Справа №295/6143/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000019 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, який має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, -

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

11 серпня 2014 року старшого солдата ОСОБА_3 було призвано Шевченківським РВК Запорізького ОВК Запорізької області на військову службу під час мобілізації, на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21 липня 2014 року № 607/2014 та він був направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 22.08.2014 №156 старшого солдата ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення і призначено на посаду стрільця комендантського відділення комендантського взводу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України. Ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статусу Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_3 був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак старший солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно- правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби за наступних обставин.

Реалізуючи задумане, 5 січня 2015 року, близько 8 год., військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_3 в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) військової частини та поважних причин самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 11 квітня 2016 року.

11 квітня 2016 року близько 12 год. старший солдат ОСОБА_3 прибув до військової прокуратури Житомирського гарнізону, цього ж дня направлений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання своїх обов`язків відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №81.

Скоєне ОСОБА_3 кримінальне правопорушення суд кваліфікує за ст.407 ч.3 КК України, як умисні дії, які виразились у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватість свою визнав повністю та вказав, що 11 серпня 2014 року його було призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21 липня 2014 року № 607/2014 та він був направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . 5 січня 2015 року він самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та поїхав додому, де і переховувався до 11 квітня 2016 року. В цей день він повернувся у військову частину.

Суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не заперечують всі учасники судового провадження.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що обставинами, які пом`якшують його покарання по справі є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують його покарання по справі не встановлено. Суд також враховує, що він раніше не вчиняв умисні кримінальні правопорушення, вперше вчинив умисне кримінальне правопорушення, не працює, характеризується за місцем служби посередньо, а за місцем проживання позитивно, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, а тому суд, з врахуванням встановлених обставин справи та особи винуватого, вважає, що йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, застосувавши ст.75 КК України.

Відносно застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст.48 КК України, то суд враховує, що ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.3 КК України. Він 11 серпня 2014 року був призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21 липня 2014 року №607/2014 та направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . ОСОБА_3 під час проходження військової служби у Збройних Силах України 5 січня 2015 року, без дозволу відповідних командирів (начальників) військової частини та поважних причин, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та не перебував в ній більше року, до 11 квітня 2016 року.

Згідно вимог ст.48 КК України, особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розслідування або розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки, вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною. На даний час у суду не має підстав стверджувати, що на час розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 діяння втратило суспільну небезпечність і, що він перестав бути суспільно небезпечним. Враховуючи викладене суд вважає, що застосування ст.48 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ст.48 КК України суд вважає не можливим.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370 374 КПК України суд,

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому ст. 407 ч.3 КК України та призначити йому покарання за ст. 407 ч.3 КК України 3 роки позбавлення волі.

За ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, встановивши йому іспитовий строк 2 роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на нього обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Міру запобіжного заходу для нього не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1