АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУДМІСТА КИЄВА
Справа № 10/796/17/2016 Гол. у 1 інстанції ОСОБА_1
скарга Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

За участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому засіданні в приміщенні суду кримінальну справу за апеляцією ОСОБА_6 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року, якою відмовлено в задоволенні його скарги на постанову слідчого Дніпровського РУ ГУ МВС України у місті Києві ОСОБА_7 від 19 липня 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи та матеріали провадження у цій скарзі, -

в с т а н о в и л а :
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого Дніпровського РУ ГУ МВС України у місті Києві ОСОБА_7 від 19 липня 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи.

На обґрунтування суд вказав, що 9 червня 2012 року слідчий ОСОБА_7 виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п.1 ст. 6 КПК України 1960 року, тобто у зв`язку з відсутністю події злочину.

12 червня 2012 року ОСОБА_6 подав до Дніпровського РУ ГУ МВС України у місті Києві заяву про злочин, висловивши свою незгоду з рішенням про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом, як він вважає, умисного вбивства його сина ОСОБА_8 , а 21 числа того ж місяця оперативний уповноважений ВКР Дніпровського РУ ГУ МВС України у місті Києві ОСОБА_9 відмовив у порушенні кримінальної справи на підставі п.11 ст. 6 КПК України, тобто, оскільки є не скасована постанова слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи з цього ж приводу.

3 липня 2012 року заступник прокурора Дніпровського району направив ОСОБА_6 відповідь на його звернення, відповідно до якої, за результатами проведеної перевірки встановлено, що перевірка за фактом смерті ОСОБА_8 проводилась поверхово, без урахування всіх обставин справи, а тому вказана постанова підлягає скасуванню, а матеріали направлені до Дніпровського РУ ГУ МВС України у місті Києві для проведення додаткової перевірки.

19 липня 2012 року слідчий Дніпровського РУ ГУ МВС України у місті Києві ОСОБА_7 виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної спавши по факту смерті ОСОБА_8 на підставі п.1 ст. 6 КПК України 1960 року.

Листом від 12 жовтня 2012 року за підписом заступника начальника Управління карного розшуку ГУ МВС України у місті Києві, ОСОБА_6 повідомлено проте, що було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи.

Листом від 21 листопада 2012 року за підписом в.о. начальника Дніпровського РУ ГУ МВС України у місті Києві ОСОБА_6 повідомлено, що в результаті перевірки додаткових матеріалів, наданих ним, було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи.

Листом від 2 липня 2013 року за підписом начальника Дніпровського РУ ГУ МВС України у місті Києві ОСОБА_6 повідомлено, що за результатами розгляду його заяви від 24 травня 2013 року стосовно загибелі його сина доказів того, що смерть носила насильницький характер здобуто не було.

Отже, підсумував суд першої інстанції, твердження заявника, що йому тільки 21 січня 2016 року стало відомо, що слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України у місті Києві 19 липня 2012 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом смерті його сина не відповідає дійсності.

Далі суд посилається на п.7 розділу ХІ Перехідних положень КПК України 2012 року та ст. 2362 КПК України 1960 року, вказує, що відповідно до останньої правової норми, суд, розглянувши скаргу на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, залежно від того, чи були при відмові в порушенні кримінальної справи виконані вимоги ст. 99 КПК України 1960 року, приймає одне з таких рішень: скасовує постанову про відмову в порушенні справи і повертає матеріали для проведення додаткової перевірки, залишає скаргу без задоволення і на цих підставах, керуючись ст. ст. 2361 та 2362 КПК України 1960 року залишає скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Не погодившись зі вказаним рішенням, ОСОБА_6 26 лютого 2016 року оскаржив його апеляційним порядком, з урахуванням отримання ним копії цього рішення 20 лютого 2016 року без порушення встановленого строку на апеляційне оскарження, та просить скасувати оскаржену ним постанову Дніпровського районного суду міста Києва та повернути первинну скаргу на новий судовий розгляд, зобов`язавши суд першої інстанції поновити строк на оскарження постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, скасувати цю постанову як таку, що ґрунтується на сфальсифікованих матеріалах та суперечить іншим матеріалам справи, повернути матеріали для додаткової перевірки Дніпровському УП ГУ НП України у місті Києві, зобов`язавши його внести належні відомості до ЄРДР та провести всебічне, об`єктивне, повне розслідування стосовно осіб, дії чи бездіяльність яких призвели до смерті його сина ОСОБА_8 , визнати його та його дружину потерпілими по справі.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про часткове задоволення апеляції, скасування постанови суду першої інстанції з поверненням матеріалів провадження у скарзі на новий судовий розгляд у той же суд, іншим складом суду, перевіривши та обговоривши доводи апелянта в сукупності з матеріалами провадження у скарзі, судова колегія визнає наступне.

Відповідно до ст. 2361 КПК України 1960 року, як правильно визнав суд першої інстанції, скарга на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи подається особою, інтересів якої вона стосується до районного суду за місцем розташування органу або роботи посадової особи, яка винесла оскаржену постанову протягом семи днів з дня отримання копії постанови чи повідомлення прокурора про відмову в скасуванні постанови.

Між тим, в матеріалах провадження у скарзі наявні лише надані самим заявником ксерокопії повідомлення № 4134/12 від 3 липня 2012 року про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 9 червня 2012 року та направлення матеріалів для проведення додаткової перевірки до Дніпровського РУ ГУ МВС України у місті Києві; повідомлення від 12 жовтня 2012 року про те, що на той час матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи направлені до прокуратури міста Києва для перевірки законності прийнятого процесуального рішення; повідомлення від 21 листопада 2012 року № 48/16861 вх., відповідно до якого раніше в ході виконання матеріалу від 30 травня 2012 року було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи; повідомлення від 2 липня 2013 року № 48/н-1732 про те, що його заяву від 24 травня 2013 року стосовно загибелі його сина уважно розглянуто та за результатами розгляду його заяви доказів того, що смерть ОСОБА_8 носить насильницький характер здобуто не було, а також копії постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 9, 21 червня та 9 липня 2012 року, без будь-яких відомостей про дату отримання копій цих постанов заявником.

Зі вказаних повідомлень, лише повідомлення від 3 липня 2012 року підписане заступником прокурора Дніпровського району міста Києва, до того ж, саме те, в якому зазначається про направлення матеріалів до Дніпровського РУ ГУ МВС України у місті Києві для додаткової перевірки. Решта повідомлень підписані посадовими особами цього районного управління внутрішніх справ, а тому суд першої інстанції помилково послався на них, обґрунтовуючи міркування про те, що заявникові ще до 16 січня 2016 року було відомо про відмову в порушенні кримінальної справи за його заявами, бо закон для початку строку оскарження вимагав визначити дату отримання заявником копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи або відповіді прокурора про відмову в скасуванні цієї постанови.

Про дату отримання саме цих документів в матеріалах провадження у скарзі не йдеться, відтак суд першої інстанції безпідставно на них посилається.

Отже, уже зі вказаних підстав постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а матеріали провадження у скарзі поверненню до цього суду для повторного розгляду, в ході якого належить ретельно перевірити та встановити коли саме заявник отримав копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, або відповідь прокурора про відмову в скасуванні цієї постанови і тільки після того вирішувати питання щодо пропуску ним строку оскарження згаданої постанови та й можливості поновити цей строк у разі поважності причин його пропуску.

Крім того, всупереч положенням ч.2 ст. 2362 КПК України 1960 року, суддя зобов`язаний був витребувати матеріали, на підставі яких було відмовлено в порушенні кримінальної справи, ознайомитися з ними та повідомити прокурора і особу, яка подала скаргу, про час її розгляду.

Натомість, жодних відомостей про витребування матеріалів, на підставі яких прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, ознайомлення судді з ними, в матеріалах провадження за скаргою нема, а долучений до цих матеріалів перед постановою від 10 лютого 2016 року протокол судового засідання датований 2 червня 2014 року, в ньому зазначено, що участь у розгляді справи брав прокурор ОСОБА_10 , а не прокурор ОСОБА_11 , як в постанові, і стосується цей протокол розгляду клопотання засудженого ОСОБА_12 про зняття арешту з майна, тобто, протокол судового засідання при розгляді скарги відсутній, що, в силу ст. 370 КПК України 1960 року, саме по собі є достатньою підставою для скасування судового рішення з поверненням справи на новий судовий розгляд.

В решті апеляція задоволенню не підлягає, бо в силу ст. 382 КПК України 1960 року судове слідство в апеляційній інстанції не проводиться, а вирішення поставлених апелянтом питань без такого дослідження неможливе.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366, 382 КПК України 1960 року, п.15 Перехідних положень КПК України 2012 року, судова колегія, -

у х в а л и л а :
Апеляцію ОСОБА_6 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року, якою відмовлено в задоволенні його скарги на постанову слідчого Дніпровського РУ ГУ МВС України у місті Києві ОСОБА_7 від 19 липня 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи задовольнити частково, вказану постанову суду першої інстанції скасувати, а матеріали провадження у скарзі повернути на новий судовий розгляд у той же суд, іншим складом суду.

Судді:

[1]