ун. № 759/4401/16-к
пр. № 1-кп/759/362/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2016 року Святошинський районний суд м.Києва

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретар І ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засідання в м.Києві кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001073 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цаленжик

Республіка Грузія, громадянина Грузії, з середньою-спеціальною

освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та

проживаючого в

АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.1 КК України,-

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_6 31.01.2016 року, приблизно о 17 год., знаходячись по вул. Симиренка, 17 в м.Києві, із застосуванням заздалегідь заготовленого пристрою для відчинення замка дверей автомобіля, відкрито викрав майно з автомобіля "Део Ланос" д.н.з. НОМЕР_1 , яке належить ОСОБА_5 .

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , 31.01.2016 року, приблизно о 17 год., знаходячись біля буд. №17 по вул. Симиренка в м.Києві, помітив автомобіль марки "Део Ланос" д.н.з. НОМЕР_1 , на задньому сидінні якого знаходився неповнолітній ОСОБА_9 . Оглянувши прилеглу територію на предмет того чи немає поруч сторонніх осіб, які могли б стати свідками вчинення правопорушення, при цьому не помітивши ОСОБА_9 , який сидів на задньому сидінні автомобіля, обвинувачений ОСОБА_6 вирішив вчинити крадіжку чужого майна з вказаного автомобілю.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, із застосуванням заздалегідь заготовленого пристрою для відчинення замка дверей автомобіля, обвинувачений ОСОБА_6 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, відчинив замок водійських дверей автомобіля "Део Ланос" д.н.з. НОМЕР_1 . Після чого, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, проник до салону вказаного автомобіля, що бачив неповнолітній ОСОБА_9 , звідки відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме:

- флеш накопичувач об"ємом 8 гб, вартістю 600 грн.;

- брелок у вигляді дерев"яних кубиків, який майнової цінності не становить;

- накопичувальну бонусну карту автозаправної станції "КЛО", яка майнової цінності не становить.

Відкрито викравши таким чином вказані речі, які належать потерпілому ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 , помітивши ОСОБА_9 , який сидів на задньому сидінні, швидко вийшов з автомобіля разом з викраденим майном та з місця вчинення злочину зник, однак згодом був затриманий працівниками поліції.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковано за ст. 186 ч.1 КК України, так як він відкрито викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_5

18.03.2016 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_4 , перекладача ОСОБА_7 на підставі ст.ст. 468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення, згідно якої потерпілий ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 186 ч.1 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 зобов"язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні. Також сторони погоджуються на призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ст. 186 ч.1 КК України у вигляді штрафу в розмірі 100 - та неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., який останній зобов"язується сплатити протягом 7 (семи) днів після винесення вироку.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим про примирення.

В судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні угоди дотримані вимоги і правила КПК України, просила затвердити дану угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник також просили затвердити вказану угоду з потерпілим і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.1 КК України в обсязі підозри, щиро розкаявся і зобов"язався не вчиняти у подальшому злочинів , дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов"язання.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачується, згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом з"ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілим угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Дана угода, на думку суду, відповідає вимогам ст. 471 КПК України та може бути затверджена і по ній може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов"язань.

За таких обставин суд вважає доведеним те, що обвинувачений ОСОБА_6 , відкрито викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_5 , завдавши йому матеріальну шкоду на суму 600 грн, а тому його дії суд кваліфікує за ст. 186 ч.1 КК України, за якою слід призначити обвинуваченому ОСОБА_6 узгоджену сторонами угоди про примирення міру покарання.

Потерпілий ОСОБА_5 не бажає з боку обвинуваченого ОСОБА_6 будь-яких відшкодувань, оскільки майнову шкоду, завдану йому, відшкодовано в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 394, 395, 468, 471, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду про примирення від 18.03.2016 року, укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим

ОСОБА_10 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 100-та неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м.Києва протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1