Справа 216/8784/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.12.2015 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

слідчий судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

за участю слідчого - ОСОБА_4 ,

скаржника ОСОБА_5 ,

представника скаржника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , т.в.о. начальника СВ поліції ОСОБА_7 , щодо не повернення тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:
01.12.2015 року до суду надійшла скарга ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , т.в.о. начальника СВ поліції ОСОБА_7 , щодо не повернення тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування своїх вимог по скарзі зазначив, що в провадженні слідчого відділу Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, слідчий оп провадженню ОСОБА_4 , знаходиться матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000595, за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України за фактом ДТП що сталось 31.10.2015 року за участі скаржника що керував транспортним засобом та пішоходом ОСОБА_8 .. Слідчим ОСОБА_4 , було складено схему ДТП та оглянуто транспортний засіб, проведені інші дії. 01.11.2015 року, слідчий своєю постановою визнав вилучений під час огляду 31.10.2015 року автомобіль ВАЗ 21214 рн НОМЕР_1 речовим доказом.

Представник скаржника та скаржник, кожен окремо, просили суд визнати незаконною бездіяльність слідчого СВ поліції ОСОБА_4 , щодо не повернення тимчасово вилученого майна автомобіль ВАЗ 21214 рн НОМЕР_1 повернути вищевказане тимчасово вилучене майно власнику ОСОБА_5 .. Окремо наголосивши, що оскільки слідчий чи прокурор не звернулись до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна в порядку частини 5 ст.171 КПК України, просив повернути йому тимчасово вилучене майно.

Слідчій ОСОБА_4 , прокурор ОСОБА_3 , кожен окремо, заперечували проти задоволення скарги, надали суду пояснення щодо проведення ними огляду, зазначали що, 01.11.2015 року, слідчим винесено постанову про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів, а саме автомобіля ВАЗ 21214 рн НОМЕР_1 , крім того слідчий зазначив що 04.12.2015 року він призначив експертизу технічного стану автомобіля.

Заслухавши пояснення скаржника, представника скаржника, слідчого, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В частині 7 ст.236 КПК України, крім іншого, вказано про те, що вилучені під час обшуку слідчим, прокурором речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження дослідженого в судовому засіданні вилучення автотранспортного засобу відбулось на підставі протоколу огляду від 31.10.2015 року.

Частина 1 ст.167 КПК України дає визначення підставам тимчасового вилучення майна, які зазначаються як фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе відносно підозрюваного і лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом, законодавець не вказує.

Згідно частини 2 цієї ж процесуальної норми, тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо…

Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст.169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою ст.171, частиною шостою ст.173 цього Кодексу.

При цьому, в частині 5 ст.171 КПК України вказано, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

В даному спірному випадку, зазначене в частині 5 ст.171 КПК України клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано не було, при цьому слідчий не повернув тимчасово вилучене майно особі, у якої воно було вилучено.

Аналізуючи правовий зміст частини 7 ст.236 і частини 1 ст.98 КПК України та науково практичного коментарю до неї, частини 2 ст.168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають одних з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до частини 1 ст.167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.

Таким чином, визнання речовими доказами можливо лише вилучених речей і документів, які входили до переліку, щодо якого судом прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, арештованого майна відповідно до правил ст.98 КПК України, але визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна за минуванням стадії накладення на нього арешту відповідно до правил частини 5 ст.171 КПК України, діючим КПК України не передбачено.

Такий процесуальний порядок щодо тимчасово вилученого майна узгоджується і з вимогами Глави 16 КПК України і частини 7 ст.236 КПК України.

В протилежному випадку втрачається сенс у вирішенні питання щодо припинення тимчасового вилучення майна згідно ст.169 КПК України, оскільки в такому процесуальному статусі воно перебуває лише до винесення постанови слідчим, прокурором про визнання його речовим доказом.

Оцінюючи зібрані по справі докази, аналізуючи правові позиції учасників процесу, суд приходить до висновку, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки слідчий, визнаючи тимчасово вилучене майно ОСОБА_5 , доказом в кримінальному провадженні, яке розслідується у якого на теперішній час статус свідка, фактично вийшов за межі можливих варіантів щодо процесуальної долі такого майна, визначених частиною 1 ст.167 КПК України (арешт або повернення).

Крім цього, згідно частини 1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною 1 ст.303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Щодо питань про визнання доказів отриманих слідчим ОСОБА_4 під час розслідування даної справи недопустимими, на думку суду вони є передчасними та на стадії коли ще не пред`явлено про підозру, в межах клопотання про повернення тимчасового вилученого майна, а відтак не підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись ст.ст. 98-100, 169, 303-307, 309 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , т.в.о. начальника СВ поліції ОСОБА_7 , щодо не повернення тимчасово вилученого майна - задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 повернути тимчасово вилучене, згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 31.10.2015 р., майно , а саме автомобіль ВАЗ 21214 р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 .

В інший частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1