АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 2 липня 2016 р. про відмову в накладенні арешту на грошові кошти, -
встановила:
Під час досудового розслідування встановлено, що в ході проведення оперативних заходів отримано інформацію про причетність до організації незаконного обігу прекурсоровмістимих засобів та психотропних речовин мешканцями м. Дніпропетровська ОСОБА_8 , який пересувається на автомобілі «Хонда Акорд», ОСОБА_9 , який пересувається на автомобілі «Хюндай Соната», які організували межрегіональний канал ввезення на територію Дніпропетровської області прекурсоровмістимих лікарських засобів, створили мережу незаконного збуту їх, а також виготовлення із них психотропної речовини «метамфетаміна» з метою збуту.
14 червня 2016 р. в ході проведення обшуку в автомобілі «Хонда Акорд» під управлінням ОСОБА_8 було виявлено та вилучено грошові кошти у сумі - 10 000 грн.
З метою забезпечення можливої конфіскацї майна, слідчий просив накласти арешт на вилучені під час обшуку гроші.
14 квітня 2016 р. органом слідства було внесено в ЄРДР відомості про скоєні злочини та їм дана попередня правова кваліфікація за ст. 307 ч. 2 КК.
2 липня 2016 р. слідчим суддею було відмовлено в задоволенні клопотання.
Приймаючи таке рішення, суддя послався на те, що вилучені грошові кошти не визнано речовим доказом. В межах кримінального провадження жодній із осіб, в тому числі, і тій у кого вилучені грошові кошти, про підозру не повідомлено. Позов про заподіяну шкоду не заявлено, спеціальна конфіскація не передбачена.
Така сукупність даних привела суддю до висновку про те, що вилучені гроші не підпадають під критерії, передбачені ст. 167 КПК, наявність яких допускає можливість накладення арешту на вилучене майно.
Прокурор не згоден з рішенням суду. В апеляції просить його скасувати, постановити нове, яким накласти арешт на грошові кошти, вилучені у ОСОБА_10 під час обшуку 14 червня 2016 р. автомобіля «Хонда Акорд».
Стверджує, що вилучені гроші могли бути отримані в результаті злочинної діяльності ОСОБА_8 та можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Таким чином, мають значення речового доказу. Крім того, санкцією кримінального закону, у порушенні якого підозрюються відповідні особи, передбачена конфіскація майна.
З метою перевірки належності вилучених у ОСОБА_11 грошових коштів, що вони отримані в результаті злочинної діяльності, виникла необхідність в накладенні на них арешту.
Вказує на те, що ОСОБА_11 відкидає свою причетність до скоєних злочинів, тому вважає, що існують ризики приховування останнім вказаних грошей, чи сліди залишені на них.
Звертає увагу на те, що по вилученим коштам можливе призначення експертного дослідження, для якого вони потрібні, як об*єкт дослідження.
Заслухав суддю-доповідача, прокурора, який наполягав на задоволенні його апеляції, представника ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 про законність судового рішення, колегія суддів, дослідивши та перевіривши надані матеріали разом з доводами апеляції, вважає, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 5 вказаної норми передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи заходи кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 цього Кодексу.
Апеляційним переглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування матеріали кримінального провадження не містять достатньо доказів, вчинення саме ОСОБА_11 злочину при обставинах, на які посилається орган слідства. Тому підтвердженням являється відсутність підозри щодо останнього. Оскільки вилучення майна відповідно до вимог ст. 170 КПК можливо у обмеженого кола осіб, якими є підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридичні особи, для забезпечення цивільного позову, то з огляду на дану норму, процесуальний статус ОСОБА_11 органом слідства на даній стадії не визначено.

Сукупність наведених даних приводить колегію суддів до висновку про те, що органом слідства не надано достатньо доказів того, що грошові кошти, які були вилучені під час огляду автомобіля під керуванням ОСОБА_11 , відповідають вимогам ст. 167 КПК та могли здобуті злочинним шляхом, в якому той підозрюється органом слідства.

Крім того, звертається увага на те, що в якості речових доказів вилучені гроші не визнані. При таких обставинах вважати вимоги прокурора про необхідність накладення арешту на гроші ОСОБА_11 , не грунтуються на вимогах закону.

Дослідивши матеріали провадження, а також апеляцію прокурора, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам ст. ст. 170, 171, 173 КПК при його розгляді по суті. Тому підстав для задоволення апеляції прокурора колегія не находить.
Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляцію прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 2 липня 2016 р. про відмову в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню № 0000356 про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4