Справа № 199/2022/16-к
ВИРОК
іменем України
11.04.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000316 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м.Дніпропетровська, громадянина України, українця, одруженого, з середньою освітою, маючого на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2015 року наказом №54 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду номера обслуги 5-ї гармати 4-ї батареї 2-го гаубично- артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Оборону України» та Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки. органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» опублікованої у журналі Голос України від 04.03.2015 № 39, солдат ОСОБА_4 вчинив злочин в умовах особливого періоду.

У березні 2015 року військова частина польова пошта НОМЕР_1 вибула з пункту постійної дислокації до району проведення АТО, а саме у АДРЕСА_3 .

8 липня 2015 року солдат ОСОБА_4 перебуваючи разом зі своїм військовим підрозділом у АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи мету тимчасово ухилитися від військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , самовільно залишив місце несення служби без поважних причин, в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

28 січня 2016 року солдат ОСОБА_4 перебуваючи за місцем проживання в АНД районі міста Дніпропетровськ вирішив припинити вчинення ним злочину га самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а далі до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе, в результаті чого злочин був припинений.

Таким чином, у період з 8 липня 2015 року по 28 січня 2016 року солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 самовільно залишив місце несення служби без поважних причин в умовах особливого періоду.

Обвинувачений ОСОБА_5 провину визнав повністю. Суду показав, що дійсно він, при обставинах, місті та часу, викладених у обвинувальному акті, період часу з 8 липня 2015 року по 28 січня 2016 року самовільно залишив місце несення служби без поважних причин в умовах особливого періоду.

У відповідності з ч.3 ст.349 КПК України, суд, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вважає, що вина ОСОБА_5 в обвинуваченні згідно обвинувального акту, підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими судом та дослідженими під час судового розгляду:

-повідомленням військового коменданта м. Сєвєронецька про самовільне залишення солдатом ОСОБА_4 підрозділу в районі виконання завдань за призначенням;

-витягом з наказу т.в.о. начальника штабу першого заступника командира військової частини п/п В НОМЕР_2 , що солдата ОСОБА_4 вважати таким, що 08 липня 2015 року самовільно залишив розташування підрозділу;

-повідомленням від 02.02.2016 року т.в.о. військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 про ухилення солдатом ОСОБА_4 від виконання обов`язків військової служби;

-заявою солдата ОСОБА_4 від 28.01.2016 року про його ухилення від виконання обов`язків військової служби та явкою з повинною.

Оцінюючи докази, суд вважає що дії ОСОБА_5 повинні бути кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби без поважних причини, вчинене в умовах особливого періоду.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_5 вперше скоїв умисний тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин), який на теперішній час має підвищену суспільну небезпеку, характеризувався за місцем служби негативно, тому обвинуваченому повинне бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Разом з тим, загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи покарання суд враховує обставини, що пом`якшують покарання: ОСОБА_5 раніше не судимий, провину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, добровільно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки шляхом повного визнання вини і готов нести кримінальну відповідальність, добровільно своїми діями оказав допомогу на досудовому розслідуванні і суду у виясненні обставин скоєння кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для повного його розкриття, повідомивши про обставини, час та місце скоєння кримінального правопорушення, не перешкоджав слідству, добровільно брав участь у слідчих діях, висловив жаль з приводу вчиненого, одружений та має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Під час судового розгляду ОСОБА_5 щиро каявся, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав правдиві свідчення, щиро жалкував про вчинене, негативно оцінював злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Також, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує, що обвинувачений добровільно звернувся з явкою з повинною до військомату, не має не відбутого строку покарання, що він скоїв тільки один епізод одного складу злочину, а обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК Украйни, відсутні та не встановлені.

ОСОБА_5 раніше не засуджувався, має постійне місце проживання, на обліку нарколога, психіатра не перебуває, крім того, відсутні інші відомості, які компрометують його як особу, відсутні інші кримінальні провадження у відношенні нього та він під адміністративним наглядом не перебував, наявність в матеріалах кримінального провадження відомостей, про його притягнення до адміністративної відповідальності, судом не враховується, оскільки при ухваленні вироку можуть бути враховані лише ті адміністративні правопорушення, які скоєні на протязі року.

Таким чином, обставини, пом`якшуючи покарання та інші данні, характеризуючи особу підсудного, пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та надають право суду, застосовуючи ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, але покласти на засудженого обов`язки, передбачені п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ч.2 ст.110, ст.ст.368,369,370,371,373,374, ч.1 ст.377 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75, п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України встановити ОСОБА_4 іспитовий строк 3 (три) роки, та обвинуваченого звільнити від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Обвинувачений та прокурор мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до апеляційного суду Дніпропетровської області.

На підставі ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1