Ухвала
іменем україни

24 жовтня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року,

в с т а н о в и в:

За вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року, визнано винуватою та засуджено
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
проживаючу за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судиму, останнього разу 02 липня 2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 353 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнену від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»,
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

За вироком місцевого суду ОСОБА_4 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 11 січня 2016 року близько 15:10 год, діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, взявши з собою заздалегідь підготовлені дві сувенірні купюри номіналом по 500 гривень кожна та дві сувенірні купюри номіналом по 200 гривень кожна, які містили напис «це гроші це приколи», прибула до будинку АДРЕСА_2 , де зустріла потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та представившись працівником Пенсійного фонду України, своїми запевняннями та супроводжуючими їх діями, ввела останнього в оману, пояснивши потерпілому, що принесла дотацію на пенсію. Після чого ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 зайшли у приміщення квартири останнього, де знаходилась дружина потерпілого - ОСОБА_6 , 1942 року народження, та ввівши останніх в оману під приводом розміну купюр для виплати дотації, передала потерпілому вказані вище сувенірні купюри, а ОСОБА_5 , не помітивши запису «це не гроші це приколи», в свою чергу в якості здачі передав ОСОБА_7 одну купюру номіналом 200 грн, одну купюру 20 грн та одну купюру 10 грн, після чого ОСОБА_4 одразу пішла, таким чином заволодівши шляхом обману грошовими коштами потерпілого на загальну суму 230 грн.

11 січня 2016 року близько 16:15 год. ОСОБА_4 знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , повторно, таємно заволоділа майном ОСОБА_8 на загальну суму 2430 гривень.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає про незаконність оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та даним про її особу внаслідок суворості. На обґрунтування своєї позиції вказує, що суд неповною мірою врахував визнання нею винуватості, те, що вона відшкодувала потерпілій шкоду, яка претензій до неї не має. Також наголошує на тому, що має ряд тяжких захворювань, що не було враховано при обранні їй покарання. З огляду на вищевказані обставини, просить суд касаційної інстанції пом`якшити призначене їй покарання, застосувавши ст. 69 КК України.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення скарги з мотивів, наведених у ній.

Засуджена ОСОБА_4 не оскаржує доведеність її винуватості у вчинених злочинах і правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, і не зазначає доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судових рішень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України ураховано тяжкість вчинених нею кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості, дані про засуджену, яка раніше неодноразово судима за аналогічні злочини проти власності, однак на шлях виправлення не стала та вчинила нові корисливі злочини, на спеціальних обліках не перебувала, характеризувалася негативно. Також судом не були встановлені пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Окрім того, як убачається із копії вироку, суд зазначив про те, що часткове відшкодування шкоди не може бути підставою для пом`якшення ОСОБА_4 покарання, так як таке відшкодування повернення апарату для вимірювання тиску, відбулося не з доброї волі обвинувачуваної, а не лише після викриття її діяльності працівниками поліції.
При цьому, за змістом ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли по справі встановлено обставини, що пом`якшують покарання, які настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Із наданої копії ухвали убачається, що в апеляційній скарзі засуджена посилалася на суворість призначеного їй місцевим судом покарання, на обґрунтування чого вказувала, що вона щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяла органу досудового розслідування в розкритті кримінальних правопорушень, наголошувала на тому, що хворіє на ВІЛ та гепатит С. Окрім того, як на одну з підстав для пом`якшення призначеного їй покарання вказувала на повне відшкодування збитків потерпілому, який просив не призначати їй покарання, пов`язане з позбавленням волі.

При цьому, з копії ухвали видно, що суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги засудженої, які аналогічні доводам її касаційної скарги, дійшов правильного висновку про достатнє обґрунтування вироку суду в частині призначення покарання та відсутність підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень статті 69 КК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_4 .

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

На думку колегії суддів, обране судом ОСОБА_4 покарання є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданого до неї судового рішення вбачається, що підстави для задоволення касаційної скарги засудженої ОСОБА_4 відсутні, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття провадження немає.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3