Справа № 199/8607/16-к
У Х В А Л А
іменем України
25 листопада 2016 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:
Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області юрист 2 класу ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити будь-яким особам відчужувати вказане майно, розпоряджатися ним та використовувати його.

Клопотання обґрунтовується тим, що у провадженні СВ АНД ВП Дніпропетровського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 01.11.2016 року за № 0003184, за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.У ході досудового розслідування встановлено, що у 2015 році гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , пішов з дому та до теперішнього часу не повернувся.24.11.2016 року допитана у якості свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка показала, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 де була знайома з ОСОБА_4 . Зі слів свідка, після зникнення ОСОБА_4 , до його квартири неодноразово приходила жінка, віком приблизно 60 років, яка виносить меблі та особисті речі останнього.Також, під час досудового розслідування допитана у якості свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка підтвердила покази ОСОБА_5 .Таким чином, є достатні підстави вважати, що невстановлена в ході досудового розслідування жінка, має намір на набуття права власності на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_4 .Крім того, оперативними підрозділами АНД ВП Дніпропетровського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, на підставі доручення прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури встановлено, що невідомі особи, представляючись ріелторами, намагаються заволодіти квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.11.2016 року, будинок АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 .Враховуючи вищевикладене, у даному кримінальному провадженні виникла нагальна потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а саме: квартиру АДРЕСА_3 з метою:запобігання ризикам знищення, втрати, пошкодження даного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню іншим чином;встановлення об`єктивної істини по даному кримінальному правопорушенню.
Судом заслухано прокурора ОСОБА_3 та досліджено додані до клопотання документи

Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
За ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вирішуючи клопотання суд виходить з наступного.

Предмети, що матеріальні об`єкти, які, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Правовою підставою для арешту зазначеного майна єп. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів.

Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним з завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є власником зазначеного майна.

Арешт майна не тягне за собою непоправного обмеження охоронюваних законом прав та законних інтересів власника зазначеного майна.

Суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Зокрема, арешт переліченого майна є необхідним та достатнім для запобігання можливості його подальшого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною будь-яким особам відчужувати вказане майно, користуватися та розпоряджатися ним.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя:

25.11.2016