Справа № 461/1015/16-к
Провадження № 1-кс/461/786/16
в с т а н о в и в :
В обґрунтування внесеної скарги покликається на те, що відповідно до наявного у матеріалах справи штатного розпису Інституту на 2014 рік, затвердженого 05 березня 2014 року, в Інституті на 2014 рік передбачено 16 посад провідних зберігачів фондів у секторі фондів та 4 аналогічні посади у секторі обліку. Відповідно до табелів робочого часу за липень 2014 року встановлено, що в Інституті працювало: у липні 2014 року 14 провідних зберігачів фондів у секторі фондів та 3 провідних зберігачі у секторі обліку. Отож, різниця між закладеними у штатному розписі та реально протабельованими посадами 2 та 1 посада відповідно. На запит слідчого та інспекції праці були подані лише одні зміни до штатного розпису ІН НАНУ, затверджені у м. Києві від 06 березня 2014 року, де з штатного розпису на 2014 рік виводиться 1 посада провідного зберігача фондів музею, що підтверджено листом Державної служби України з питань праці. Змін до штатного розпису про виведення її посади адміністрацією Інституту не надано. Вказує, що друга вакантна посада у секторі обліку також була, а поданий наказ №2-К від 02 січня 2014 року про встановлення надбавки за складність та напруженість згідно законодавства стосується основного місця праці, а не свідчить про суміщення посад. Про це засвідчила ОСОБА_6 у протоколі допиту. Таким чином, у Інституті народознавства НАНУ станом на 11 липня 2014 року було 2 вакантних посади провідного зберігача фондів, які приховувались через упереджене ставлення директора ОСОБА_7 , хоча документально і згідно законодавства вона весь час працювала. Крім цього, вказує, що копію оскаржуваної постанови одержала 05 лютого 2016 року.
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала, надала пояснення, аналогічні до викладених у доповненнях та просила скаргу задоволити.
Слідча в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду скарги. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, її відсутність не є перешкодою для розгляду скарги, відтак, зі згоди скаржника, слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності слідчої, на підставі наявних у справі матеріалів.
Прокурор в судовому засіданні проти мотивів скарги заперечила, зазначивши, що оскаржувана постанова від 27 січня 2016 року винесена з дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, на підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження. Просила відмовити в задоволенні скарги.
Заслухавши пояснення скаржника та прокурора, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно з ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження на досудовому розслідуванні може бути оскаржене, зокрема, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
27 січня 2016 року слідчим СВ Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівської області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.
Мотивами винесення вказаної постанови слугувало те, що грубого порушення законодавства про працю щодо звільнення ОСОБА_3 з посади провідного зберігача фондів МЕХП адміністрацією Інституту народознавства НАН України не виявлено та вказане звільнення не пов`язане з особистими мотивами, а відтак встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України.
Згідно положень ст. 93 КПК України, метою проведення слідчих дій є виключно збирання доказів, а ст. 91 КПК України передбачає виключний перелік обставин, які підлягають доказуванню.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно з ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В силу ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим кодексом.
Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Слідчим та прокурором не представлено суду жодних доказів, які б свідчили про повноту ведення досудового слідства.
Відповідно до ч. 1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, яка згідно ч.2 цієї статі може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.
З огляду на викладене, приходжу до висновку, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження від 27 січня 2016 року винесена передчасно, без достатніх для цього підстав, без проведення усіх необхідні слідчих дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у кримінальному провадженні. При проведенні досудового розслідування з метою всебічного та повного дослідження обставин кримінального провадження слід: повторно допитати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 з приводу наявності вакансій на момент поновлення на роботі скаржниці з дослідженням табелів робочого часу і штатного розпису в період липня 2014 січня 2016 року, повторно допитати працівників Інституту народознавства НАН України з приводу наявності чи відсутності конфліктних ситуацій між ОСОБА_3 та директором вказаного Інституту, що могли вплинути на її права, а також провести інші слідчі дії, в яких виникне необхідність у ході досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 2, 22, 84, 91, 93, 94, 220, 224, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя -
При проведені досудового розслідування виконати зазначені в мотивувальній частині ухвали слідчі дії.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1