілком розуміє права визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами, визначена у межах санкції ч.4 ст.358 КК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 , призначення ОСОБА_6 узгодженого сторонами покарання, яке є достатнім для виправлення останнього, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають стягненню на користь держави витрати на проведення НДЕКЦ при УМВС України на Львівській залізниці технічної експертизи №6/22 від 18.02.2016 року, що становлять 736,56 грн. (матеріали кримінального провадження арк.43), оскільки проведення вказаної експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим злочину.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 394, 472, 474, 475 КПК України, суд -

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000115, укладену 21 березня 2016 року між прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 736,56 грн.

Речові докази (матеріали кримінального провадження, арк.14-15):

паспорт громадянина Республіки Туреччини серії НОМЕР_3 , виданий 03.07.2013 року на прізвище ОСОБА_6 , провернути обвинуваченому як законному володільцю;

посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_1 , видану 18.12.2012 року за № НОМЕР_2 на прізвище ОСОБА_6 , залишити в матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1