УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/11377/14-к

Провадження № 1-кп/638/164/16
04.10.2016 року суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши матеріали кримінального провадження №0001582 у відношенні ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
10.06.2015 року в провадження Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла справа №638/11377/14-к (1-кп/638/164/16) за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину передбаченого ч.3 ст. 289 КК України та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями було призначено наступний склад суду: головуючий суддя ОСОБА_3 та судді: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 01.07.2015 року у зв`язку із відпусткою судді ОСОБА_5 відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу суду, суддю ОСОБА_5 змінено на суддю ОСОБА_1 , але після продовження строків тримання під вартою суддю ОСОБА_1 не було змінено на суддю ОСОБА_5 , чим було порушено порядок автоматизованого розподілу справи.

Суддя ОСОБА_1 приймала у часть в колегіальному складі при розгляді вищевказаного кримінального провадження, а саме у судових засіданнях 01.07.2015 р., 10.07.2015 р., 31.08.2015 р., 30.10.2015 р., 20.11.2015 р., 14.12.2015 р., 28.12.2015 р., 22.01.2016 р., 25.02.2016 р., 21.03.2016 р., 11.04.2016 р., 22.04.2016 р., 16.06.2016 р.

Згідно до розпорядження керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова № 02-48/436 від 26.09.2016 року, підставою для призначення повторного автоматизованого розподілу вказаного кримінального провадження: інші обставини, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, що може мати наслідком порушення строку розгляду, передбаченого відповідним процесуальним законом.

В порушення вимог п. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженої Рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року № 30 (з відповідними змінами та доповненнями), яким визначено, що відповідно до визначеного процесуальним законодавством принципу незмінності складу суду, розгляд справи, як правило проводиться визначеною автоматизованою системою колегією суддів. У разі неможливості продовження розгляду справи одним із суддів-членів колегії (призов на військову службу, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, довготривале перебування на лікарняному або у відпустці тощо) заміна судді-члена колегії здійснюється автоматизованою системою на підставі мотивованого розпорядження керівника апарату суду (або уповноваженої ним особи) на виконання службової записки судді-доповідача у справі з метою дотримання передбаченого законом строку розгляду цієї справи у порядку, зазначеному в підпункті 2.3.23 пункту 2.3 цього Положення, головуючим суддею було обрано суддю ОСОБА_1 , незважаючи на те, що вона приймала участь в судовому розгляді вищевказаного кримінального провадження та була членом колегії.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 75 Слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: у випадку порушення встановленого ч. ст. 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст. ст. 75-79 цього Кодексу слідчий судця, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

В розумінні положень ч. 2 ст. 81 КПК України заяву про самовідвід судді може розглянути той же суддя, в провадженні якого знаходиться справа.

Приписами ч.ч. 3, 4 ст. 82 КПК України передбачено, що у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) одного чи кількох суддів із складу суду або всього складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведених суддів із заміною останніх іншими суддями або іншим складом суддів. Слідчий суддя, суддя ( судці ), на розгляд яких передається кримінальне провадження, або справа, визначається у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України.

Той факт, що суддя ОСОБА_1 приймала участь в слуханнях справи як член колегії є безумовною перешкодою для розгляду кримінального провадженні визначеним складом.

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів ( схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Такий же обов`язок на суддю покладено також ч.1 ст. 80 КПК України.
Сумніви в незалежності судді відсутні, коли, на думку ЄСПЛ, у «об`єктивного спостерігача» не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається ( «Кларк проти Сполученого Королівства»). Визначаючи, чи є суд незалежним, ЄСПЛ звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд ЄСПЛ іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду («Бєлілос проти Швейцарії», «Очолан проти Туреччини»). ЄСПЛ застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянами права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілд проти Данії», «Веттстейн проти Швейцарії»).
Наявність безсторонності, відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, має визначатись за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності (вісник ВСУ № 4/2008 стор. 31).
Крім цього, в п.п.66,67,69,70 Рішення ЄСПЛ «Справа Мироненко та Мартенко проти України» від 10.12.2009 року № N 4785/02, зазначено,що: «…п.66. Згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції , за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи
забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).
67.Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).
69. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).
70. У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), рішення від 26 жовтня 1984 року, серія A, N 86, с. 14, п. 26). Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), там само, та рішення у справі "Кастільо Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, с. 3116, п. 45).
Таким чином, наявність безсторонності визначається фактором, чи забезпечення судом умов, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності , про що і зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Білуха проти України від 9 листопада 2006 року та Справа Мироненко та Мартенко проти України» від 10.12.2009 року.
На підставі викладеного, прихожу до переконливого висновку про неможливість моєї повторної участі у розгляді даного судового провадження в зв`язку з порушенням порядку його розподілу між суддями Дзержинскього районного суду м. Харкова, автоматизованою системою суду, передбаченого ч.3 ст. 35 КПК України, оскільки мною, як членом колегії неодноразово приймалися рішення по кримінальному провадженню за унікальним номером, що в свою чергу зобов`язує мене заявити собі як судді на яку воно повторно розподілено як на головуючого суддю, самовідвід у відповідності до ч.1 ст. 80 КПК України.
На підставі викладеного, ст.ст. 75, 80-82 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Заявити та задовольнити самовідвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 по кримінальному провадженню0001582 у відношенні ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Кримінальне провадження № 80001582 у відношенні ОСОБА_2 , передати до канцелярії суду для подальшого розподілу відповідно до ч. 3 ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя