Cправа № 750/2249/13-к
Провадження № 1-в/750/57/16

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2016 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю особи, яка подала клопотання адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, -
в с т а н о в и в:
18.01.2016 р. до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , в якому той просить зарахувати строк попереднього ув`язнення засудженому ОСОБА_5 з 10.09.2012 р. по 03.07.2013 р. у строк покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.04.2013 р., відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 р.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити з наведених підстав. Також вказав, що оскільки засуджений відбуває покарання у Слав`яносербській виправній колонії №60 Луганської області, яка розташована на непідконтрольній Україні території на даний час, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, розгляд справи за місцем відбуття покарання неможливий, в зв`язку з чим порушуються права засудженого. Він звертався з аналогічним клопотанням до Марківського районного суду Луганської області, але таке йому було повернуто і через те, що органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження у районі проведення антитерористичної операції, тобто у населеному пункті, де розташована виправна колонія, а вказані в ухвалі того суду умови неможливо виконати, це порушує права засудженого. Також зазначив, що йому достеменно відомо, що засуджений на даний час відбуває призначене судом покарання і знаходиться у вказаній виправній колонії, що підтверджують батьки засудженого, з якими укладений договір про надання правової допомоги. Тому, оскільки вказаний закон чітко не визначає, який суд має право розглядати такі клопотання, та з урахуванням загальних засад кримінального провадження, визначених у ст. ст. 7, 11, 20, 21 КПК України, до яких належить верховенство права, законність, доступ до правосуддя, просив розглянути клопотання судом, який ухвалив вирок, оскільки іншої можливості застосувати у такому випадку прийнятий закон саме до ОСОБА_5 не існує. Зазначив, що у даному випадку прокурор, заперечуючи проти клопотання, діє всупереч інтересам держави та порушує права засудженого.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, мотивуючи тим, що засуджений відбуває покарання у Слав`яносербській виправній колонії №60, Марківський районний суд Луганської області є судом, якому визначена територіальна підсудність справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, куди і потрібно звертатися заявнику з таким клопотанням, щоб не було порушення територіальної підсудності, не дивлячись на те, що аналогічне його клопотання цим судом йому вже було повернуто. Разом з тим, прокурор пояснив, що і прокуратурою ніяких заходів не приймалось щодо недопущення порушень прав засудженого, в зв`язку з неможливістю своєчасно застосувати до нього вказаний закон.
Заслухавши пояснення захисника та прокурора, а також дослідивши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №750/2249/13к по обвинуваченню ОСОБА_6 за ст. ст. 257, 27 ч.3, 187 ч.4 КК України, ОСОБА_5 за ст. ст. 257, 187 ч.4, 263 ч.1 КК України, ОСОБА_7 за ст. ст. 257, 187 ч.4, 263 ч.1, 309 ч.1 КК України, ОСОБА_8 за ст. 187 ч.3 КК України, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.04.2013 р. ОСОБА_5 був засуджений за ст. ст. 257, 187 ч.4, 263 ч.1 КК України, із застосуванням ст. ст. 69, 70 ч.1 КК України, до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 03.07.2013 р. вказаний вирок залишено без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислюється з 10.09.2012 р. з часу його фактичного затримання, відповідно до протоколу затримання від 10.09.2012 р. (т.2 а.с.46-49).
Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.04.2013 р. набрав законної сили 03.07.2013 р.
Як слідує з відповіді начальника Чернігівського СІЗО від 01.02.2016 р., засуджений ОСОБА_5 на стадії досудового та судового провадження утримувався під вартою з 10.09.2012 р. по 03.07.2013 р. включно, тобто 297 днів.
Згідно повідомлення начальника Чернігівського СІЗО від 29.07.2013 р., засуджений ОСОБА_5 для відбування покарання вибув до Слав`яносербської ВК-60 Луганської області 27.07.2013 р. (т.9 а.с.45), що знаходиться в с. Лозовське Слов`яносербського району Луганської області. І на даний час в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про повне відбуття засудженим призначеного судом покарання та звільнення його з місць позбавлення волі, що свідчить про те, що на момент розгляду клопотання він є суб`єктом, до якого може бути застосований Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 р.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Наведеним Законом України у п.3 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» лише перераховані суб`єкти, які мають право ініціювати питання про застосування цього Закону, але жодним чином не вказано, які саме суди повинні розглядати питання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, більш того, не зазначено ні про застереження, ні про заборони розгляду таких справ якимись іншими конкретними судами. Відповідно, цей Закон не містить і будь-яких посилань на негативні наслідки, пов`язані з порушеннями чи спорами щодо територіальної підсудності, тощо.
В даному випадку застосування п.2 ч.2 ст. 539 КПК України щодо порядку вирішення поданого клопотання місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, за умовами того, що саме цей суд має можливість всебічно, повно, об`єктивно і неупереджено, без зайвих зволікань розглянути питання зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, не може бути виправданим для досягнення вказаної мети, враховуючи ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 25.01.2016 р. про повернення такого клопотання заявнику та його пояснення в судовому засіданні щодо неможливості виконати зазначені в ухвалі умови, в зв`язку із знаходженням засудженого на тимчасово окупованій території України в Луганській області, звідки взагалі неможливо отримати будь-які документи, тоді як в Деснянському районному суді м. Чернігова знаходиться кримінальне провадження, в якому містяться всі дані, необхідні для прийняття рішення. Більш того, ці ж відомості підтверджені відповідними даними Чернігівського СІЗО, що містить лист його начальника від 01.02.2016 р., котрі були отримані за ініціативою суду, а не розгляд такого клопотання може порушити конституційні права та свободи засудженого, а також норми Закону України, ініціатором якого була народний депутат України ОСОБА_9 .
Наведене повністю кореспондується з неодноразово викладеними правовими позиціями рішень Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Сергій Волосюк проти України» (Sergey Volosyuk v. Ukraine) від 12.03.2009 р. про таке зазначено, що «передусім саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку». Саме цим і керувався суд при постановленні цього судового рішення.
Розгляд поданого клопотання був здійснений на основі принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередності дослідження документів, а також диспозитивності. При цьому, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, не перебираючи на себе цю частину процесу.
Виходячи із приписів ст. 21 Кримінального процесуального кодексу України, котра визначає доступ до правосуддя, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Судом проаналізовані всі заперечення, викладені прокурором, але вони жодним чином не можуть бути підставою для відмови у задоволенні клопотання. Більш того, такі зводяться лише до формального заперечення права Деснянського районного суду м. Чернігова на розгляд даної справи з огляду на інститут територіальної підсудності. Разом з тим, таке не лише не заперечується самим Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 р., але і подальша законотворчість Верховної Ради України дозволяє зробити висновки про те, що сучасні виклики призводять до більш глибокого розуміння поняття «територіальна підсудність», викладеного у ст. 32 КПК України. Так, наприклад, згідно Закону України від 04.02.2016 р. «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» законодавець дозволив особам, чиї права були обмежені на тимчасово окупованій території України, захищати такі у всіх судах держави.
Документи, які необхідні для розгляду клопотання про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, присутні в матеріалах кримінального провадження, були предметом дослідження по такому, підстав для незгоди з тими, в силу їхньої достовірності, суд не вбачає. Незгода прокурора з поданим клопотанням не може у даному випадку свідчити про порушення судом правил територіальної підсудності, виходячи із загальних засад, визначених ст. 7 КПК України.
Враховуючи, що у судовому засіданні були заслухані учасники кримінального провадження, а також вивчені матеріали такого, досліджені обставини, це приводить суд до висновку, що в даному випадку є підстави для задоволення клопотання.
На підставі наведеного, керуючись ст. 72 ч.5 КК України, ст. ст. 2, 7, 8, ч.6 ст. 9, ст. ст. 20, 21, 22, 537, 539 КПК України, -
у х в а л и в:
Клопотання задовольнити.
Зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.04.2013 року за ст. ст. 257, 187 ч.4, 263 ч.1, із застосуванням ст. ст. 69, 70 ч.1 КК України до п`яти років позбавлення волі, строк попереднього ув`язнення з 10.09.2012 року по 03.07.2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 7 днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1