ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. КИЄВА
справа № 1-1215/11
провадження № 1/753/9/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2016 р. Дарницький районний с уд м. Києва у складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законних представників підсудних ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , законного представника потерпілого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , представників служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта неповна середня, неодруженого, студента оптико-механічного технікуму, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше не судимого, у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 125 КК України та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта неповна середня, учня ліцею №303, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ :
17.01.2011 року приблизно о 10 год. 00 хв., неповнолітній ОСОБА_18 , знаходячись у роздягальні спортивного залу ліцею №303 за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 9-а, на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли в результаті словесного конфлікту з потерпілим неповнолітнім ОСОБА_8 на уроці фізкультури у спортивному залі ліцею в ході гри у футбол, з метою заподіяння тілесних ушкоджень останньому, наблизився до ОСОБА_8 та та почав з`ясовувати стосунки, під час чого умисно наніс потерпілому ОСОБА_8 кулаками правої та лівої руки два удари в область живота та в праву щоку. Після того потерпілий ОСОБА_8 обхопив обома руками за спиною ОСОБА_18 , підняв його, від чого вони обидва впали на підлогу. В подальшому, лежачи на підлозі, ОСОБА_18 лівою рукою обхопив ОСОБА_8 за шию та утримував його до завершення конфлікту. Водночас, ОСОБА_19 , знаходячись поруч з ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , бажаючи допомогти своєму товаришу ОСОБА_18 , керуючись раптово виниклим умислом спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , діючи умисно підійшов до ОСОБА_8 та наніс йому декілька ударів ногою в область спини.
Згідно з висновками судово-медичних експертиз №872/Е від 03.08.2011 року та №1621/Е від 15.11.2011 року потерпілому ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: синців на бокових поверхнях шиї в середній третині, в лівій лопатковій ділянці, в проекції лівої реберної дуги, на лівій боковій стінці живота, в лівій лобній та тім`яній ділянках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень ( за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Будучи допитаним в судовому засіданні в присутності законного представника ОСОБА_6 , підсудний ОСОБА_18 вину у скоєнні злочину не визнав та показав, що 17.01.2011 року на уроці фізкультури учні двох класів грали у футбол. В ході гри ОСОБА_20 , як він вважає навмисно, наніс йому удар локтем у ніс, внаслідок чого, у нього опухло перенісся. Він підійшов до ОСОБА_21 і став питати, навіщо він так зробив. В цей час до них підійшла вчитель і вони розійшлися. Коли продзвонив дзвоник з урока, вони усі разом пішли до роздягальні. Там він знову підійшов до ОСОБА_21 , щоб з`ясувати навіщо той його навмисно вдарив. ОСОБА_21 нічого не відповідав, а потім замахнувся йому в обличчя кулаком, але він ухилившись, відштовхнув його. Потім ОСОБА_21 підбіг до нього, схопив руками за поперек, підняв і вони разом впали таким чином, що ОСОБА_21 опинився зверху нього. При падінні він вдарився потилицею. Побачивши, що ОСОБА_21 підповзає до нього зверху і намагається замахнутися рукою, він притримав його руки і перевалився на лівий бік так, що права рука ОСОБА_21 опинилася під ним. Тримаючи рукою ОСОБА_21 за ліву руку, спитав чи він вже заспокоївся, на що ОСОБА_21 відповів, що так і він його відпустив. Після того вони розійшлися до своїх речей. Крім того, ОСОБА_18 показав, що битися з ОСОБА_21 він не збирався, ударів йому не наносив і за шию не тримав.
Будучи допитаним в судовому засіданні в присутності законного представника ОСОБА_7 , підсудний ОСОБА_19 вину у скоєнні злочину не визнав та показав, що 17.01.2011 року на уроці фізкультури грали у футбол дев`ятий клас, в якому він навчався та восьмий, де навчався ОСОБА_21 . В ході гри між ОСОБА_22 та ОСОБА_21 виник конфлікт. Вчитель зупинив урок і вони усі пішли до роздягальні. В роздягальні він побачив як Баркар узяв Старжинського за поперек і вони удвох впали на підлогу. Далі він на них не дивився, бо пішов перевдягатися. Ніякої участі у бійці він не приймав.
Не дивлячись на невизнання вини підсудними ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , їх вина у скоєнні злочину, при встановлених судом обставинах, повністю доведена в судовому засіданні і підтверджується наступними доказами.
Показами потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні показав, що він навчався у восьмому класі ліцею №303. В січні 2011 року вони на уроці фізкультури разом з 9-В класом грали у футбол. Під кінець уроку, коли він біг з м`ячем, то позаду нього знаходився Старжинський. Намагаючись відібрати м`яча, ОСОБА_22 вдарився об його лікоть. Припинивши гру, він повернувся до ОСОБА_18 і вибачився, але той одразу почав штовхатися і декілька разів вдарив його руками по тулубу та в обличчя. Підійшла вчитель і сказала, щоб усі йшли до роздягальні. Коли зайшли до роздягальні, то ОСОБА_22 підійшов до нього і потягнув у куток роздягальні. Він ( ОСОБА_21 ) думав, що вони поговорять, але ОСОБА_22 став його бити руками в тулуб та обличчя. Він, у свою чергу, вдарив ОСОБА_18 руками по тулубу, після чого, той обхопив його за шию рукою і почав стискати. Тоді він різко присів, обхопив ноги ОСОБА_18 руками і повалив його на підлогу, таким чином опинившись зверху. Почалася боротьба, в ході якої вони один одному наносили удари. В цей час зайшов ОСОБА_23 і він ( ОСОБА_21 ) відчув, що той наносить йому удари ногою в область спини, нирок. Продовжуючи боротися зі Старжинським, він відчув сильний біль в руці. Біля нього стояв ОСОБА_23 і він зрозумів, що той вдарив його ногою по руці. Старжинський почав його душити, обхопивши за шию ззаду. Він ( ОСОБА_21 ) не міг нічого зробити, тому став кричати, щоб ОСОБА_22 його відпустив. Коли він піднявся і сів на лавочку, то до нього підійшов ОСОБА_23 і сказав: «так тебе будуть бити кожен день». Він спитав «за що?», на що Бляхарський відповів, що він «здав» його друзів.
Покази дані потерпілим ОСОБА_8 в судовому засіданні в частині заподіяння йому легких тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з показами, даними ним на досудовому слідстві в ході очних ставок зі ОСОБА_18 ( том 2, а.с. 105-108) і ОСОБА_19 ( том 2, а.с. 110-115), а також в ході відтворення обстановки та обставин події, що підтверджується даними протоколів від 23.05.2011 року ( том 1, а.с. 82-85) та 27.10.2011 року ( том 3, а.с. 63-65), тому суд вважає, що покази дані ОСОБА_8 в цій частині в судовому засіданні можуть бути покладені в основу вироку.
Разом з тим, аналізуючи покази ОСОБА_8 про те, що в результаті дій ОСОБА_19 у нього була зламана рука, то суд ставиться до них критично, розцінює їх як хибне уявлення потерпілим дійсного розвитку подій, оскільки ці покази спростовуються висновками судово-медичних експертиз №827/е від 03.08.2011 року та № 1621/е від 15.11.2011 року, згідно з якими перелом ОСОБА_24 -ї п`ясної кістки міг утворитися при дії травмуючої сили вздовж осі кістки з місцем її прикладання в ділянці суглобової поверхні головки кістки, що могло бути при ударі рукою зажатою в кулак о твердий предмет, або ударі твердим предметом в область лівої кисті, при умові, що пальці були зігнутими ( або зажаті в кулак). Враховуючи зазначене, а також дані протоколів відтворення обстановки та обставин подій за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_18 утворення ушкодження у вигляді закритого підголівчастого перелому ОСОБА_24 -ї п`ясної кістки лівої кисті виключається за обставин, на які посилається ОСОБА_8 (том 1, а.с. 118-121, том 3, а.с. 79-87).
Показами свідка ОСОБА_25 , який в судовому засіданні показав, що в січні 2011 року, на уроці фізкультури два класи грали у футбол. Він бачив, що на іншій половині поля гра зупинилася і почалися якісь розмови. В цей час пролунав свисток і вони пішли до роздягальні. Потім, вже у роздягальні він почув як впали на підлогу ОСОБА_22 та ОСОБА_21 . Вони лежали на підлозі і розмовляли. Він підійшов до них, тронув по нозі ОСОБА_18 і сказав, щоб вони розходилися, після чого, конфлікт закінчився. Щоб хтось когось бив чи душив за шию він не бачив.
Проте, будучи допитаним на досудовому слідстві в якості свідка, ОСОБА_25 показав, що він бачив як у роздягальні ОСОБА_21 схопив обома руками ОСОБА_18 в області попереку і вони впали. Як йому здалося, ОСОБА_22 намагався викрутитись з-під ОСОБА_21 . Коли він знову на них звернув увагу, то побачив, що ОСОБА_22 лежить на лівому боці, а ОСОБА_21 на правому. Старжинський утримував за шию ОСОБА_21 лівою рукою ( том 2, а.с. 99-103).
Суд вважає, що в основу вироку необхідно покласти покази свідка ОСОБА_25 , які він дав на досудовому слідстві, оскільки вони є послідовними, дані невдовзі після подій 17.01.2011 року, узгоджуються з іншими доказами, а також свідок ОСОБА_25 показав в судовому засіданні, що він повністю підтримує їх.
Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні повністю підтвердив покази, які були дані ним на досудовому слідстві, про те, що , оскільки він був без форменого одягу, то сидів на лавочці та спостерігав за грою в футбол. Він помітив , що ОСОБА_22 вів м`яч в бік воріт 8-Г класу і до нього підбіг ОСОБА_21 , який намагаючись забрати м`яч, вдарив ліктем ОСОБА_18 чи то у грудну клітину, чи то в підборіддя. Старжинський почав штовхати ОСОБА_21 руками в грудну клітину, останній також почав штовхати ОСОБА_18 руками в грудну клітину. Після чого, вийшла вчителька і зупинила їх. Старжинський сказав ОСОБА_21 « поговоримо на перерві». Потім, коли він зайшов до роздягальні слідом за Старжинським, то побачив як той узяв ОСОБА_21 рукою за ліве передпліччя та повів в кут роздягальні. Вони про щось розмовляли. Під час їхньої розмови ОСОБА_21 замахнувся в бік ОСОБА_18 , намагаючись його вдарити, але промахнувся, так як ОСОБА_22 встиг відійти, і ОСОБА_21 лівою рукою влучив у стінку роздягальні. Після того ОСОБА_22 почав наносити удари кулаками по ОСОБА_21 , скільки саме ударів він не пам`ятає, але наносив удари в область грудної клітини. Далі ОСОБА_21 взяв ОСОБА_18 обома руками за ноги, трохи нижче талії, та кинув його на підлогу. Після падіння руки ОСОБА_21 були під Старжинським. Баркар витягнув руки з-під ОСОБА_18 і почав наносити удари кулаками в обличчя, приблизно 5 ударів. Хтось з учнів наносив удари ОСОБА_21 . Після нанесених ударів ОСОБА_21 , який як йому здалося відволікся, ОСОБА_22 скористався моментом та схватив ОСОБА_21 лівою рукою за шию і прижавжи до себе, утримував його. ОСОБА_21 почав щось кричати, що саме він кричав він не пам`ятає, після того ОСОБА_22 відпустив його і вони розійшлися до своїх речей. Коли ОСОБА_21 пішов до місця, де знаходились його речі, він сів та тримався за руку, але наскільки він пам`ятав, то ніхто удари по лівій руці ОСОБА_21 не наносив. Під час конфлікту в роздягальні Бляхарський стояв та спостерігав за конфліктом, чи наносив ОСОБА_23 удари ОСОБА_21 він не пам`ятає (том 2, а. с. 52-56).
Показами свідка ОСОБА_27 , даними ним на досудовому слідстві та оголошеними в судовому засіданні про те, що на уроці фізкультури хлопці двох класів поділилися на команди та грали у футбол. Між ними стався конфлікт, але з приводу чого він не знає, оскільки за ходом гри не дивився. Коли вони вже були у роздягальні, то він почув як щось впало. Повернувшись, він побачив, що ОСОБА_21 лежить на Старжинському. Старжинський в цей час тримав рукою ОСОБА_21 за шию. ОСОБА_21 став говорити Старжинському, щоб той відпустив його, бо болить рука, після чого, вони розійшлися ( том 1, а.с. 172-175, том 2, а.с. 37-40).
Зазначені покази свідок ОСОБА_27 підтвердив також і в ході очної ставки з ОСОБА_8 ( том 3, а.с. 125-128).
Показами свідка ОСОБА_28 , даними ним на досудовому слідстві та оголошеними в судовому засіданні про те, що після уроку фізкультури, коли він зайшов до роздягальні, то бачив, як до ОСОБА_21 підійшов ОСОБА_22 і вони про щось говорили. Потім вони почали один одного штовхати та наносити один одному удари кулаками по різним частинам тіла. Після того, вони обидва впали та качалися по підлозі, вириваючись. Баркар опинився зверху на Старжинському, а потім ОСОБА_22 утримував ОСОБА_21 за шию приблизно 30 секунд, після чого, вони розійшлися ( том 1, а.с. 209, том 3, а.с. 45-49).
Показами свідка ОСОБА_29 , даними ним на досудовому слідстві та оголошеними в судовому засіданні про те, що коли він зайшов до спортивного залу в кінці урока, то бачив, як ОСОБА_22 та ОСОБА_21 стояли поруч і про щось розмовляли, вони не билися. Коли він зайшов до роздягальні, то побачив, що між ОСОБА_22 та ОСОБА_21 відбувається бійка. Не звертаючи не це уваги, він забрав свої речі і пішов з роздягальні ( том 1, а.с. 163-167, том 3, а.с. 50-54).
Свідок ОСОБА_30 вчитель фізичного виховання, в судовому засіданні показала, що в ході гри у футбол на уроці фізкультури, в боротьбі за м`яч, зіштовхнулися ОСОБА_22 та ОСОБА_21 . Після чого, вони стали навпроти один одного у бойову стійку, але вона підійшла до них і розвела у сторони, сказавши, щоб вони йшли переодягатися.
Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні пояснив, що події 2011 року він вже добре не пам`ятає, але повністю підтвердив покази, які давав на досудовому слідстві про те, що безпосередньо на уроці фізкультури він був відсутній в залі. Коли закінчився урок, то він прийшов до роздягальні, де побачив, що ОСОБА_21 схопив ОСОБА_18 обома руками і вони обидва впали на підлогу, при цьому, ОСОБА_21 лежав на Старжинському.
Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні показав, що він був присутнім на уроці фізкультури, коли у спортивному залі між ОСОБА_21 та ОСОБА_22 була штовханина, а потім бійка у роздягальні. Крім того, свідок підтвердив покази, які давав на досудовому слідстві про те, що коли він зайшов до роздягальні, де вже були ОСОБА_22 і ОСОБА_21 , які стояли лицем один до одного. Старжинський почав заштовхувати ОСОБА_21 двома руками в кут роздягальні. В куті роздягальні ОСОБА_22 почав наносити ОСОБА_21 удари кулаками обох рук приблизно в грудну клітину, а ОСОБА_21 , в свою чергу, розвернувся і почав наносити кулаками удари по Старжинському. Намагаючись вдарити ОСОБА_18 , ОСОБА_21 промахнувся та влучив в стінку, чим зламав собі руку, про що сказав йому особисто. Після того, вони впали на підлогу так, що ОСОБА_21 опинився на Старжинському і останній утримував рукою за шию ОСОБА_21 . Потім, ОСОБА_21 попросив ОСОБА_18 відпустити його, той його відпустив і вони розійшлись до своїх речей.
Також, свідок ОСОБА_32 на досудовому слідстві показав, що він бачив, як у роздягальні ОСОБА_23 підійшов до ОСОБА_18 і ОСОБА_21 , коли ті лежали на підлозі і вдарив останнього ногою нижче спини один чи два рази (том 2, а.с. 47-50).
Свої покази свідок ОСОБА_32 підтвердив і в ході очних ставок з потерпілим ОСОБА_8 ( том 3, а.с. 105-109) та підсудним ОСОБА_19 ( том 3, а.с. 110-114).
Суд вважає, що в основу вироку необхідно покласти покази свідка ОСОБА_33 , які він давав на досудовому слідстві в присутності батька ОСОБА_34 , оскільки вони є логічними, послідовними, даними ним невдовзі після конфлікту, узгоджуються з іншими доказами у справі.
Показами свідка ОСОБА_35 , даними ним на досудовому слідстві та оголошеними в судовому засіданні про те, що під час гри у футбол, коли ОСОБА_21 біг за м`ячем, ОСОБА_18 в цей момент біг ззаду. Коли ОСОБА_21 підбіг до стінки та розвернувся, то випадково вдарив, як йому здалося, ліктем лівої руки в ніс Старжинського, після чого, вони між собою почали штовхатись, але прийшла вчителька і сказала їм заспокоїтись. Після того, як він зайшов до роздягальні, то побачив що ОСОБА_22 та ОСОБА_21 лежать на підлозі, а саме: ОСОБА_21 знаходився знизу, а Старжинський зверху. Старжинський тримав ОСОБА_21 за шию рукою так, що ОСОБА_21 нічого не міг зробити. Як йому здалося, ОСОБА_36 сказав ОСОБА_22 , щоб той відпустив ОСОБА_21 , але вони лежали далі. Після чого, ОСОБА_36 підійшов та вдарив ОСОБА_18 по нозі, щоб той відпустив ОСОБА_21 і ОСОБА_22 його відпустив. Він не бачив, щоб хтось наносив удари по руці ОСОБА_21 ( том 1, а.с. 156-158, том 2, а.с. 58-61).
Зазначені покази свідок ОСОБА_35 підтвердив також в ході очної ставки з потерпілим ОСОБА_8 ( том 3, а.с. 100-104).
Показами свідка ОСОБА_37 даними ним на досудовому слідстві та оголошеними в судовому засіданні про те, що 17.01.2011 року на уроці фізкультури він сидів на лавочці і спостерігав за грою у футбол. Наприкінці урока хтось вдарив м`яч, за яким побігли ОСОБА_21 і ОСОБА_22 . Баркар хотів обвести ОСОБА_18 та ненароком вдарив останнього ліктем, куди саме він не бачив, але ОСОБА_21 навіть не вибачився перед ОСОБА_22 . Після того вони почали штовхатись. Вчителька фізкультури заспокоїла їх і всі пішли до роздягальні. Коли він зайшов до роздягальні, то побачив як ОСОБА_38 в куті з лівого боку від входу до роздягальні, наносив обома руками удари по тулубу ОСОБА_39 , а останній захищався. Баркар присів, і склавши руки в замок, обхопив ОСОБА_18 , підняв і вони разом впали на підлогу, внаслідок чого, ОСОБА_22 вдарився головою та спиною об підлогу. Старжинський схопив ОСОБА_21 рукою за шию, якою саме він не пам`ятає та притуливши до себе, утримував його. Потім ОСОБА_22 різко перевернувся і вони опинилися на боку, останній утримував ОСОБА_21 та казав йому заспокоїтись, на що ОСОБА_21 казав, щоб ОСОБА_22 відпустив його. Після того до роздягальні зайшов однокласник ОСОБА_18 і вдаривши ОСОБА_18 по нозі, сказав йому заспокоїтись. Після того Старжинський відпустив ОСОБА_40 та вони розійшлись по різним куткам ( том 2, а.с. 92-96).
Зазначені покази свідок ОСОБА_41 підтвердив також в ході очної ставки з ОСОБА_8 ( том 3, а.с. 115-119).
Свідок ОСОБА_42 в судовому засіданні показав, що коли він був у роздягальні, то бачив, як ОСОБА_21 та ОСОБА_22 розмовляли, стоячи в куті. Потім він почув звуки бійки і повернувшись, побачив, що вони б`ються, наносять один одному удари руками. Баркар хотів вдарити ОСОБА_18 , але той ухилився і ОСОБА_21 вдарив рукою в стіну. Після того, ОСОБА_21 узявся руками за ноги ОСОБА_18 і вони впали, при цьому, ОСОБА_21 опинився на Старжинському. Старжинський тримав ОСОБА_21 за шию і говорив йому, щоб він заспокоївся. ОСОБА_21 заспокоївся і ОСОБА_22 відпустив його.
Будучи допитаним на досудовому слідстві, свідок ОСОБА_42 також показав, що він бачив, як ОСОБА_19 вдарив один раз обутою ногою ОСОБА_21 нижче спини ( том 3, а.с. 37-40). Ці ж покази свідок ОСОБА_42 підтвердив також в ході очної ставки з ОСОБА_8 ( том 3, а.с. 90-94).
Суд вважає, що покази свідка ОСОБА_43 в цій частині можна покласти в основу вироку, оскільки вони є логічними, послідовними, узгоджуються з іншими доказами у справі.
Свідок ОСОБА_44 в судовому засіданні показав, що у роздягальні школи між ОСОБА_22 та ОСОБА_21 сталася бійка внаслідок ситуації, що склалася у спортзалі. В ході бійки вони один одному наносили удари руками по тулубу та обличчю, а потім впали на підлогу. Крім того, він бачив, що ОСОБА_21 ще хтось бив ногами, але хто він сказати не може, бо не бачив обличчя. Водночас свідок ОСОБА_44 повністю підтримав покази, які він давав на досудовому слідстві, пояснивши, що тоді він краще пам`ятав події.
На досудовому слідстві свідок показав, що під час гри він побачив, як ОСОБА_22 вів м`яч і до нього підбіг ОСОБА_21 , який ліктем вдарив ОСОБА_18 в ніс. ОСОБА_21 не вибачився і вони почали штовхатись, але хто почав перший він не пам`ятає, також вони між собою сварились. Після того, як вчителька сказала, щоб всі йшли до роздягальні, ОСОБА_22 та ОСОБА_21 перестали штовхатись та пішли до роздягальні. До роздягальні він зайшов приблизно четвертим. Потім він побачив як зайшов ОСОБА_22 і стояв біля дверей, чекаючи на ОСОБА_21 . Коли до роздягальні зайшов ОСОБА_21 , то вони почали словесно друг на друга сваритись, що саме вони один одному казали він не пам`ятає. Після того вони опинились в куті роздягальні, де ОСОБА_22 почав бити руками по голові ОСОБА_21 , а останній почав своїми руками закриватись. Баркар також наносив удари по голові ОСОБА_22 . Він побачив, що під час бійки ОСОБА_21 хотів нанести удар ОСОБА_22 , але той пригнувся і ОСОБА_21 влучив у стінку. Після того ОСОБА_22 взяв ОСОБА_21 за шию, а ОСОБА_21 в той момент пригнувся та обома руками обхвативши ноги Старжинського, підняв його і вони впали на підлогу обличчям до обличчя. Старжинський продовжував утримувати ОСОБА_21 рукою за шию. ОСОБА_21 сказав «все я не буду». Після чого, вони розійшлись кожен до своїх речей. Також він бачив, що коли ОСОБА_22 та ОСОБА_21 знаходились на підлозі, то ОСОБА_23 наніс один удар ногою по спині ОСОБА_21 ( том 1, а.с. 153-155).
Зазначені покази свідок ОСОБА_44 підтвердив також в ході очної ставки з ОСОБА_8 ( том 3, а.с. 95-99).
Свідок ОСОБА_45 в судовому засіданні показав, що, коли він переодягався у роздягальні, то бачив, як ОСОБА_21 обняв ОСОБА_18 і вони впали на підлогу, при цьому, ОСОБА_21 був зверху. Коли бійка закінчилася, то ОСОБА_21 скаржився на біль в руці і казав ОСОБА_22 , що той зламав йому руку, але ОСОБА_22 заперечував цю обставину.
Свідок ОСОБА_46 в судовому засіданні показав, що він бачив, як ОСОБА_21 та ОСОБА_22 під час бійки між собою, лежали на підлозі. Щоб ОСОБА_23 наносив удари ОСОБА_21 він не бачив, але хід усієї бійки він не бачив.
Крім того, в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_47 , який показав, що бачив тільки, що ОСОБА_21 та ОСОБА_22 впали на підлогу у роздягальні та свідок ОСОБА_48 , який підтвердив, що в ході гри у футбол у спортзалі між ОСОБА_21 і ОСОБА_22 виник конфлікт.
Свідок ОСОБА_49 в судовому засіданні показав, що не пам`ятає про події, що відбулися у 2011 році.
Вина підсудних ОСОБА_18 і ОСОБА_19 доводиться також:
Даними протоколу усної заяви ОСОБА_9 про скоєний злочин відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_8 , а саме його побиття в ліцеї №303 старшокласниками ( том 1, а.с. 24).

Висновками судово-медичних експертиз №827/е від 03.08.2011 року ( том 1, а.с. 117-120) та №1621/е від 15.11.2011 року, відповідно до яких потерпілому ОСОБА_8 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, які могли утворитися при обставинах, які викладені в протоколах відтворення обстановки і обставин події з участю ОСОБА_50 та ОСОБА_18 ( том 2, а.с. 144-159) в результаті ударів руками і ногами і є наслідком подій, що сталися 17.01.2011 року.

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_18 та ОСОБА_19 своїми діями вчинили умисне легке тілесне ушкодження, тобто злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України.

Разом з тим, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 , його законний представник ОСОБА_9 та представник потерпілого ОСОБА_10 , після зміни обвинувачення прокурором на обвинувачення за менш тяжкий злочин, підтримали обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, а саме обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

На досудовому слідстві ОСОБА_18 та ОСОБА_19 було пред`явлене обвинувачення у тому , що 17.01.2011 року, приблизно о 10 год., ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , знаходячись в приміщенні роздягальні ліцею №303 по вул. Драгоманова, 9-а в м. Києві, умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи загальноприйняті норми моралі, діючи групою, вчинили дії, що супроводжувалися особливою зухвалістю, тобто вчинили грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб.
Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_18 та ОСОБА_19 складу злочину, передбаченого ст. 296 КК України, суд виходить з наступного.

У п.4 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №10 «Про судову практику у справах про хуліганство», зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
У контексті вказаного слід послатися й на Постанову Верховного Суду України від 4 жовтня 2012 року, в якій зазначено, що в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
У даній кримінальній справі встановлені дані, що вказують на відсутність у ОСОБА_18 та ОСОБА_19 умислу, мотиву на вчинення саме хуліганських дій, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства. Натомість в судовому засіданні об`єктивно встановлено, що їх дії були викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілого, а отже дії ОСОБА_18 та ОСОБА_19 потрібно кваліфікувати як злочин проти здоров`я особи.
Отже суд вважає доведеною вину підсудних ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Відповідно до положень ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до роз`яснень пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України. від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Відповідно до ст. 11-1 КПК України ( в редакції 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

За змістом вказаної норми закону закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності- є безумовною і обов`язковою підставою звільнення ОСОБА_18 та ОСОБА_19 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, оскільки з дня його вчинення пройшло більше двох років.

Підсудний ОСОБА_18 скоїв злочин у неповнолітньому віці, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем навчання та реєстрації, на час вчинення злочину на обліку у відділі КМСД Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві не перебував.

Підсудний ОСОБА_19 скоїв злочин у неповнолітньому віці, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем навчання, на час вчинення злочину на обліку у відділі КМСД Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві не перебував.

Керуючись ст.ст. 11-1, 323-324 КПК України (в редакції 1960 року), на підставі ст. 49 КК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_18 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

ОСОБА_19 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_18 та ОСОБА_19 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Провадження у справі за ч.1 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_18 та ОСОБА_19 закрити.

ОСОБА_18 та ОСОБА_19 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 296 КК України визнати невинними і по суду виправдати у зв`язку з відсутністю у їх діях складу злочину.

Запобіжний захід ОСОБА_18 - підписку про невиїзд до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 15 діб з моменту його проголошення.

СУДДЯ: