Справа № 583/1334/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" квітня 2016 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000034 від 20.04.2016 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Велика Знам`янка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, освіта середня, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 солдатом за призовом під час мобілізації на особливий період, раніше судимого вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 17.04.2015 року за ч.1 ст. 190 КК України до 120 годин громадських робіт, -

за ч. 3 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 27.08.2014 року на підставі Указу Президента України № 607/2014 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію» призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ). В подальшому солдат ОСОБА_4 переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ), де наказом командира (по стройовій частині) № 21 від 04.11.2014 року зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду робітника підсобного 3 інженерно-будівельного відділення 3 інженерно-будівельного взводу 3 інженерно-будівельної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_3 .

З моменту видання указу Президента України № 303 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України діє особливий період відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України».

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
10.12.2014 року солдат ОСОБА_4 звернувся до командира військової частини НОМЕР_3 з рапортом про надання йому короткочасної відпустки для поїздки за місцем проживання в м. Енергодар Запорізької області для отримання теплих речей у зв`язку з подальшим відправленням останнього до зони проведення антитерористичної операції та для вирішення інших побутових проблем.. Командир військової частини НОМЕР_3 погодив рапорт та надав ОСОБА_4 короткочасну відпустку терміном 8 діб з 10.12.2014 р., тобто до 18.12.2014 р.
10.12.2014 р. солдат ОСОБА_4 вибув з військової частини НОМЕР_3 до свого місця проживання в м. Енергодар Запорізької області.
Відповідно до вимог ст. 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі, зокрема, відбуття чи повернення зі звільнення, відрядження або відпустки.
Однак, 18 грудня 2014 р. після закінчення терміну короткочасної відпустки, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, в порушеня вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил країни, діючи з прямим умислом, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, у встановлений командуванням військової частини термін 18.12.2014 р. не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць до пункту постійної дислокації військової частини - польова пошта В НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_3 . Під час незаконної відсутності у військовій частині ОСОБА_4 обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, постійно перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , нікуди не відлучаючись, займаючись домашнім господарством, тобто справами, не пов`язаним з проходженням військової служби
В подальшому солдат ОСОБА_4 , усвідомив протиправність своїх дій та 27.01.2016 р. прибув до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 (правонаступника розформованої військової частини польова пошта В НОМЕР_4 ) АДРЕСА_3 , де продовжив виконання своїх службових обов`язків, у звязку з чим наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 20 від 27.01.2016 року останній зарахований у розпорядження військової частини.
Солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутнім за місцем служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_3 в період з 18 грудня 2014 року по 26 січня 2016 року включно, тобто протягом 406 діб.
Таким чином, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний після закінчення терміну короткочасної відпустки повернутись до пункту постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_3 та проходити військову службу за призовом під час мобілізації, та маючи обєктивні можливості для повернення в установлений час, в період з 18 грудня 2014 р. до 26 січня 2016 р. включно, тобто протягом 406 діб, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до пункту постійної дислокації військової частини польова пошта В НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_3 .
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав та пояснив, що дійсно 10 грудня 2014 р., отримавши короткочасну відпуску терміном 8 днів, поїхав до свого місця проживання в м. Енергодар Запорізької області. Він знав, що після закінчення відпустки йому потрібно було повернутися до військової частини, однак до військової частини приїхав лише 26 січня 2016 р. Весь цей час перебував за місцем свого проживання. Конфліктів у нього ( ОСОБА_4 ) з командуванням військової частини не було. Під час відсутності його у військовій частині він був засуджений вироком Енергодарського суду до 120 годин громадських робіт, однак дане покарання повністю не відбув.
Заслухавши думку учасників судового розгляду: прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , які не оспорюють фактичних обставин справи, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, обмежившись допитом обвинуваченого.
За таких обставин суд дійшов висновку, що винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 р.) за обставин, викладених у вироку при формулюванні обвинувачення, є доведеною.
Злочинні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 р.), так як він вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене особами, зазначеними в частині другій цієї статті.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який вину визнав, задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, на обліку у псих- та наркодиспансері не перебуває.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
До пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що тяжких наслідків не настало, враховує його немолодий вік та стан здоровя внаслідок захворювання він обмежено придатний до військової служби, і враховуючи дані обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе призначити йому покарання перейшовши до іншого, більш мякого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 407 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 р.), у виді арешту, з відбуванням його згідно положень ч. 2 ст. 60 КК України на гауптвахті, так як таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Згідно довідки Енергодарського МВ кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України в Запорізькій області від 29.04.2016 р. - ОСОБА_4 засуджений 17.04.2015 року вироком Енергодарського міського суду за ч.1 ст. 190 КК України до 120 годин громадських робіт, станом на 29.04.2016 р. із призначеного строку покарання залишилось відбути 116 годин громадських робіт.
Вчинений ОСОБА_4 злочин, передбачений ч.3 ст. 407 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 р.), є триваючим злочином, який закінчився в час повернення ОСОБА_4 до військової частини 27.01.2016 року. Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 р.) після постановлення вироку Енергодарського міського суду Запорізької області від 17.04.2015 року, але до повного відбуття покарання за цим вироком, тому суд вважає за необхідне згідно ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, з урахуванням правил, визначених у ч. 1 ст. 72 КК України, виходячи з такого співвідношення: одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.
Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 р.) та призначити йому за цим законом із застосуванням ст.. 69 КК України покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до цього покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 17.04.2015 року за правилами ч. 1 ст. 72 КК України у виді 10 днів арешту та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) місяців 10 днів арешту.
Відповідно до ч. 2 ст. 60 КК України відбування арешту здійснювати на гауптвахті.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня фактичного поміщення його на гауптвахту.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1