АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1206/16 Справа № 201/2794/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
Іменем України
01 червня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянин України, раніше судимий, останній раз: 22 квітня 2011 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст.190, ст. 358, ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання останнього про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, просить ухвалу районного суду змінити як незаконну, необґрунтовану у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального законів, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував вказівок, зазначених в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року, в якій вказано, що під час нового розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, суду першої інстанції належить провести повний та всебічний судовий розгляд з витребуванням і безпосереднім дослідженням особової справи засудженого, проаналізувати усі докази у справі, дати їм належну оцінку та ухвалити відповідне рішення.

Також, суд не прийняв до уваги той факт, що при першому розгляді клопотання судом першої інстанції представник виправної колонії та прокурор підтримували клопотання про його умовно-дострокове звільнення, а при повторному розгляді даного клопотання заперечували у його задоволенні.

Вважає, що в основу судового рішення, яким йому було відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд поклав лише його негативну характеристику.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, ОСОБА_7 характеризується негативно, оскільки порушує встановлені правила поведінки та розпорядок дня, на виробництві установи не працевлаштований, не виконує роботи з благоустрою установи, до виконання поставлених завдань ставиться байдуже, протягом 2015 року засуджений працював лише 3 місяці, мав лише одне заохочення та неодноразово застосовувались стягнення, останні з яких, за злісне порушення правил внутрішнього розпорядку утримання в колонії у вигляді 10 діб ДІЗО, оголошено догану за зберігання заборонених речей і сувору догану за нетактовну поведінку, а також будучи переведеним до Дніпропетровського слідчого ізолятора, засуджений допустив порушення встановленого порядку тримання у зв`язку із зберіганням забороненого предмету, за що оголошено догану, і у зв`язку із зазначеним суд дійшов висновку про неможливість визнання поведінки ОСОБА_7 за весь період покарання сумлінною та такою, що довела його виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Вимогами положення ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України суд всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці та виправлення. З цього приводу суд в ухвалі зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії № 26 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області, за час перебування у вищевказаній колонії порушував встановлені правила поведінки та розпорядок дня, на виробництві установи працював не увесь час, посилаючись на стан свого здоров`я, не виконував роботи з благоустрою установи, до виконання поставлених завдань ставився байдуже, має одне заохочення та дев`ять стягнень станом на 24.11.2014 року, а також три стягнення протягом 2015 року, останнє з яких накладено 07.12.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції пославсь на не доведення засудженим його виправлення, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги засудженого щодо невиконання вимог ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року, якою було призначено новий судовий розгляд, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з журналу судового засідання від 22.03.2016 року та його звукозапису в судовому засіданні заслуховувались пояснення учасників судового розгляду, досліджувались матеріали особової справи засудженого, яким надана судом належна оцінка.

Щодо не дослідження судом обставин, які мають суттєве значення для прийняття рішення, то колегія суддів вважає таке твердження необґрунтованим, оскільки засудженим не наведено доводів, які саме обставини залишились судом першої інстанції не дослідженими.

В суді апеляційної інстанції із досліджених матеріалів особової справи ОСОБА_7 встановлено, що у 2015 році він мав позитивну характеристику та одне заохочення, однак на думку колегії суддів вони не можуть доводити виправлення засудженого, оскільки після отримання заохочення на нього були накладені стягнення.

Також під час апеляційного перегляду досліджувалась виписка з медичної карти ОСОБА_7 , однак колегія суддів вважає, що перебування засудженого на лікуванні не є безумовною підставою для застосування вимог ст.81 КК України.

Доводи ОСОБА_7 щодо прийняття судом лише негативної характеристики та неврахування думки учасників судового розгляду не є слушними, оскільки всі докази та обставини оцінені судом в їх сукупності, а думка учасників судового провадження щодо його клопотання не має обов`язкового значення при прийнятті рішення судом та враховується разом з усіма обставинами.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання засудженого, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що він протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим у задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити.

Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4