У Х В А Л А

6 грудня 2016 р. м. Київ

Я, суддя Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України ОСОБА_1., перевіривши заяву захисника - адвоката ОСОБА_3. про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року щодо ОСОБА_2,

установила:

захисник ОСОБА_3. звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд з підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року, якою касаційний суд залишив без зміни вирок Сквирського районного суду Київської області від 5 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 4 листопада 2015 року про засудження ОСОБА_2 за частиною третьою статті 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років, а також про закриття кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою та другою статті 310 КК на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК.

У заяві захисник твердила про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм, передбачених статтями 370, 419 і 433 КПК, що, на її дімку, зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень і відповідно до статей 445 і 455 КПК є підставою для скасування ухвал касаційного та апеляційного судів і направлення справи щодо ОСОБА_2 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Стверджувала, що касаційний суд безпідставно погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, які не оцінили докази в аспекті їх допустимості та в основу своїх рішень про визнання ОСОБА_2 винуватим у придбанні, перевезенні та виготовленні наркотичного засобу поклали докази, одержані з істотним порушенням вимог закону. При цьому заявник навела перелік доказів, яким, на її думку, не було надано судами відповідної оцінки чи дана невірна оцінка, з посиланням на статті: 91 КПК (обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), 92 КПК (обов'язок доказування), 95 КПК (обов'язок безпосереднього дослідження судом доказів у судовому засіданні).

Ухвалою судді Верховного Суду України від 1 листопада 2016 року заявниці було повідомлено про недоліки поданої заяви, одночасно їй роз'яснено, що Верховний Суд України за загальним правилом не може піддавати сумніву встановлення фактів у справі, але має повноваження визначати правильність/неправильність тлумачення та застосування судом касаційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, та запропоновано у строк до 1 грудня 2016 року визначитись із предметом перегляду й надати всі копії судових рішень, про перегляд яких ставиться питання.

На виконання вимог зазначеної ухвали 29 листопада 2016 року захисник подала нову заяву, в якій, як і у своїй первинній заяві, просить Верховний Суд України переглянути ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року щодо ОСОБА_2 з підстави, передбаченої пунктом 2 статті 445 КПК. Твердить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції статі 433 КПК (межі перегляду судових рішень судом касаційної інстанції), статті 370 КПК (вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення) та статті 419 КПК (зміст ухвали суду апеляційної інстанції), які визначають загальні умови, правила і компетенцію учасників кримінальної процесуальної діяльності.

Аналіз доводів заяви дає підстави констатувати, що заявниця так і не визначилася з нормами кримінального процесуального права, передбаченими КПК, які начебто неоднаково застосовані судом касаційної інстанції, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, а по суті зробила нову спробу оспорити фактичні обставини, встановлені у справі щодо ОСОБА_2, судами факту. Вона зазначає про однобічність та неповноту досудового розслідування та судового розгляду; заперечує обґрунтованість висновків судів щодо оцінки доказів і просить дати цим обставинам відповідну правову оцінку з урахуванням доводів, наведених стороною захисту в апеляціях і касаційних скаргах.

Отже, заявниця фактично порушує питання про повторний касаційний розгляд справи, що виходить за межі визначених законом повноважень Верховного Суду України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 450 КПК заява повертається заявнику, якщо заявник не усунув її недоліки протягом установленого для цього строку.

Повернення заяви із зазначеної підстави не перешкоджає повторному зверненню у разі належного оформлення заяви або з інших підстав, ніж ті, які були предметом розгляду.

На підставі наведеного та керуючись пунктом 1 частини четвертої статті 450 Кримінального процесуального кодексу України,

ухвалила:

заяву захисника - адвоката ОСОБА_3. про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року щодо ОСОБА_2 повернути заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_1