Справа № 159/2253/16-к
Провадження № 1-кп/159/142/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинськоі області під головуванням

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілих - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченої ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковель обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000718 від 14 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Клевецьк Турійського району Волинської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, розлученої, тимчасово безробітної, проживаючої в АДРЕСА_1 , такої, що має судимість: вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2015 року засуджено за ч.1, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в :

Будучи засудженою 15.04.2015 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 1, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та звільненою на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, обвинувачена ОСОБА_13 під час іспитового строку повторно вчинила умисний злочин проти власності.

Так, діючи з єдиним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, обвинувачена ОСОБА_13 повторно, в кінці лютого 2016 року, працюючи продавцем в торговому кіоску № НОМЕР_1 Центрального ринку в м. Ковелі Волинської області, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_11 , яка працювала продавцем в торговому кіоску № 640 на цьому ж ринку, не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, під приводом купівлі в розстрочку однієї жіночої кофти чорного кольору вартістю 250 грн., переконала потерпілу передати їй цю річ з наступною виплатою вказаної суми упродовж двох тижнів. Однак, у обумовлені строки взятого на себе зобов`язання по оплаті вартості речі обвинувачена ОСОБА_13 не виконала, сплативши потерпілій лише 50 грн., незаконно заволоділа вказаним майном, чим завдала потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 200 гривень.

Крім того, ОСОБА_13 , продовжуючи свої злочинні дії, повторно, в кінці лютого 2016 року, працюючи продавцем в торговому кіоску № НОМЕР_1 Центрального ринку в м. Ковелі Волинської області, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_5 , не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, під приводом купівлі в розстрочку одного жіночого велюрового спортивного костюму (штани - 1 шт. та кофта - 1 шт.) зеленого кольору вартістю 400 грн., переконала потерпілу передати їй це майно з наступною виплатою вартості костюма після отримання заробітної плати. Взятого на себе зобов`язання по оплаті вартості речі у обумовлені строки обвинувачена ОСОБА_13 не виконала та незаконно заволоділа вказаним майном, чим завдала потерпілій ОСОБА_5 , майнової шкоди на загальну суму 400 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачена ОСОБА_13 повторно, на початку березня 2016 року, працюючи продавцем в торговому кіоску № НОМЕР_1 Центрального ринку в м. Ковелі Волинської області, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_8 , яка працює продавцем на цьому ж ринку у кіоску № 615, не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, під приводом купівлі в розстрочку однієї пари кросівок чорного кольору із шкірозамінника вартістю 200 грн. та однієї пари шкіряних кросівок синього кольору з емблемою марки «БМВ» 43 розміру вартістю 500 грн. для подальшої їх реалізації своїм родичам та близьким особам, переконала потерпілу передати їй ці речі з наступною виплатою вартості вказаних речей частинами протягом двох наступних тижнів. У обумовлені строки взятого на себе зобов`язання по оплаті вартості переданого їй взуття, обвинувачена ОСОБА_13 не виконала, незаконно заволоділа зазначеним майном, чим завдала потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 700 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачена ОСОБА_13 повторно, в першій декаді березня 2016 року, працюючи продавцем в торговому кіоску № НОМЕР_1 Центрального ринку в м. Ковелі Волинської області, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_7 , не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, під приводом купівлі в розстрочку одних чоловічих спортивних штанів чорного кольору вартістю 200 грн., однієї чоловічої спортивної кофти синього кольору із капюшоном з білими пасмами на рукавах вартістю 280 грн. та 6 чоловічих спортивних футболок вартістю по 50 грн. кожна, для подальшої їх реалізації своїм родичам та близьким особам, переконала потерпілу передати їй ці речі з наступною виплатою вказаних сум після їх продажу, однак, взятого на себе зобов`язання по оплаті вартості взятих речей обвинувачена ОСОБА_13 не виконала, ні речей ні коштів потерпілій не повернула, незаконно заволоділа вказаним майном, чим завдала потерпілій ОСОБА_7 , майнової шкоди на загальну суму 780 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачена ОСОБА_13 повторно, в середині березня 2016 року, працюючи продавцем в торговому кіоску № НОМЕР_1 Центрального ринку в м. Ковелі Волинської області, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_9 , не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, під приводом купівлі в розстрочку однієї жіночої куртки сірого кольору з капюшоном із написами типу газетного тексту вартістю 400 грн. та однієї жіночої в`язаної кофти з шарфом у комплекті сірого кольору вартістю 250 грн., переконала потерпілу передати їй ці речі з наступною виплатою вартості переданого їй майна частинами, в кінці кожного тижня. Однак, взятого на себе зобов`язання по оплаті вартості переданих їй речей обвинувачена ОСОБА_13 не виконала, незаконно заволоділа вказаним майном, чим завдала потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 650 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачена ОСОБА_13 повторно, в кінці березня 2016 року, працюючи продавцем в торговому кіоску № НОМЕР_1 Центрального ринку в м. Ковелі Волинської області, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_6 , не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, під приводом купівлі в розстрочку однієї пари жіночих шкіряних туфель чорного кольору 38 розміру вартістю 750 грн., оплативши частину вартості туфель в сумі 250 грн., переконала потерпілу передати їй цю річ з наступною виплатою решти вартості двома частинами протягом двох тижнів. В подальшому, обвинувачена взятого на себе зобов`язання по платі переданого їй взуття не виконала, незаконно заволоділа вказаним майном, чим завдала потерпілій ОСОБА_6 , майнової шкоди на загальну суму 500 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачена ОСОБА_13 повторно, в кінці березня 2016 року, працюючи продавцем в торговому кіоску № 609 Центрального ринку в м. Ковель, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_10 , не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, під приводом купівлі в розстрочку однієї пари чоловічих шкіряних туфель чорного кольору вартістю 300 грн. та однієї пари чоловічих спортивних шкіряних туфель на шнурівках синього кольору вартістю 760 грн. для подальшої їх реалізації своїм родичам та близьким особам, переконала потерпілу передати їй ці речі з наступною виплатою вказаних сум двома частинами протягом декількох днів. Однак, взятого на себе зобов`язання по оплаті переданих їй речей обвинувачена ОСОБА_13 не виконала, сплативши потерпілому лише частину боргу в розмірі 200 грн., незаконно заволоділа вказаним майном, чим завдала потерпілому ОСОБА_10 , майнової шкоди на загальну суму 860 гривень.

ОСОБА_13 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме шахрайство, вчиненого повторно.

Будучи допитаною у ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_13 не визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України прохає її виправдати. У ході судового розгляду обвинувачена визнала ту обставину, що у час вказаний у обвинувальному акті, а саме у період лютий-березень 2016 року придбала у потерпілих предмети одягу та взуття, зокрема в потерпілої ОСОБА_11 придбала у розстрочку жіночого гольфа чорного кольору вартістю 250 грн., у потерпілої ОСОБА_5 придбала у розстрочку одного жіночого велюрового спортивного костюма (штани - 1 шт. та кофта - 1 шт.) зеленого кольору вартістю 400 грн., в потерпілої ОСОБА_8 , яка працює продавцем на цьому ж ринку у кіоску № 615, придбала пару кросівок чорного кольору із шкірозамінника вартістю 200 грн. та одну пару шкіряних кросівок синього кольору з емблемою марки «БМВ» 43 розміру вартістю 500 грн., в потерпілої ОСОБА_7 придбала в розстрочку одну пару чоловічих спортивних штанів чорного кольору вартістю 180 грн., одну чоловічу спортивну кофту синього кольору із капюшоном з білими пасмами на рукавах вартістю 200 грн. та 6 чоловічих спортивних футболок вартістю по 50 грн. кожна, в потерпілої ОСОБА_9 придбала в розстрочку одну жіночу куртку сірого кольору з капюшоном із написами типу газетного тексту вартістю 400 грн. та одну жіночу в`язану кофту з шарфом у комплекті сірого кольору вартістю 150 грн., в потерпілої ОСОБА_6 придбала в розстрочку пару жіночих шкіряних туфель чорного кольору вартістю 750 грн., в потерпілого ОСОБА_10 придбала в розстрочку одну пару чоловічих шкіряних туфель чорного кольору вартістю 300 грн. та одну пару чоловічих спортивних шкіряних туфель на шнурівках синього кольору вартістю 500 грн. Усі зазначені речі придбавала на умовах розстрочки платежу за придбані товари на невизначений термін. Заперечує ту обставину, що потерпілими визначався певний термін для оплати вартості придбаних товарів. Крім цього показала, що обумовлена нею та потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вартість речей була дещо нижча, ніж зазначена у обвинувальному акті. Зокрема з потерпілою ОСОБА_7 вона домовилась про придбання спортивних штанів за ціною 180 грн., а не 200 грн., а спортивну кофту потерпіла оцінила в 200 грн., а не в 280 грн. Потерпіла ОСОБА_9 продала їй в`язану кофту з шарфом по ціні 150 грн., а не 250 грн. Потерпілий ОСОБА_10 продав їй кросівки по ціні 500 грн., а не 760 грн. Речі брала в потерпілих для продажу своїм рідним, близьким та знайомим. Визнала ту обставину, що за певну частину речей, придбаних в потерпілих, одразу отримувала гроші від осіб, яким їх продавала. Зокрема ОСОБА_14 їй одразу заплатила гроші за туфлі, гольфа та спортивні штани. Крім цього співмешканець ОСОБА_15 віддав їй гроші за шкіряні кросівки, за футболки. Отримані кошти не повернула потерпілим оскільки витратила їх на потреби сім`ї. Придбаваючи речі в потерпілих мала твердий намір сплатити потерпілим вартість вказаних речей. Зокрема розраховувала на те, що і вона і її співмешканець мають роботу, крім цього мала чимале господарство шестеро свиней, кролі, кури. За деякі речі з нею не розрахувались особи, яким вона їх продала. Зокрема, одні чоловічі кросівки, придбані в потерпілого ОСОБА_10 вона передала в оплату за допомогу по господарству сусіду по земельній ділянці на ім`я ОСОБА_16 . Пару кросівок вартістю 200 грн., придбаних в потерпілої ОСОБА_8 , вона віддала поміряти жінці на ім`я ОСОБА_17 , яка працювала в Люблинецькій амбулаторії і не повернула їй грошей оскільки раптово поїхала з країни на заробітки. Частину грошей, отриманих від реалізації речей придбаних в потерпілих, передала у погашення боргів перед іншими кредиторами, які не є потерпілими у даній справі. Раптове залишення роботи в підприємця ОСОБА_6 пояснила тим що у квітні 2016 року знайшла більш високооплачувану роботу, а затримку у проведенні розрахунків за придбані речі пояснила тим, що працевлаштувавшись тривалий час не отримує заробітної плати, тож очікує на її виплату, щоб розрахуватися одразу з усіма потерпілими.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_13 своєї винуватості у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення, винуватість останньої доводиться показаннями потерпілих, свідків, матеріалами кримінального провадження.

Так, будучи допитаною у ході судового розгляду під присягою потерпіла ОСОБА_11 показала, що працює на Центральному ринку в м. Ковель у торговому контейнері №640. Наприкінці січня обвинувачена ОСОБА_13 влаштувалася продавцем у одному із сусідніх контейнерів. Обвинувачена проявила себе дуже комунікабельною людиною, могла підтримати любу розмову, легко входила в довіру. Розповідала, що матеріально забезпечена, одружена, має великий благоустроєний будинок в центрі с. Довгоноси, має велике господарство. У лютому 2016 року обвинувачена звернулась до неї з проханням підібрати для її сестри жіночу кофту. З кількох запропонованих кофт вона обрала чорного гольфа, пообіцявши оплатити вартість гольфа упродовж двох тижнів. У обумовлений ними строк, обвинувачена гроші за гольфа не повернула, пояснивши що гроші терміново знадобились її сусідці, яка захворіла на пневмонію. Одночасно пообіцяла повернути гроші невдовзі, оскільки її чоловік повинен отримати зарплату. Однак, незважаючи на непоодинокі нагадування, сплатила лише 50 грн., решту грошей не повертала під різними приводами. Зокрема затримку у поверненні грошей пояснювала тим, що її роботодавець не виплачує заробітну плату, потім посилалась на те, що її матір захворіла на онкозахворювання, що тягне за собою великі грошові витрати. Пізніше обвинувачена взагалі припинила виходити на роботу пояснюючи це тим, що обпекла ногу. Однак під час випадкової зустрічі з обвинуваченою вказана обставина не підтвердилась, як і не підтвердились пояснення обвинуваченої щодо важкої хвороби її матері. Тривалий час обвинувачена обіцяла повернути гроші, призначаючи для цього потерпілій зустрічі, однак сама на вказані зустрічі не з`являлась. У березні 2016 року з`ясувалось, що обвинувачена заборгувала багатьом продавцям та підприємцям, ухиляючись від зустрічей з кредиторами. Спільними зусиллями вона разом з іншими потерпілими знайшли місце проживання обвинуваченої та поспілкувались з рідними обвинуваченої. Вияснили, що мати обвинуваченої здорова, а розповіді обвинуваченої про її статки виявились вигадкою.

Будучи допитаною у ході судового розгляду під присягою потерпіла ОСОБА_5 показала, що на Центральному ринку в м. Ковель має контейнер, де вона торгує спортивним одягом. Наприкінці січня 2016 року у одному з сусідніх контейнерів почала працювати обвинувачена ОСОБА_13 . Обвинувачена проявила себе дуже комунікабельною людиною, здавалася доброю та чуйною, легко входила в довіру. Розповідала, що матеріально забезпечена, одружена, має великий благоустроєний будинок в центрі с. Довгоноси, має велике господарство. Розповідала, що матеріально добре забезпечена, однак у селі їй нудно, тому влаштувалась працювати на ринок. У лютому 2016 року до неї зателефонувала її продавець ОСОБА_18 і спитала дозволу продати обвинуваченій на виплату спортивні штани та велюрового спортивного костюма. Вона дозволила продати речі обвинуваченій за умови повернення грошей за два тижні. При цьому дозволила зробити знижку по 50 грн. як на спортивного костюма, так і на штани. Однак, у обумовлений строк обвинувачена гроші не повернула, тому вона особисто попередила обвинувачену про те, що вона утримає вартість переданих обвинуваченій речей з продавця. Після цього обвинувачена зайняла в когось на ринку гроші і повернула 200 грн. в оплату вартості взятих нею спортивних штанів. Решту коштів обвинувачена так і не повернула, а коли вона стала наполягати на тому, щоб обвинувачена сплачувала борг хоча б по 100 грн. щотижня, обвинувачена взагалі перестала виходити на роботу. Спочатку пояснювала свою відсутність тим, що ошпарила ногу, потім важким захворюванням матері, необхідністю здати свиней, тощо. Дізнавшись, що обвинувачена ошукала не лише її, а й інших продавців та підприємців, вони разом відшукали дійсне місце проживання обвинуваченої і дізнались про те, що упродовж всього часу обвинувачена їх обманювала, оскільки майже ніякого господарства вона не тримала, мати обвинуваченої була здоровою, а сама обвинувачена працевлаштувалась на іншу роботу. Прохає задовольнити цивільний позов, стягнути з обвинуваченої на її користь майнову шкоду в сумі 400 грн., судові витрати покласти на обвинувачену.

Будучи допитаною у ході судового розгляду під присягою потерпіла ОСОБА_8 показала, що працює в одному з контейнерів на Центральному ринку в м. Ковель продавцем взуття. Наприкінці січня обвинувачена ОСОБА_13 влаштувалася працювати на ринок продавцем. Оскільки контейнери, у яких вони працювали, були поруч, вони з обвинуваченою багато спілкувались. Обвинувачена складала враження дуже позитивної людини, була чуйна, ввічлива, зналася на ветеринарії, багато розповідала про себе. З її слів вона була досить заможною, мала велике господарство. Під час знижок, вона неодноразово давала обвинуваченій взуття, яке обвинувачена придбавала для своїх рідних. Це взуття було дешеве і гроші за нього обвинувачена повертала. Наприкінці лютого обвинувачена взяла в неї пару кросівок з шкірозамінника, чорного кольору, вартістю 200 грн. повідомивши наступного дня, що кросівки підійшли і гроші за них в неї є. Про відстрочку платежу за вказані кросівки вони не домовлялись. Через кілька днів обвинувачена звернулась до неї з проханням продати їй чоловічі шкіряні кросівки, вартість яких була 750 грн. на умовах відстрочки оплати вартості вказаних кросівок. Оскільки вказаний товар був новий і недешевий, вона запитала дозволу на продаж з відстрочкою платежу у власника контейнера. Той погодився продати кросівки з відстрочкою платежу, однак на час не більше одного місяця. А також зробив для обвинуваченої знижку до 500 грн. Однак до теперішнього часу обвинувачена грошей за кросівки не повернула, хоча як стало відомо потерпілій, вказані кросівки придбав чоловік обвинуваченої , який одразу передав обвинуваченій за них гроші. Вона майже кожного дня нагадувала обвинуваченій про необхідність повернути гроші за придбане взуття, однак обвинувачена з надуманих причини грошей їй так і не повернула, а з квітня 2016 року взагалі припинила виходити на роботу. Дізнавшись про те, що обвинувачена заборгувала багатьом продавцям та підприємцям, ошукані потерпілі спільними зусиллями розшукали місце проживання обвинуваченої та поспілкувались з рідними обвинуваченої. Вияснили, що мати обвинуваченої здорова, а розповіді обвинуваченої про її статки виявились вигадкою. Ніякого господарства обвинувачена не вела і в с. Довгоноси не проживала. Прохає задовольнити цивільний позов, стягнути з обвинуваченої на її користь 700 грн. майнової шкоди, судові витрати покласти на обвинувачену.

Будучи допитаною у ході судового розгляду під присягою потерпіла ОСОБА_7 показала, що є підприємцем і має кілька торгових контейнерів на Центральному ринку в м. Ковель. Торгує спортивним одягом. Приблизно наприкінці січня обвинувачена працевлаштувалася в один з контейнерів ринку продавцем. Обвинувачена виявилась досить комунікабельною, багато розповідала про себе. З її слів - вона мешкала в с. Довгоноси, мала великий будинок, тримала велике домашнє господарство 6 свиней, кури, кролі. Крім цього надавала ветеринарні послуги. У лютому 2016 року обвинувачена взяла в неї теніски по 50 грн., ніби для рідних та знайомих, а також кофту та штани для свого чоловіка. Повернувши за вказані теніски гроші, обвинувачена заборгувала 550 грн. за штани та кофту. Однак в подальшому, коли потерпіла захворіла, на вимоги чоловіка потерпілої, обвинувачена повернула за вказані речі 200 грн. та сільгосппродукцією 350 грн. Наприкінці лютого обвинувачена звернулась до неї з проханням підібрати речі для її куми, племінника, чоловіка. Зокрема взяла 9 футболок, по 50 грн., спортивну куртку вартістю 280 грн. та чоловічі спортивні трикотажні штани по ціні 200 грн. Про відстрочку платежу мова не йшлась, гроші та речі вона повинна була повернути вже наступного дня. Наступного дня обвинувачена повідомила їй, що курточку продала кумі, штани сестра придбала для свого сина, крім цього продала 8 футболок. При цьому вона повернула одну футболку та гроші за 2 футболки. Запевнила потерпілу у тому, що гроші за речі знаходяться у неї вдома, однак за певних причин вона їх не взяла. На щоденні нагадування про необхідність повернути борг обвинувачена придумувала різні відмовки, а з квітня 2016 року взагалі припинила виходити на роботу. На той час вже з`ясувалось, що обвинувачена заборгувала великій кількості людей. Крім цього не повернула підприємцеві виручку за останній день роботи. Під час спілкування по телефону обвинувачена повідомляла про важку хворобу матері, необхідність її присутності біля матері в онкодиспансері. Крім цього повідомляла, що здала на забій свиней, тому поверне гроші, призначала зустрічі, на які не з`являлась. Врешті, спільними зусиллями вдалось віднайти дійсне місце проживання обвинуваченої. Виявилось, що обвинувачена ніякого господарства не вела, а мати обвинуваченої цілком здорова і в лікарні не перебувала. Прохає задовольнити цивільний позов, стягнути з обвинуваченої майнову шкоду у розмірі 780 грн., а також покласти на обвинувачену судові витрати.

Будучи допитаною у ході судового розгляду під присягою потерпіла ОСОБА_9 показала, що є приватним підприємцем, торгує на Центральному ринку в м. Ковель. У січні 2016 році познайомилась з обвинуваченою ОСОБА_13 , яка працевлаштувалась продавцем у один з контейнерів ринку. У лютому обвинувачена звернулась до неї з приводу придбання весняної курточки. Вона повідомила обвинувачену, що може принести курточки за доступними цінами, зокрема принесла обвинуваченій весняну куртку газетного принту за 400 грн. Вказана куртка підійшла обвинуваченій і вона виявила бажання придбати куртку, попрохавши розстрочити оплату за придбаний товар частинами, із зарплати. У перший тиждень обвинувачена повернула їй 100 грн. за куртку та виявила бажання придбати в потерпілої туніку з шарфом. Довіряючи обвинуваченій, знаючи про те, що обвинувачена щотижня отримує заробітну плату, вона передала їй туніку з шарфом, польського виробництва, обумовивши ціну виробу в 250 грн. При цьому обвинувачена пообіцяла повернути гроші за речі із зарплати. Однак ні за куртку, ні за туніку грошей не повертала. Після наполегливих звернень потерпілої, обвинувачена віддала їй ще 100 грн., запевнивши її у тому, що решту грошей візьме в чоловіка, однак після цього більше на роботу не вийшла. Прохає задовольнити позов, стягнути з обвинуваченої на її користь 450 грн. майнової шкоди, судові витрати покласти на обвинувачену.

Будучи допитаною у ході судового розгляду під присягою потерпіла ОСОБА_6 показала, що обвинувачена ОСОБА_13 працевлаштувалась продавцем на іспитовий строк у один з належних їй контейнерів. Спочатку обвинувачена склала гарне враження. З часом потерпіла почала помічати, що з контейнера пропадає взуття. Маючи на той час проблеми із здоров`ям, не стала з`ясовувати де поділось взуття, маючи намір розібратися у цьому пізніше. Обвинувачена отримувала в неї щотижня заробітну плату, яка становила близько 350 грн. на тиждень. Крім цього, до зарплати, обвинувачена отримувала процент від виторгу. Наприкінці березня обвинувачена звернулась до неї з проханням продати їй у розстрочку шкіряні туфлі, роздрібна вартість яких становила 900 грн. Вона погодилась продати обвинуваченій туфлі за ціною 750 грн. на умовах утримання з кожної щотижневої зарплати обвинуваченої по 250 грн., зробивши знижку на ціну за вказане взуття. З наступної зарплати обвинуваченої вона утримала 250 грн., після чого обвинувачена на роботу вже не вийшла. Пояснювала свою відсутність на роботі тим, що ошпарила ногу, потім хворобою матері, необхідністю здати худобу, тощо. Врешті, коли з`ясувалось що обвинувачена заборгувала не лише їй. Разом з іншими потерпілими вдалось з`ясувати її дійсне місце проживання. З`ясувалось , що обвинувачена не має ніякого господарства, мати в неї здорова, а саме обвинувачена влаштувалась на іншу роботу. Крім цього, з розмови з чоловіком обвинуваченої з`ясувалось, що гроші за придбаний для нього товар, він віддавав обвинуваченій і про те, що вона не розрахувалась з продавцями нічого не знав. Прохає задовольнити позов, стягнути з обвинуваченої 500 грн. майнової шкоди та покласти на обвинувачену судові витрати у справі.

Будучи допитаним у ході судового розгляду під присягою потерпілий ОСОБА_10 показав, що є підприємцем. Має кілька торгових контейнерів на Центральному ринку в м. Ковелі. В одному з контейнерів торгує сам. Неподалік від вказаного контейнеру з січня 2016 року почала торгувати обвинувачена ОСОБА_13 В березні 2016 року до нього звернулась обвинувачена з прохання продати одну пару чоловічого взуття для її дядька, зазначивши що візьме взуття додому, щоб той поміряв і у разі, якщо взуття підійде, привезе гроші. Наступного дня обвинувачена повідомила. Що взуття підійшло і що наступного дня вона привезе гроші за туфлі в сумі 300 грн. Крім цього, попрохала продати їй ще одну пару взуття шкіряні спортивні туфлі на шнурівках вартістю 860 грн., пообіцявши повернути гроші за взуття через кілька днів, на що він погодився, а також зробив знижку, поступившись у ціні на зазначену пару на 100 грн. Через кілька днів обвинувачена привезла на ринок дві тушки кролів і він погодився взяти кролів у рахунок погашення частини боргу за взуття, унаслідок чого загальний борг зменшився на 200 грн. Однак в подальшому обвинувачена грошей йому так і не повернула та на роботу більш не вийшла. Від зустрічей з потерпілими ухилялась, обіцяла повернути гроші після здачі свиней, однак припинила виходити на зв`язок. Потерпілим вдалось розшукати місце проживання обвинуваченої, після чого з`ясувалось, що ніякого господарства обвинувачена не вела, мати в неї здорова. На неодноразові прохання повернути гроші хоча б продавцю ОСОБА_18 , яка з онкохворою дитиною перебуває на лікуванні в м. Київ, обвинувачена не відреагувала, що спонукало потерпілих звернутись в правоохоронні органи. Прохає задовольнити позов, стягнути з обвинуваченої на його користь 860 грн. майнової шкоди, судові витрати покласти на обвинувачену.

Окрім визнання обвинуваченою факту заволодіння майном потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , винуватість обвинуваченої ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю доводиться письмовими доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме: протоколом обшуку від 26 травня 2016 року за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_13 в будинку АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено і вилучено: 5 футболок, спортивні штани з плащовочної тканини, спортивну куртку синього кольору із білими пасмами на рукавах, кросівки чоловічі 43 розміру, жіночу куртку, жіночі туфлі чорного кольору, сіру в`язану кофту, які зі слів обвинуваченої вона придбала у потерпілих (а.с.93-96), протоколом огляду вилучених під час обшуку речей від 27 травня 2016 року, проведеного у присутності потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які по завершенню огляду підтвердили, що вилучені за місцем проживання обвинуваченої речі вони передали обвинуваченій за умови подальшого здійснення оплати вказаних речей (а.с.99-100). Згідно постанови слідчого від 27 травня 2016 року вилучені у ході обшуку помешкання обвинуваченої речі визнані речовим доказом та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Ковельського відділу поліції ГУНП у Волинській області (а.с.97-98).

Відповідно до статті 190 КК шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

На заперечення своєї винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення обвинувачена ОСОБА_13 посилається на ту обставину, що на момент заволодіння майном потерпілих, мала намір виконати зобов`язання по оплаті вартості вказаного майна, однак за певних обставин не встигла цього зробити.

Показання обвинуваченої, щодо наявності в неї наміру на виконання зобов`язань по оплаті вартості майна на час передачі їй цього майна потерпілими, повністю спростовуються, як показаннями самих потерпілих так і показаннями свідків.

Зокрема, у ході судового розгляду встановлено і визнається обвинуваченою, що зазначені у обвинуваченні факти передачі ОСОБА_13 речей потерпілими у даній справі мали місце упродовж невеликого проміжку часу з середини лютого по середину березня 2016 року.

Як убачається з показань потерпілих, даних ними у ході судового розгляду даної справи, до передачі обвинуваченій речей, без попередньої оплати їх вартості, на умовах розстрочки оплати вартості речей чи оплати їх вартості у наступні дні, спонукала поведінка самої обвинуваченої. Зокрема обвинувачена виявилась людиною комунікабельною, багато розповідала про себе такого, що не викликало сумнівів у її платоспроможності, а саме розповідала про великі статки, про те, що має гарний, великий будинок, має велике господарство, тримає шестеро свиней, кролів, курей, надає платні ветеринарні послуги, матеріально добре забезпечена, на ринку працює заради розваги. Крім цього, до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень, траплялись непоодинокі випадки, коли обвинувачена брала в потерпілих недорогі речі, за які одразу повертала гроші.

З огляду на зазначене, вказані дії обвинуваченої розповіді про неіснуючі статки, велике господарство, здійснення оплати за малоцінні речі, суд розцінює як підготовку обвинуваченої до вчинення нею інкримінованого злочину, з метою викликати у потерпілих довіру до себе, переконати потерпілих у її платоспроможності.

Крім цього, у ході судового розгляду встановлено, що середня заробітна плата обвинуваченої на час вчинення інкримінованих їй злочинів, становила 350 грн. на тиждень, з яких, як убачається з показань самої обвинуваченої, вона витрачала щоденно близько 18 грн. на дорогу. Відтак, придбаваючи упродовж нетривалого періоду часу, на умовах розстрочки оплати вартості товару, одяг та взуття, загальна вартість яких сягала близько 5000 грн., потерпіла не могла не усвідомлювати тієї обставини, що не зможе розрахуватися за придбані нею речі у обумовлені потерпілими строки.

Крім цього, у ході судового розгляду обвинувачена підтвердила ту обставину, що за ряд переданих їй потерпілими речей, вона отримала кошти від осіб, яким продала ці речі, зокрема від свого співмешканця ОСОБА_15 та від сестри ОСОБА_14 , однак не передала вказаних коштів потерпілим з причин, яких не змогла зазначити у ході розгляду даної справи.

Допитані у ході судового розгляду 11 липня 2016 року свідок ОСОБА_14 та у ході судового розгляду 21 липня 2016 року свідок ОСОБА_15 показали, що одразу розрахувались з обвинуваченою за придбані в неї речі. Зокрема ОСОБА_14 одразу розрахувалась за придбані в обвинуваченої туфлі, гольф, спортивні штани, футболки, а свідок ОСОБА_15 одразу розрахувався з обвинуваченою за придбані в неї спортивну кофту, спортивні штани з плащовочної тканини, за 5 футболок та за шкіряні кросівки.

Однією з причин, які вадили їй розрахуватися з потерпілими, обвинувачена вказала на те, що з нею не провели розрахунки особи, яким вона відчужила взяте у потерпілих майно, а саме сусід по земельній ділянці на ім`я ОСОБА_16 та жінка на ім`я ОСОБА_17 , яка працювала в Люблинецькій амбулаторії і раптово поїхала з країни на заробітки.

Однак, вказані обставини повністю спростовуються показаннями, допитаних 11 липня 2016 року у ході судового розгляду під присягою свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Так, допитаний у ході судового розгляду свідок ОСОБА_19 показав, що упродовж тривалого часу знайомий з обвинуваченою. Маючи в с. Клевецьк Турійського району земельну ділянку, знає жителів вказаного села. Безпосередньо біля домоволодіння обвинуваченої бере воду. Чоловіка на ім`я ОСОБА_16 , який би проживав, чи орендував земельну ділянку в с. Клевецьк поблизу домоволодіння обвинуваченої, не існує.

Будучи допитаним у ході судового розгляду свідок ОСОБА_20 показав, що упродовж тривалого часу працює на посаді завідуючого Люблинецької амбулаторії. Дійсно, колись у штаті Люблинецької амбулаторії працювала медсестра ОСОБА_21 , яка приблизно у серпні-вересні 2012 року розрахувалась і виїхала на заробітки в Ізраїль. В липні 2016 року вона приїхала у відпустку. До цього, упродовж півтора року, в Україну вона не приїздила. Інші особи на ім`я ОСОБА_17 ні в Люблинецькій амбулаторії, ні у прилеглих ОСОБА_22 , не працюють.

Заперечуючи наявність в неї умислу на незаконне заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, обвинувачена вказала на ту обставину, що придбаваючи в потерпілих майно, мала намір розрахуватися за це майно, у тому числі і за рахунок доходів від власного господарства, оскільки годувала шестеро свиней, велику кількість кролів та курей.

Вказана обставина повністю спростовується як показаннями самої обвинуваченої, так і показаннями, потерпілих, свідків.

Так, будучи допитаною у ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_13 показала, що шестеро свиней, які вона годувала, у квітні 2016 року було продано на забій. Однак коштами від продажу свиней вона не змогла розпорядитися, оскільки свині їй не належали.

Будучи допитаними у ході судового розгляду потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 показали, що у зв`язку з ухиленням обвинуваченою від виконання своїх зобов`язань по оплаті переданих їй речей та уникненням останньої від спілкування з потерпілими, вони розшукали місце проживання обвинуваченої, однак жодних слідів утримання тварин, тобто господарства про яке вказувала обвинувачена, за місцем її проживання виявлено не було.

Будучи допитаним у ході судового розгляду свідок ОСОБА_19 також показав, що обвинувачена ОСОБА_13 за місцем свого проживання в с. Клевецьк Турійського району, не тримала свиней.

Те, що обвинувачена не тримала у своєму господарстві шестеро свиней та не розводила кролів підтвердили у ході судового розгляду співмешканець обвинуваченої, свідок ОСОБА_15 та брат обвинуваченої - свідок ОСОБА_23 .. Зокрема з показань свідка ОСОБА_23 убачається, що саме він разом із своєю співмешканкою мають в с. Клевецьк Ковельського району невелике господарство, розводять кролів, тримають курей. У лютому-березні 2016 року він кілька разів передав обвинуваченій на продаж кролів по ціні 80 грн. за 1 кг. та курячі яйця по ціні 20 грн. за десяток. Виручені від продажу кошти обвинувачена йому повернула. У лютому 2016 року подарував ОСОБА_15 двох кролиць. У квітні 2016 року у господарстві обвинуваченої з`явилось п`ятеро індиків.

Про відсутність в обвинуваченої наміру на оплату отриманих від потерпілих речей свідчить і та обставина, що обвинувачена скривала від потерпілих своє дійсне місце проживання. Крім цього обвинувачена без будь-яких причин припинила виходити на роботу на Центральний ринок, повідомляла потерпілим неправдиву інформацію щодо місця її перебування, як то у лікарні в м. Луцьку, де ніби перебуває на лікуванні її онкохвора матір, у той час як матір обвинуваченої була здоровою, на лікуванні не перебувала, а обвинувачена вже працевлаштувалась на іншу роботу.

Про відсутність в обвинуваченої наміру повертати кошти за передані їй потерпілими речі, свідчить і та обставина, що обвинувачена, маючи доходи за новим місцем роботи, не вжила заходів для здійснення оплати потерпілим за придбані нею речі.

Будучи допитаною у ході судового розгляду, на заперечення своєї винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, обвинувачена ОСОБА_13 покликалась на ту обставину, що припинила виходити на роботу до підприємця ОСОБА_6 на Центральний ринок у зв`язку з тим, що знайшла більш високооплачувану роботу, а не повертала потерпілим боргів, оскільки за новим місцем роботи ще не отримувала заробітної плати, хоче отримати заробітну плату за увесь період своєї роботи, щоб розрахуватися з потерпілими.

Однак, показання обвинуваченої повністю спростовуються показаннями свідка ОСОБА_24 , яка під присягою показала, що обвинувачена працює в неї продавцем з 18 квітня 2016 року по теперішній час. Упродовж першого місяця роботи обвинувачена отримувала заробітну плату раз на тиждень у сумі 350-400 грн. на тиждень. У послідуючому вона стала отримувати заробітну плату щоденно, від 100 до 150 грн. на день.

Крім цього, показаннями допитаного у ході судового розгляду свідка ОСОБА_25 та свідка ОСОБА_18 спростовуються показання обвинуваченої в тій частині, що передача речей потерпілими відбувалась на умовах оплати їх вартості у невизначений термін часу, а також в тій частині, що обумовлена потерпілими вартість речей була дещо нижчою. Зокрема з показань ОСОБА_26 убачається, що обвинувачена придбала у потерпілого ОСОБА_27 туфлі за ціною 300 грн. та кросівки вартістю 860 грн. Термін для здійснення оплати товару був визначений потерпілим у два тижні. Знижка на кросівки становила 100 грн., оскільки кросівки були з нового завозу. Куртка, яка була придбана обвинуваченою в потерпілої ОСОБА_28 вартувала 400 грн. Потерпіла погодилась продати її обвинуваченій за 280 грн. Допитана у ході судового розгляду свідок ОСОБА_18 показала, що потерпіла ОСОБА_29 продала обвинуваченій в`язану кофту з шарфом по ціні 250 грн.

Крім цього, будучи допитаною у ході судового розгляду свідок ОСОБА_18 , яка на час інкримінованого обвинуваченій злочину працювала продавцем у підприємця ОСОБА_5 , показала, що максимальний термін, на якій відстрочувалась обвинуваченій ОСОБА_13 виплата вартості придбаних нею у свідка речей спортивних штанів та спортивного костюма, становив два тижні.

Крім цього, будучи допитаною у ході судового розгляду 01 липня 2016 року обвинувачена ОСОБА_13 показала, що про боргові зобов`язання, як і про їх розмір, пам`ятала, підтвердила, що борг перед потерпілою ОСОБА_7 становить 780 грн., що повністю підтверджує показання потерпілої ОСОБА_7 та відповідає обвинувальному акту в частині обумовленої нею та обвинуваченою вартості майна, яким незаконно заволоділа обвинувачена. Крім цього, у цьому ж судовому засіданні обвинувачена показала, що вартість придбаної нею у потерпілої ОСОБА_30 в`язаної кофти із шарфом, згідно цінника, становила 300 грн., тож зазначена потерпілою вартість вказаної речі, за якою вона була продана обвинуваченій 250 грн., відповідає обставинам справи. Крім цього, у ході судового розгляду 27 червня 2016 року обвинувачена показала, що вартість придбаних в потерпілої ОСОБА_8 кросівок становить 500 грн. За вказані кросівки ОСОБА_15 одразу передав їй 400 грн., ще 100 гривень вона повинна була додати із своєї зарплати.

Врешті, про відсутність в обвинуваченої наміру на оплату вартості переданих їй потерпілими речей свідчить і та обставина, що незважаючи на неодноразові вимоги потерпілих повернути гроші, обвинувачена, маючи реальні доходи, не вчинила жодних дій, спрямованих на погашення боргу, хоча б у певній частині. Натомість обвинувачена скривала від потерпілих своє місце проживання, перебування, призначаючи зустрічі, не з`являлась на них.

Крім цього, до ухвалення вироку обвинувачена так і не вжила заходів для відшкодування майнової шкоди, завданої потерпілим.

Таким чином суд повно, усестороннє, об`єктивно аналізуючи зібрані у справі докази приходить до висновку, що умисні дії обвинуваченої ОСОБА_13 органом досудового слідства кваліфіковані вірно за ч.2 ст. 190 КК України.

Умисні дії обвинуваченої ОСОБА_13 , які виразились у незаконному заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, тобто шахрайство, вчинене повторно, містять склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України..

При обранні покарання суд враховує суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченою злочину та особу обвинуваченої у їх сукупності, зокрема ту обставину, що обвинувачена позитивно характеризується за місцем постійного проживання, вчинила злочин під час іспитового строку.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_13 , суд не вбачає.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_13 , суд не вбачає.

За наведених обставин, враховуючи факт вчинення обвинуваченою злочину під час іспитового строку, визначеного вироком Луцького міськрайонного суду від 15.04.2015 року, призначене у межах санкції ч.2 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , підлягають задоволенню у повному обсязі.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно ст.100 КПК України.

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
У ході судового розгляду встановлено, що арештоване на підставі ухвали слідчого судді Ковельського міськрайонного суду від 27 травня 2016 року майно, а саме п`ять чоловічих футболок, кофта синього кольору з білими пасмами на рукавах, спортивні штани з плащовочної тканини, кросівки 43 розміру були добросовісно набуті в обвинуваченої ОСОБА_13 громадянином ОСОБА_15 , у зв`язку з чим вказане майно підлягає поверненню його добросовісному набувачу.

Інші речові докази - жіночу куртку сірого кольору, жіночі шкіряні туфлі чорного кольору та жіночу в`язану кофту, що були вилучені під час обшуку помешкання обвинуваченої, у зв`язку з їх зношеністю і небажанням потерпілими отримувати вказане майно, а також у зв`язку із задоволенням судом цивільних позовів потерпілих, слід повернути обвинуваченій ОСОБА_13 .

У зв`язку із задоволенням цивільних позовів, з обвинуваченої на користь держави слід стягнути судові витрати у виді судового збору відповідно до кількості позовних вимог в сумі 3307,20 грн. (551,20х6).

Підстав для заміни чи скасування запобіжного заходу суд не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 373-375 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_13 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2015 року один рік позбавлення волі, - остаточно визначити покарання обвинуваченій ОСОБА_13 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_13 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_13 до вступу вироку у законну силу залишити попередній особисте зобов`язання.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_13 (і.н. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 400 грн. (чотириста грн..) майнової шкоди.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_13 (і.н. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_6 500 грн. (п`ятсот грн.) майнової шкоди.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_13 (і.н. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_7 780 грн. (сімсот вісімдесят грн.) майнової шкоди.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_13 (і.н. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_8 700 грн. (сімсот грн.) майнової шкоди.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_13 (і.н. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_9 650 грн. (шістсот п`ятдесят грн.) майнової шкоди.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_13 (і.н. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_10 860 грн. (вісімсот шістдесят грн..) майнової шкоди.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_13 (і.н. НОМЕР_2 ) судові витрати у виді судового збору відповідно до кількості позовних вимог в сумі 3307,20 грн. (три тисячі триста сім грн. 20 коп.) (Ковельський міськрайонний суд Волинської області, отримувач коштів Ковельське УДКСУ (м. Ковель) 22030001, код отримувача 37788874, рахунок отримувача 0004, ГУДКУ у Волинській області, код банку отримувача 803014, призначення платежу судовий збір за розгляд справи в Ковельському міськрайонному суді Волинської області, код 02890423 у справі про обвинувачення ОСОБА_13 за ч.2 ст. 190 КК України).

Речові докази у справі: п`ять чоловічих футболок, кофту чорного кольору з білими пасмами на рукавах, спортивні штани з плащовочної тканини, кросівки 43 розміру, що передані на зберігання до камери речових доказів Ковельського відділу поліції ГУНП у Волинській області, повернути добросовісному набувачу ОСОБА_15 ; бувші у вжитку жіночу куртку сірого кольору, жіночі шкіряні туфлі чорного кольору та жіночу в`язану кофту, що передані на зберігання до камери речових доказів Ковельського відділу поліції ГУНП у Волинській області повернути обвинуваченій ОСОБА_13 , скасувавши арешт накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду від 27 травня 2016 року.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченій, потерпілим та прокурору.

Головуюча: ОСОБА_1