Справа № 154/1021/16 Провадження №11-кп/773/409/16Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2016 року місто Луцьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000009 від 15 січня 2016 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 травня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, працює вантажником устаткування зв`язку на ТзОВ «Нексус- Інжинірінг», -

засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно ст.76 КК України обов`язки: не виїжджатиме за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомлятиме її про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтиметься для реєстрації в дану інспекцію.

Запобіжний захід ОСОБА_9 залишено попередній особисте зобов`язання.

Вироком вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області,

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він 14 січня 2016 року о 23.00 годині, в порушення вимог п. 1.10, 2.3.б), 34.1.1 Правил дорожнього руху України, керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Primastar», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись неподалік повороту на с.Федорівка, Володимир-Волинського району, на 10 км +300 м автодороги «Устилуг-Луцьк-Рівне» зі сторони м. Володимир-Волинський, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перетнув вузьку суцільну лінію, яка позначає край проїзної частини, виїхав на праве по ходу свого руху узбіччя, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який рухався в попутному напрямку.
Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити за ч.2 ст. 286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Посилається на те, що при призначенні покарання ОСОБА_9 судом не враховано, що вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії тяжких, від якого настали незворотні наслідки смерть особи. Також судом не надано оцінку поведінці обвинуваченого після вчинення злочину, а саме, що ОСОБА_9 зник з місця пригоди, залишивши потерпілого в небезпечному для життя стані. Тому звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не відповідає вимогам закону.

У запереченні захисник ОСОБА_8 просить вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення. Вважає, що суд першої інстанції при обранні ОСОБА_9 покарання повністю врахував вимоги ст. 65 КК України, а також обґрунтовано звільнив обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який підтримував свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 , які просили залишити вирок суду першої інстанції без зміни, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Висновки суду про винність ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні доказами і ніким не оскаржуються.

Діям ОСОБА_9 у цій частині дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Крім того, ОСОБА_9 характеризується позитивно, є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив злочин з необережності, працює, має сім`ю та дружину, яка перебуває у стані вагітності.

Тому врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні, у тому числі й ті, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, суд призначив ОСОБА_9 основне та додаткове покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не є надто м`яким.

З урахуванням тих же обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та даних про його особу, а також повного відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим обоє потерпілих просили суд не позбавляти ОСОБА_9 волі, обґрунтовано суд дійшов висновку і про можливість звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75, 76 КК України та покладення на нього обов`язків в межах двохрічного іспитового строку, що дозволить здійснювати контроль за його поведінкою зі сторони кримінально-виконавчої інспекції.

А тому підстав для скасування вироку та ухвалення нового з призначенням обвинуваченому більш суворого покарання, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не знаходить.
Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 травня 2016 року щодо ОСОБА_12 без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.
Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_3 ОСОБА_2