02.08.2016 Справа № 760/9016/16-к
Провадження 1-кс/760/6445/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , представника особи, дії якої оскаржується ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

В С Т А Н О В И В :
До Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в якій останні просять визнати бездіяльність слідчого (детектива) Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про вчиненні кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не пізніше 24 годин після подання заяви про кримінальні правопорушення №03/НАБУ від 16.05.2016 року протиправною, такою, що не відповідає Конституції і законом України, зокрема, вимогам частини другої ст.. 19 Конституції України та частині першій ст.. 214 КПК України.

Зобов`язати слідчого (детектива) Національного антикорупційного бюро України внести відомості про вчиненні кримінальні правопорушення, про які вказано в поданій заяві про кримінальні правопорушення №03/НАБУ від 16.05.20116 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування у відповідності з вимогами КПК України.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 16.05.2016 року, вони подали до Національного антикорупційного бюро України заяву про вчинення суддями колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під час прийняття та підписання ухвали від 26 квітня 2016 року у справі №6-607ц16 злочинів, передбачених статтями 364, 375, 28, 11 КК України зловживання судовою владою і службовим становищем, постановлення завідомо неправосудної ухвали, вчинених за попередньою змовою організованою групою осіб.

Разом з тим, посилається, що в порушення вимог ст. 214 КПК України відповідні відомості про вчинені, на їх думку, кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені.

Вважають дії незаконними та такими, що суперечать положенням ст.214 КПК України, що стало підставою для звернення до слідчого судді з відповідною скаргою.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник НАБУ ОСОБА_4 у задоволені скарги просив відмовити, посилаючись на те, що детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 КК України, за наявності визначених умов.
Таким чином, здійснення досудового розслідування злочину, передбаченого ст. 375 КК України, не віднесено до підслідності детективів Національного бюро.
Вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Згідно ч. 1-2 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

16.05.2016 року до Національного антикорупційного бюро України надійшла заява ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про злочин від 16.05.216 року.

Як вбачається зі скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , у заяві про вчинення злочину від 16.05.2016 року, вони вказували на те, що суддями колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під час прийняття та підписання ухвали від 26 квітня 2016 року у справі №6-607ц16 вчинено злочини, передбачених статтями 364, 375, 28, 11 КК України зловживання судовою владою і службовим становищем, постановлення завідомо неправосудної ухвали, вчинених за попередньою змовою організованою групою осіб.

Положення ч. 1 ст. 214 КПК України та пунктом 2.2 Інструкцій, затвердженої наказом МВС України N 700 від 14 серпня 2012 р., зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяви або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають буми критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влада», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на зверненні до Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 р. № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 р. № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 р. № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 р. № 20-рп/2004 (справа про зупинення дій або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 р. № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 р. N 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 3 червня 2013 р. N 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 р., та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р. Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989р. Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів'' від 10 липня 1998 р., Рекомендації N (94) 12 Комітету міністрів Рада Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 р. та інших.

Разом з тим відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рідня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист .

Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надане у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 р.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що розгляд викладених у заяві ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 16.05.2016 року обставин не належить до компетенції НАБУ, зважаючи на наведені вимоги КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
В задоволені скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1