11-кп/775/350/2016(м)
221/225/16-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м.Маріуполі кримінальне провадження №0001502 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 17 травня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Оріхове Запорізької області, громадянина України, який проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні солдат, судимого: 18 листопада 2014 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням (іспитовим строком один рік), який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років, за ч.3 ст.406 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутого покарання, призначеного вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2014 року у виді позбавлення волі на строк один рік, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що 25 липня 2015 року відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 22 липня 2014 року №607/2014 останнього призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації в особливий період у військовому званні «солдат».

25 липня 2015 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 108 від 25.07.2015 року солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду номер обслуги протитанкового кулеметного взводу третьої мотопіхотної роти.

3 жовтня 2015 року близько 04 години солдат ОСОБА_7 повинен був заступати у патруль по охороні взводного опорного пункту військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , розташованого поблизу АДРЕСА_2 та змінити з позиції солдата цієї є ж військової частини ОСОБА_8 .

Проте, у зазначений час солдат ОСОБА_7 до місця несення служби не заступив, та будучи в стані алкогольного сп`яніння, спав у бліндажі зазначеного військового формування.

З метою забезпечення своєчасного заступання до наряду ОСОБА_7 та зміни з патрулювання ОСОБА_8 , до ОСОБА_7 у бліндаж зайшов солдат цієї ж військової частини ОСОБА_9 , який став будити останнього.

Знаходячись у вищезазначеному місці, близько 04 години 3 жовтня 2015 року між солдатом ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_7 , діючи умисно, в порушення ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 13, 14,16,49,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи невдоволеним діями солдата ОСОБА_9 , з яким у відносинах підлеглості не перебуває, направленими на припинення порушення військової дисципліни, не бажаючи належним чином виконувати обов`язки з військової служби, а саме заступати для несення служби у патрулі з охорони позиції, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи умисел умисно протиправно заподіяти смерть іншій людині, у спосіб, небезпечний для життя, дістав з правої бокової кишені камуфляжних штанів форменого одягу складний ніж, клинком якого, утримуючи ніж у правій руці, завдав побої та вчинив інше насильство, наніс безліч ударів в ділянку розміщення життєво важливих органів грудну клітину та черевну порожнину ОСОБА_9 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран грудної клітини по середній та задній паховим лініям, проникаючих в грудну порожнину, з пересіченням 6-го ребра зліва, лівобічним гемопневматороксом, пошкодженням діафрагми, селезінки, кровотечі у черевну порожнину, проникаючих колото-різаних ран лівої поперекової області, середнього сегменту лівої нирки, кровотечею в ліву паранефральну клітковину, за очеревину, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило тяжкі наслідки, однак з причин, що не залежали від його волі, свої злочинні наміри не довів до кінця, оскільки останньому своєчасно була надана перша медична допомога.

В апеляційних скаргах:

Захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд. Зазначає, що судом було неповно досліджено докази у провадженні, через що дії ОСОБА_7 невірно кваліфіковані, оскільки між обвинуваченим та потерпілим виникла бійка, в результаті якої останній опинився зверху на ОСОБА_7 та наносив йому удари кулаками, а обвинувачений, захищаючись, дістав ніж та почав наносити ним удари ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_7 не міг оцінити небезпеку своїх дій, оскільки був наляканий та перебував в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, звертає увагу, що у обвинуваченого була можливість довести свої злочинні дії до кінця з огляду на те, що він мав при собі також й вогнепальну зброю, однак він за власною волею припинив їх, що свідчить про відсутність умислу на вбивство потерпілого. Також судом не було визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, вчинення злочину під впливом неправомірних дій з боку потерпілого, оскільки саме останній був ініціатором бійки.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати як незаконний та необґрунтований, ухвалений з порушеннями вимог КПК України. Зазначає, що суд кваліфікуючи його дії, не врахував, що у нього не було умислу та бажання вбити потерпілого, а він лише захищався від насильства з боку останнього. Крім того, вказує, що у вироку показання свідків та потерпілого ОСОБА_9 не відповідають тим, які вони надали фактично під час судового розгляду.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання вимог апеляційних скарг, думку прокурора про необґрунтованість апеляційних скарг та законність судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних у вироку обставинах, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які судом всебічно й повно досліджені та правильно оцінені.

Свій висновок про умисну спрямованість дій ОСОБА_7 на позбавлення життя потерпілого в момент заподіяння йому ножових поранень, зокрема, суд обґрунтував показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні та під час проведення слідчого експерименту 5 жовтня 2015 року, який не заперечував, що між ним та ОСОБА_9 стався конфлікт, в ході якого він наніс потерпілому ножові поранення.

Показаннями потерпілого ОСОБА_9 та протоколом проведення слідчого експерименту від 6 січня 2016 року за його участю, згідно яких між ним та ОСОБА_7 , який був ініціатором конфлікту, відбулася бійка, в результаті якої вони впали на підлогу, в той момент, коли він сидів зверху на ногах обвинуваченого та намагався стримувати його, останній почав наносити йому удари ножем у лівий бік. Потім ОСОБА_7 виліз з-під нього, а йому відразу стало зле.

Відповідно до показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , даними в судовому засіданні та під час проведення слідчого експерименту 3 жовтня 2015 року, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 сталася бійка, в результаті якої останній наніс потерпілому ножові поранення.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , який є командиром 2 роти, та який пояснив, що про конфлікт між солдатами йому повідомили по рації, було створено групу швидкого реагування, через деякий час був знайдений ОСОБА_7 , при обшуку якого був виявлений складний ніж. ОСОБА_8 повідомив йому, що в бліндажі між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник конфлікт, в ході якого останній наніс потерпілому ножові поранення; свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , яким зі слів військовослужбовців стало відомо, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 стався конфлікт та останній наніс потерпілому ножові поранення.

Згідно протоколу огляду місця події від 3 жовтня 2015 року у бліндажі біля протилежної стінки від входу виявлено пляму бурого кольору. Під час огляду бліндажу вилучено ніж складний.

Відповідно до протоколу огляду від 5 жовтня 2015 року були оглянуті речі ОСОБА_9 , на яких маються плями бурого кольору та численні пошкодження.

Згідно протоколу огляду від 5 жовтня 2015 року з рукоятки оглянутого ножа зроблені змиви, на клинку ножа були плями бурого кольору.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №210 від 25 грудня 2015 року виявлені у ОСОБА_9 множинні колото-різані рани відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Можливість утворення тілесних ушкоджень за обставин, вказаних обвинуваченим ОСОБА_7 та згідно відеозапису слідчого експерименту за його участю, не виключається.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №22 від 22 січня 2016 року можливість нанесення ударів руками при положенні лежачи на спині ОСОБА_7 в напрямку знизу вверх не виключається. Яких-небудь ушкоджень, які б свідчили про самооборону у нього не виявлено.

Згідно з витягу з наказу та довідки командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є солдатами цієї частини та не перебувають у відносинах підлеглості.

В судовому засіданні були ретельно перевірені версії обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не мав умислу на вбивство ОСОБА_9 , який першим почав бійку, а тілесні ушкодження останній отримав в результаті самозахисту обвинуваченого, та обґрунтовано визнані безпідставними і недостовірними, зумовленими позицією захисту, із зазначенням мотивів їх неприйняття.

Суд обґрунтовано зазначив, що ці доводи спростовуються перш за все зазначеними показаннями потерпілого, свідків, даними протоколу місця події, висновками експертиз.

За встановленими судом фактичними обставинами провадження, виходячи із сукупності зазначених та інших досліджених у судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, з врахуванням динаміки виникнення та подальшого розвитку конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, який, як достеменно встановлено під час судового розгляду, був розпочатий та нав`язаний саме ОСОБА_7 , знаряддя злочину, способу, механізму утворення та локалізації тілесних ушкоджень у потерпілого, кількості нанесених ударів ножем зі значною силою в життєво важливі органи, військового статусу обвинуваченого та потерпілого, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 саме за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.3 ст.406 КК України. Суд також з врахуванням наявних доказів, в тому числі й показань самого обвинуваченого про розвиток конфлікту та ситуації, в якій він знаходився і діяв, та мав усі об`єктивні підстави уникнути загострення конфлікту, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування ст.36 КК України, а тому доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про неправильну кваліфікацію його дій не є слушними. Доводи останніх у скаргах про те, що обвинувачений сам припинив конфлікт, а тому не мав умислу на позбавлення життя потерпілого також не є слушними, так як спростовуються зазначеними показаннями потерпілого та свідків, а також самого обвинуваченого про те, що він припинив свої дії лише після того, як потерпілому стало зле, що свідчить про усвідомлення ОСОБА_7 про те, що він досяг своєї мети на позбавлення життя потерпілого, який так й залишився у бліндажі.

Докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень є належними, допустимими, достатніми та достовірними, а висновки суду щодо їх оцінки не містять протиріч та сумнівів.

Призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання, з врахуванням самих обставин кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який за місцем служби характеризується негативно, до службових обов`язків відноситься халатно, кримінальне правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, колегія суддів вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, таким, що відповідає вимогам ст.ст.50,65,70,71 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування або зміну вироку, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 17 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання тримання його під вартою з 18 травня 2016 року по 19 липня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області