Справа № 465/4001/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/931/16 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальну справу № 465/4001/16-к про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, раніше неодноразово судимого, востаннє 22 грудня 2009 року Пустомитівським районним судом Львівської області за ч.2 ст. 121 КК України на строк 9 років позбавлення волі, ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2015 року умовно-достроково звільненого від відбування покарання з невідбутою частиною покарання - 1 рік 7 місяців 8 днів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2009 року, зарахувавши 470 днів попереднього ув`язнення за 470 днів позбавлення волі та визначивши остаточну міру покарання у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі. Зараховано ОСОБА_6 31 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 62 дні, які вважаються відбутими. Строк відбування покарання визначено рахувати з часу його затримання, тобто з 22 червня 2016 року. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без зміни.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він близько 12 год. 40 хв. 22 червня 2016 року, перебуваючи на вул. В.Великого, поблизу буд. № 99 у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом ривка зірвав з шиї ОСОБА_10 золотий ланцюжок, чим завдав останній матеріальну шкоду на суму 5979 грн. 75 коп.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати частково, в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2009 року та призначити остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В порушення вимог ч.2 ст. 65 КК України судом не враховано особу обвинуваченого, який раніше був судимий за тяжкий злочин та будучи умовно-достроково звільненим вчинив нове кримінальне правопорушення середньої тяжкості. Судом не враховано, що злочин був вчинений відносно жінки, яка знаходилася разом із своєю малолітньою дитиною, що свідчить про нехтування обвинуваченим моральними засадами суспільства та заслуговує відповідної міри покарання.

Під час апеляційного розгляду прокурор апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви, просить вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати, ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст. 186 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2009 року та призначити остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу прокурора заперечили, просять вирок залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та сторони захисту, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 186 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Апеляційний суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_6 близько 12 год. 40 хв. 22 червня 2016 року, перебуваючи на вул. В.Великого, поблизу буд. № 99 у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом ривка зірвав з шиї ОСОБА_10 золотий ланцюжок, чим завдав останній матеріальну шкоду на суму 5979 грн. 75 коп.

Разом з тим вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню з ухваленням вироку в апеляційному порядку, про що обґрунтовано ставить питання в апеляційній скарзі прокурор.

При розгляді справи судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 409, 413, 414, 420 КПК України тягне за собою скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом свого вироку.

Відповідно до ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як зазначено у вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 186 КК України у виді 1 року позбавлення волі врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, усунення заподіяної шкоди, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок скрутного матеріального становища як пом`якшуючі покарання обставини.

Однак при цьому суд не врахував, що відповідно до ч.3 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 186 КК України, є злочином середньої тяжкості, та недостатньо врахував особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має п`ять не знятих та непогашених судимостей.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді 1 року позбавлення волі не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

Разом з цим, судом встановлено, що 22 грудня 2009 року Пустомитівським районним судом Львівської області ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 121 КК України на 9 років позбавлення волі; ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2015 року ОСОБА_6 умовно-достроково звільнений від відбування покарання, невідбута частина покарання становить 1 рік 7 місяців 8 днів. Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 засуджений за вчинення передбаченого ч.1 ст. 186 КК України злочину 22 червня 2016 року, тобто протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.25 постанови від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

В порушення цих вимог закону суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_6 , до якого було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, винним у вчиненні нового злочину протягом невідбутої частини покарання і призначивши йому остаточне покарання за сукупністю вироків менше від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, таким чином неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню, та не відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Тому вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, усунення заподіяної шкоди як обставини, що пом`якшують покарання, й вважає за необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів призначити обвинуваченому більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Отже ОСОБА_6 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22 червня 2016 року (часу затримання) по 21 листопада 2016 року (набрання вироком законної сили) включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 22 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України покарання - два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2009 року й остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю вироків визначити у виді двох років одного місяця позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22 червня 2016 року по 21 листопада 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4