Ухвала

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 27 жовтня 2016 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду

м. Полтави від 22 березня 2016 року,
в с т а н о в и в:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаного судового рішення у касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1, 4, 5 ч. 2 та ч. 3 цієї статті.

Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; правове обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, і відповідно

до ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

(ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, заперечуючи законність вироку та ухвали, скаржник має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для зміни чи скасування оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте наведених приписів кримінального процесуального закону не дотримано. Зокрема, у поданій скарзі не міститься обґрунтування незаконності вироку та необхідності його зміни на підставах, передбачених

ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 412-414 цього Кодексу. Поряд із цим, ОСОБА_4 зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, як убачається з матеріалів провадження за скаргою, вирок щодо ОСОБА_4 переглядався в апеляційному порядку і ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12 липня 2016 року його було залишено без змін. Однак у скарзі засудженим не наведено аргументів щодо порушень норм права, допущених, на його думку, апеляційним судом.

Також зазначена у скарзі вимога про зміну лише вироку, суперечить положенням ст. 436 КПК, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК якщо особа не бажає брати участі

у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Водночас скаржником вказано, що касаційна скарга подається

до касаційного суду м. Києва, що не відповідає приписам п. 21 ч. 1

ст. 3 КПК, згідно з якою судом касаційної інстанції є Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Разам із цим, із матеріалів провадження за скаргою видно, що

ОСОБА_4 перебуває в місцях позбавлення волі, проте касаційна скарга надіслана не через спецчастину установи Державного департаменту України

з питань виконання покарань, у якій останній утримується. Наведені дані ставлять під сумнів звернення саме засудженим зі скаргою.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, п. 6

Розділу XIІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 22 березня 2016 року залишити без руху та надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3