Справа № 357/7367/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1216/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 41 20.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
20 жовтня 2016 року. м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_9 розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року про відмову в задоволення клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове його звільнення.

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся з клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений ОСОБА_9 .

Своє клопотання засуджений обґрунтував тим, що він має тяжке захворювання та ряд хронічних хвороб, а тому до нього може бути застосовано положення ст.81 КК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.07.2014 року ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.307, 71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.11.2015 року вирок змінено, пом`якшено засудженому покарання до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання засудженому рахується з 29.07.2014 року.

Свою ухвалу суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідно до характеристики засудженого від 19.07.2016 року, та довідки про стягнення та заохочення, останній з 07.03.2015 року відбуває покарання в Білоцерківській ВК №35. На час видачі характеристики характеризується позитивно. За час відбування покарання допускав порушення установленого порядку відбування покарання, за що 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, з яких 1 раз був поміщений у ДІЗО. Стягнення погашені. Має два заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці 07.04.2016 року та 05.07.2016 року. Працевлаштований на дільниці по виготовленню автомобільних причепів. Відношення до праці добре. До майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи ставиться дбайливо, здійснює належний догляд і використовує лише за призначенням, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи, бере участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі та відноситься до них з розумною ініціативою.

Водночас з характеристики від 12.05.2016 року, що міститься в особовій справі, видно, що засуджений не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи, предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарання ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Не приймає участі у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених. За висновком засуджений не довів свого виправлення та не заслуговує умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у зв`язку з низьким ступенем виправлення.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що всі вищевказані обставини дають підстави вважати, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення, але не довів своє виправлення, оскільки заохочення носить епізодичний характер. Посилання засудженого на незадовільний стан здоров`я як на підставу для умовно-дострокового звільнення від покарання не беруться до уваги, оскільки звільнення особи від покарання за хворобою здійснюється у порядку та у спосіб, визначений ст.84 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року та застосувати до нього положення ст.81 КК України.

Свої апеляційні вимоги він обґрунтовує тим, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року є незаконною і недостатньо обґрунтованою, оскільки суддя ОСОБА_1 з безпідставних причин не бере до уваги та не посилається на ті положення і факти, що дають законні підстави для застосування до нього ст.81 КК України, а саме: фактичне відбуття строку покарання, передбаченого ч.2 ст.81 КК України; характеристику з особової справи від 19.07. 2016 року, за висновком якої є всі підстави для застосування ч.2 ст.81 КК України; погашені стягнення, у встановленому законом порядку (останнє від 05.08.16 року); наявність заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці від 07.09.2016 та 05.07.2016 року; тривале працевлаштування на виробництві в БВК №35 ще до фактичного моменту набуття права на умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу суду залишити без змін, пояснення засудженого та його захисників в підтримку поданої засудженим апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд розглядаючи питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 з належною повнотою дослідив та перевірив наявні в матеріалах справи докази та відповідно до вимог чинного законодавства дійшов до обґрунтованого висновку про те, що клопотання не підлягає до задоволення, оскільки засуджений неодноразово судимий, після звільнення із місць позбавлення волі, у тому числі умовно-достроково, на шлях виправлення не став, знову вчинив умисний злочин, у період відбування покарання у місцях позбавлення волі порушував установлений порядок відбування покарання, за що отримав стягнення, які погашені в установленому законом порядку.

Також були взяті до уваги два заохочення, які засуджений отримав під час відбування покарання, його працевлаштування на дільниці по виготовленню автомобільних причепів, характеристики від 12.05.2016 року та 19.07.2016 року.

На думку, колегії суддів, суд правильно дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_9 став на шлях виправлення, однак своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року про відмову в задоволення клопотання ОСОБА_9 про його умовно-дострокове звільнення. залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4