Справа № 711/171/16-к
Провадження № 1-кп/711/99/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Черкаси 02 липня 2016 року

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

за участі прокурорів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0003402 за звинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, не судимого в силу ст. 89 КК України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, інваліда 3 групи, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 ,

в скоєнні злочинів, відповідальність за які передбачена ч.1, ч.2 ст. 186 КК України, суд

встановив:

Підсудний ОСОБА_9 відкрито заволодів чужим майном потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за наступних обставин.

Біля 14 год. 30 хв. 19 жовтня 2015 року підсудний ОСОБА_9 біля під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_3 шляхом ривка вирвав з рук потерпілої ОСОБА_7 , 1936 року народження, поліетиленовий пакет, в якому знаходились грошові кошти в сумі 180 грн., мобільний телефон «Самсунг» вартістю 300 грн. з сім-карткою вартістю 25 грн., годинник вартістю 100 грн., пульт від телевізора вартістю 100 грн., сир вартістю 15 грн., а всього заволодів майном потерпілої на суму 720 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Вказаними діями ОСОБА_9 відкрито викрав чуже майно, чим скоїв злочин, передбачений ч.1 ст. 186 КК України (грабіж).

Після цього біля 20 години 19 жовтня 2015 року підсудний ОСОБА_9 біля під`їзду № 6 будинку № 10 по вул. Орджонікідзе в м. Черкаси шляхом ривка повторно намагався вирвати з рук потерпілої ОСОБА_8 , 1947 року народження, жіночу сумку з особистими речами потерпілої, але потерпіла міцно утримувала сумку, тому підсудний вкусив потерпілу за кисть лівої руки та наніс їй один удар рукою в область тулуба, чим завдав потерпілій фізичного болю та здолав її опір із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, після чого заволодів її сумкою вартістю 50 грн., в якій знаходились карта «Приватбанку» з грошовими коштами на рахунку в сумі 40 грн., та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Підсудний ОСОБА_9 своїми умисними діями, поєднаними з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно відкрито викрав чуже майно, чим вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

Підсудний ОСОБА_9 винуватим себе не визнав і пояснив, що він не вчиняв інкримінованих йому злочинів стосовно потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Винуватість підсудного у вчиненні вказаних злочинів доведена перед судом наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що приблизно о 14 год. 30 хв. 19.10.2015 р. біля будинку № 14 по вул. Пацаєва в м. Черкасах до неї ззаду підбіг незнайомий і вихопив з рук сумку, в якій знаходились грошові кошти, мобільний телефон, годинник, сир та інші речі, після чого втік з місця злочину. Згодом працівники поліції повернули їй викрадений мобільний телефон «Самсунг».

Згідно з інформацією, яка надана ПТ «Ломбард-Скарбниця», підсудний ОСОБА_9 19.10.2015 р. закладав мобільний телефон «Самсунг» в ломбарді за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 396/29, який був викуплений 20.10.2015 р. (а.п.123-124).

Підсудний пояснив суду, що придбав цей телефон у незнайомця і заклав його в ломбарді, а після затримання розповів працівникам поліції про цей випадок, у зв`язку з чим телефон був викуплений.

Вилучений телефон «Самсунг» оглянутий, визнаний речовим доказом і повернутий потерпілій ОСОБА_7 (а.п.125-128).

Під час слідчого експерименту ОСОБА_9 визнавав, що він біля будинку № 14 по вул. Пацаєва в м. Черкаси відкрито вирвав з рук потерпілої пакет, в якому був телефон (а.п.129-131).

Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, закріпленого в ст. 23 КПК України, суд не може прийняти показання підсудного під час цієї слідчої дії як доказ, але отримані дані дають суду підставу піддати критиці показання підсудного в судовому засіданні про непричетність до вчиненого злочину.

Так, підсудний пояснив суду, що його після затримання нібито катували працівники поліції і змусили вказати місце і спосіб вчинення грабежу, які були йому названі працівниками поліції, і під час слідчого експерименту він виконував їхні вказівки, хоча злочину не скоював.

З показань потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні та протоколу огляду місця події (а.п.120) встановлено, що злочин вчинено біля під`їзду № 4 будинку № 14 по вул. Пацаєва, про що працівникам поліції було відомо на час затримання ОСОБА_9 . Якщо б висунута підсудним версія була правдивою, то працівники поліції змусили б його вказати відоме їм (і не відоме підсудному) більш точне місце вчинення злочину, але підсудний під час слідчого експерименту вказав, що грабіж ним вчинений біля другого, а не біля четвертого під`їзду зазначеного будинку. Така помилка підсудного у вказуванні місця вчинення злочину пояснюється судом тим, що з часу скоєння злочину до часу проведення слідчої дії пройшло більше двох місяців, а підсудний міг не запам`ятати більш точне місце у зв`язку з швидкоплинністю події.

Крім того, у зв`язку зі зміною обвинувачення підсудний двічі давав показання щодо обставин придбання ним телефону, належного потерпілій ОСОБА_7 , і при цьому його показання були настільки суперечливі, що суд дійшов до висновку про їх неправдивість.

Так, 10.05.2016 р. він пояснив про те, що зустрів малознайомого на вул. Пацаєва в м. Черкасах, який запропонував йому здати телефон до ломбарду на документи підсудного, тому що у того не було документів. Погодившись на пропозицію, вони удвох пішли додому до підсудного, взяли його паспорт, потім удвох направились до ломбарду, де підсудний здав телефон під заставу, за що отримав від цієї особи грошову винагороду. При цьому підсудний пояснив, що ця особа була одягнута в спортивний костюм.

В судовому засіданні 22.06.2016 р. ОСОБА_9 пояснив, що він зустрів незнайомця по вул. Сєдова в районі ринку (тобто зовсім у іншому місці, ніж вказував раніше) і придбав у нього телефон за 50 грн., після чого сам здав його в ломбард за удвічі більшу суму. Незнайомець нібито був одягнутий в темну куртку з капюшоном і в темних брюках по типу джинсових.

Аналізуючи суперечливі показання підсудного, суд дійшов до висновку про те, що він змінював їх в залежності від отриманої під час судового розгляду інформації. Так, з його первісних показань стало відомо про те, що він 19.10.2015 р. був одягнутий в темну куртку з капюшоном. Після того, як в наступному судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 описала такий же одяг особи, яка викрала її майно, підсудний змінив показання і вказав, що незнайомець, який начебто продав йому телефон, також був одягнутий в такий же верхній одяг, хоча раніше він вказував, що той був одягнутий в спортивний костюм.

Аналізуючи здобуті докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що підсудний з метою уникнення від відповідальності дав суду неправдиві показання про свою непричетність до скоєного ним злочину. Та обставина, що саме він через незначний проміжок часу заклав у ломбарді частину викраденого у потерпілої ОСОБА_7 майна, а потерпіла, хоча й не бачила обличчя злочинця, але описала зріст, статуру та одяг саме підсудного, приводять суд до впевненості в тому, що саме ОСОБА_9 , а не інша особа, відкрито викрав чуже майно потерпілої ОСОБА_7 , і його вина в цьому доведена.

Вказані дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Потерпіла ОСОБА_8 пояснила суду, що біля 20 год. 19.10.2015 року поверталась додому і біля дверей під`їзду на неї напав незнайомець, якого вона впевнено ідентифікує як підсудного, і намагався вирвати з рук сумку. Утримуючи сумку, вона впала, а підсудний вдарив її та вкусив за руку, після чого заволодів її сумкою, в якій була банківська картка та порожній гаманець, і втік.

Незважаючи на те, що підсудний заперечує свою причетність до злочину, потерпіла категорично вказала на нього в судовому засіданні й описала його одяг, в якому він був одягнутий на час вчинення злочину. Суд вважає, що у потерпілої ОСОБА_8 немає підстав обмовляти підсудного, адже вона заявила, що не має до нього матеріальних претензій і не бажає його суворо карати.

Як і в попередньому випадку суд приходить до висновку про те, що підсудний дає неправдиві свідчення щодо своєї непричетності до злочину з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин.

Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_9 винен в повторному відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, тобто в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (грабіж), і його вина в цьому доведена перед судом.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 , є наявність у нього певних захворювань, у зв`язку з чим його визнано інвалідом 3 групи. Обтяжує його покарання скоєння злочину проти осіб похилого віку потерпілої ОСОБА_7 , 1936 року народження, та потерпілої ОСОБА_8 , 1947 року народження.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує, що він вчинив умисний злочин середньої тяжкості та умисний тяжкий злочин згідно з положеннями ст. 12 КК України, особу винного, який в силу положень ст. 89 КК України не судимий, але раніше визнавався винним у скоєнні умисних злочинів та відбував покарання у вигляді арешту, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, наявність пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин і вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання у вигляді позбавлення волі.

З огляду на те, що підсудний вчинив два умисні корисливі злочини проти осіб похилого віку, не відшкодував шкоди потерпілим, які хоча й не заявили цивільного позову, але судом встановлено, що злочином їм було завдано шкоди, давав неправдиві показання, тобто не розкаявся у вчинених злочинах, суд вважає, що призначене покарання він повинен відбувати реально.

Враховуючи те, що підсудний раніше скоював злочини, не працює, проживає не за місцем реєстрації, визнаний винним у вчиненні умисних злочинів та засуджується до позбавлення волі, суд вважає за необхідне змінити йому запобіжний захід на утримання під вартою, тому що він може ухилитись від відбування покарання.

Вирішуючи питання про долю речового доказу, суд вважає за необхідне мобільний телефон залишити в розпорядженні потерпілої.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

У відповідності з положеннями ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Змінити підсудному ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою в Черкаському слідчому ізоляторі, взявши під варту в залі суду.

Строк покарання обчислювати з 02 липня 2016 року. Зарахувати ОСОБА_9 у строк відбутого покарання термін тримання під вартою з 19 жовтня 2015 року по 11 березня 2016 року у співвідношенні один день попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі згідно з положеннями ч.5 ст. 72 КК України.

Речовий доказ (мобільний телефон «Самсунг») залишити в розпорядженні потерпілої ОСОБА_7 .

Копію вироку вручити прокурору і підсудному негайно після проголошення. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку на протязі 30 днів з дня проголошення вироку.

Головуючий: ОСОБА_1