Провадження №1-кс/127/7236/16
27 вересня 2016 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
захисника ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про звільнення з-під варти, в порядку ст. 206 КПК України,-
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про звільнення з-під варти, в порядку ст. 206 КПК України. Заява мотивована тим, що ОСОБА_4 вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2016 було засуджено до чотирьох років шести місяців позбавлення волі та залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 01.05.2016 сплив строк тримання під вартою ОСОБА_4 встановлений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2016. Відповідно до ст. 532 КПК України вирок яким було засуджено ОСОБА_6 не набрав законної сили, в тому числі і в частині запобіжного заходу. Рішень суду, які набрали законної сили та дозволяють тримання ОСОБА_4 під вартою відсутні. Таким чином, ОСОБА_4 незаконно утримується в СІЗО Вінницької УВП УДДУзПВП у Вінницькій області, а тому на підставі ст. 206 КПК України просив негайно звільнити останнього з-під варти.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 заяву підтримав та просив задовольнити.
ОСОБА_4 в судовому засіданні висловив власну думку.
Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви, оскільки вона необґрунтована та безпідставна.
Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали заяви, слідчий суддя встановив наступне.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2016 у справі №127/1646/15-к було засуджено ОСОБА_4 до чотирьох років шести місяців позбавлення волі. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 залишено без змін - утримання під вартою.
На даний момент ОСОБА_4 утримується під вартою в СІЗО Вінницької УВП УДДУзПВП у Вінницькій області №1.
Згідно ч. 1-3 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Згідно п. 14 ч.1 ст. 368 КПК України суд при ухваленні вироку повинен вирішити питання - як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Так відповідно до п. 2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається крім іншого рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, що було виконано при винесенні вироку суду від 01.04.2016.
Відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження крім іншого є запобіжні заходи.

Відповідно до п. 10, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» зазначено, що ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Прийняття до розгляду будь-якими особами чи органами, крім відповідного апеляційного або касаційного суду, заяв, у яких оскаржуються судові рішення, є порушенням незалежності та самостійності суду.

Отже, оскільки є вирок суду, який на даний момент не скасований, за яким ОСОБА_4 засуджено до позбавлення волі та залишено запобіжний захід до набрання вироку законної сили у вигляді тримання під вартою, тому тримання ОСОБА_4 у СІЗО Вінницької УВП УДДУзПВП у Вінницькій області (№1) є законним та обґрунтованим.

Крім того, 17.05.2016, адвокат ОСОБА_7 , який діяв в інтересах ОСОБА_4 звертався до слідчого судді з заявою в порядку ст. 206 КПК України, щодо незаконного тримання ОСОБА_4 під вартою та негайного звільнення останнього.
24.05.2016, ухвалою суду в задоволенні заяви від 17.05.2016, в порядку ст. 206 КПК України, щодо незаконного тримання ОСОБА_4 під вартою та негайного звільнення останнього відмовлено.
20.05.2016, адвокат ОСОБА_7 подав до суду повторно аналогічну заяву в порядку ст. 206 КПК України, щодо незаконного тримання ОСОБА_4 під вартою та негайного звільнення останнього, яку було залишено без розгляду.
Враховуючи наведене, суд вважає, що законні підстави для звільнення ОСОБА_4 з під варти відсутні, тому слід відмовити в задоволенні заяви захисника-адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , поданої в порядку ст. 206 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 206 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
В задоволені заяви адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про звільнення з-під варти, в порядку ст. 206 КПК України відмовити.
Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя: