Справа № 383/510/15-к
Провадження № 1-кп/383/8/16
УХВАЛА

12 квітня 2016 року колегія суддів Бобринецького районного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Бобринецького районного суду Кіровоградської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000012 по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Покотилово Новоархангельського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, пенсіонера, з вищою освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В судовому засіданні 12 квітня 2016 року прокурор змінив обвинувачення.

Відповідно до ч.4 ст.338 КПК України суд роз`яснює обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення.

З урахуванням того, що строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується о 11 год. 25 хв. 17 квітня 2016 року враховуючи вимоги ч.3 ст.331 КПК України судом на обговорення учасників процесу постановлено питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченому під вартою до спливу вказаного строку.

В судовому засіданні прокурор висловлюючи свою думку просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою про що заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України та у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу матиме можливість незаконно впливати на потерпілу, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню ризикам та виконанню процесуальних обов`язків.

Захисники обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 заперечив проти продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, оскільки прокурором не обгрунтовано та не доведено існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а нові ризики відсутні, адже обвинувачений має зареєстроване місце проживання, міцні соціальні зв`язки, а вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину не доведена.

Обвинувачений та захисники обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 підтримав позицію адвоката ОСОБА_10 .

Потерпіла ОСОБА_6 просила продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, адже обвинувачений її вбивав, проживає з нею одному селі та вона боїться за своє життя та життя своєї родини.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 просив продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, адже ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують, існують та не відпали.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
У порядку ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, незакінченого з причин, що не залежали від його волі, не вчинивши усіх дій, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років та є особливо тяжким злочином.

Так, кримінальне правопорушення, за якими обвинувачується ОСОБА_8 є незакінченим, умисним, особливо тяжким. Суд взяв до уваги дані, що характеризують особу обвинуваченого, який на утриманні нікого не має, не працює, що свідчить про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, відсутність достатнього рівня репутації. Також врахував серйозність висунутого обвинувачення та суворість можливого покарання, яке загрожує йому у разі доведеності винуватості у вчиненні злочину та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя та неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Усі наведені обставини у їх сукупності, навіть з урахуванням позитивних даних про особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не дають достатніх підстав застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою. За таких умов суд вважає, що відносно обвинуваченого не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, через продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Отже, продовження відносно обвинуваченого строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи та серйозність висунутого проти нього обвинувачення, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірними та такими, що принижують його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У даному конкретному випадку наявні реальні ознаки суспільного інтересу та необхідність забезпечення завдань кримінального провадження (ст.2 КПК України), які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Таким чином, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст.177 КПК України, а також зважаючи на дані обвинувального акту та матеріалів клопотання, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як наявні у матеріалах дані підтверджують продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі заміни чи скасування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить належного виконання останнім його процесуальних обов`язків та надасть йому можливість допустити вчинення нових кримінальних правопорушень та зможе допустити неявки до суду, що буде передумовою для затягування розгляду кримінального провадження та значно збільшує ризики невиконання їх процесуальних обов`язків та ускладнить виклик обвинуваченого, оскільки строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 17 квітня 2016 року, яке припадає на вихідний день, станом на дату розгляду питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого судовий розгляд не закінчено, прокурором змінено обвинувачення, для підготовки до якого у відповідності до ч.4 ст. 338 КПК України суд зобов`язаний відкласти розгляд справи не менше ніж на сім днів.

Вказані обствини свідчать, що ризики, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не відпали та продовжують існувати.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами, що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.
Отже, продовження відносно обвинувачених строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи та серйозність висунутого проти них обвинувачення, з урахуванням встановлених ризиків не є надмірними та такими, що принижують його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, позитивної характеристики, його вік не зменшує ризиків його неналежної процесуальної поведінки, враховуючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, суспільну важливість об`єкту посягання, зухвалий характер умисних протиправних дій, у вчиненні яких він обвинувачується, тому менш суворий запобіжний захід, в тому числі особисте зобов`язаня не забезпечить належної його процесуальної поведінки.

Отже, доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язагння суд відхиляє, зважаючи на те, що вищевказані обставини повністю їх спростовують, а інших об`єктивних доказів на їх обґрунтування до суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою, або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисників, потерпілу, а також враховуючи матеріали обвинувачення, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, ОСОБА_8 необхідно продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

Керуючись ст.ст.177, 183, 197, 199, 331, 350, 370, 372 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, у кримінальному провадженні №0000012, строк тримання під вартою продовжити на 60 днів, тобто до 11 год. 25 хв. 10 червня 2016 року.

Строк дії даної ухвали щодо продовження строку тримання під вартою: до 11 год. 25 хв. 10 червня 2016 року.

Ухвала оскарженню окремо від судового рішення, передбаченого ч.1 ст.392 КПК України не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.
Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3