Номер провадження 11-кп/788/840/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

цивільного позивача - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 та ПрАТ СК "ВУСО" на вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 27 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Старово Парфенівського району Костромської області Російської Федерації, громадянин України, мешканець: АДРЕСА_1 , офіційно не працює, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених п.2,3 ч.1 ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, що становить 4869, 20 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_9 в сумі 6302 грн. 52 коп.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 12 000 грн., на користь ОСОБА_10 - 1000 грн.

Постановлено стягнути з ПрАТ СК «ВУСО» на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 5000 грн., на користь ОСОБА_10 - матеріальну шкоду у сумі 4880 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 витрати по залученню спеціаліста автотоварознавця в сумі 650 грн.

ВСТАНОВИЛА:
У відповідності з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 23.10.2014 р. близько 15 год. 30 хв., керуючи належним йому автомобілем «ГАЗ-2705 ВП-8» н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи проїзд перехрестя вулиць Привокзальна-Орджонікідзе у м. Суми, з боку тер. ЧРЗ у напрямку вул. 2-га Залізнична, з головної дороги на другорядну, в порушення п.п. 16.12 та 16.14 вимог Правил дорожнього руху України, знехтував безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не надав перевагу у русі транспортному засобу, що наближався праворуч, внаслідок чого відбулося зіткнення з мопедом «DELТА-ЕХ50 ОТ-В», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який здійснював проїзд даного перехрестя, виконуючи маневр «поворот вліво», по напрямку головної дороги, від вул. Орджонікідзе у напрямку вул. Привокзальна, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження. При цьому допущені ОСОБА_7 порушення пунктів 16.12 та 16.14 правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією транспортної пригоди і наслідками, що настали.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій, порушує питання про скасування вироку суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення цивільних позовів та направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Свої вимоги сторона обвинувачення мотивує тим, що при вирішенні цивільних позовів судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права в частині стягнення з ПрАТ СК «ВУСО» моральної шкоди на користь потерпілого та матеріальної - на користь позивача, при цьому зауважує, що повідомлення про транспортну пригоду ОСОБА_7 подано до страхової компанії з порушенням 3-денного строку а саме 04.11.2014, в той час як ДТП відбулось 23.10.2014 року, до того ж поважність причин пропущення строку на звернення з повідомленням про транспортну пригоду останнім документально не підтверджено, між тим судом частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та стягнуто зі страхової компанії кошти на відшкодування останньому моральної шкоди та матеріальної шкоди на користь позивача ОСОБА_10 , окрім того вказує, що недопустимим є залишення без розгляду позову потерпілого ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди, разом з тим наголошує, що залишено поза увагою суду той факт, що позивачами не надано доказів на рахунок того, яку суму складає страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю, що є визначальною для розрахунку розміру моральної шкоди, яка відшкодовується страховиком, крім того, ОСОБА_10 не надано доказів на підтвердження цивільного позову в частині матеріальної шкоди за пошкоджений транспортний засіб, при цьому суд в свою чергу, задовольняючи його вимоги, не мотивував своє рішення в частині визначення суми відшкодування матеріальної шкоди на користь останнього.

У поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій, порушує питання про зміну вироку суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та розміру відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 , що не відповідають обставинам провадження. За змістом доводів апеляційної скарги сторона захисту зауважує, що його підзахисним відшкодовано заявлену потерпілим суму моральної шкоди в розмірі 5000 грн., при цьому позовні вимоги неодноразово змінювались потерпілим, разом з тим зауважує, що враховуючи поведінку обвинуваченого, його дії по відшкодуванню шкоди, та враховуючи порушення потерпілим вимог правил дорожнього руху, вказане у сукупності свідчить про наявність підстав для зменшення призначеного покарання та суми заподіяної моральної шкоди.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ СК «ВУСО» порушує питання про скасування вироку суду в частині вирішення цивільних позовів та ухвалення нового вироку, яким відмовити у задоволення цивільних позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ПрАТ СК «ВУСО». Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 , в порушення вимог закону, звернувся до страхової компанії з повідомленням про транспортну пригоду з порушенням 3-денного строку, що позбавило останнього права на відшкодування шкоди за його винні дії страховиком на підставі ст.1194 ЦК України, при цьому факт невиконання обов`язку щодо письмового повідомлення страхувальником не заперечувався та не оспорювався, окрім того вказує, що судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні невірно розтлумачено та застосовано норму матеріального права, а саме ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що визначає розмір моральної шкоди, яка відшкодовується страховиком потерпілому, а тому висновки суду в частині стягнення моральної шкоди є передчасними та необґрунтованими.

У поданих запереченнях потерпілий ОСОБА_9 та цивільний позивач ОСОБА_10 не погоджуються з апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та ПрАТ СК "ВУСО", вважають їх доводи безпідставними, при цьому вирок суду - законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні та представника страхової компанії і підтримали апеляційну скаргу захисника, думку прокурора, який підтримав подану прокурором апеляційну скаргу, заперечення потерпілого та цивільного позивача проти поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги представника страхової компанії ПрАТ «СК «ВУСО» та захисника ОСОБА_8 частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами. Кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України є правильною і сторонами не оспорюється.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, при визначенні виду та міри покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання.

Так, судом було вірно враховані дані про особу винного - ставлення до скоєного, відсутність судимості, а також обставини вчиненого ним злочину. Обставинами, що пом`якшують покарання суд вірно визнав сприяння розкриттю злочину, щире каяття, позитивну характеристику за місцем роботи, що прийняв заходи по відшкодуванню спричиненої злочином шкоди, обставин, що обтяжують покарання, не встановив, та призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією даної статті без призначення додаткового покарання (позбавлення права керування транспортними засобами), що також передбачене санкцією даної статті, і колегія суддів з цим погоджується.

З огляду на дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, наявність обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком в три роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, вважаючи можливим його виправлення без ізоляції від суспільства.

За вказаних обставин, на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання, встановленого в санкції ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі без призначення додаткового покарання із звільненням від відбування покарання з випробуванням, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження ним нових злочинів.

Що стосується доводів захисника про наявність підстав для пом`якшення покарання і зменшення іспитового строку, то підстав для зміни вироку суду в цій частині з наведених захисником в апеляційній скарзі мотивів колегія суддів не знаходить, об`єктивних доказів на підтвердження необхідності призначення ОСОБА_7 покарання в меншому розмірі і зменшення іспитового строку матеріали справи не містять.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора та ПрАТ СК «ВУСО» про неправильне вирішення судом цивільних позовів потерпілого ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_10 , то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_9 подав до суду першої інстанції цивільний позов до Страхової компанії «ВУСО» та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7300 грн. та моральної шкоди в розмірі 55000 грн.

Цивільний позивач ОСОБА_10 подав цивільний позов про стягнення у солідарному порядку з ПрАТ «СК`ВУСО» і ОСОБА_7 14995 грн. вартості пошкодженого майна та 5000 грн. моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_7 був укладений договір страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується страховим полісом №АІ/0222644. Забезпеченим транспортним засобом був автомобіль «ГАЗ-2705 ВП-8» н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до п.4 договору, страховик у разі настання страхового випадку бере на себе відповідальність відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю (на одного потерпілого) в ліміті 100000 грн., за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) в ліміті 50000 грн. (т.2 а.с. 155)

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в подальшому Закону), у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Цих вимог закону суд в повній мірі не дотримався.

Вирішуючи у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 в частині стягнення 7300 грн. витрат, пов`язаних з лікуванням, суд залишив його без розгляду за власною ініціативою у зв`язку з ненаданням документів на підтвердження витрат, тобто вирішив цивільний позов в порушення вимог ст.. 129, ч.1 ст. 326 КПК України, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Суд приймаючи рішення про стягнення з ПрАТ «СК`ВУСО» на користь ОСОБА_9 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди не врахував вимоги ст.. 26-1 Закону, і не звернув уваги на той факт, що страхове відшкодування моральної шкоди є похідним від виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У мотивувальній частині вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 про стягнення 14995 грн. вартості нового мопеду, відсутнє мотивування наявності підстав та, у зв`язку з цим, обґрунтоване визначення розміру грошового відшкодування матеріальної шкоди, завданої цивільному позивачу, оскільки відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження вартість матеріальної шкоди становить 3368 грн. 72 коп., а суд стягнув 4880 грн.

Відповідно до умов п.33.1.4 ст. 33 Закону ОСОБА_7 повинен був не пізніше 3-х робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди письмово повідомити страховика. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Пункт 5 ч.1 ст. 991 ЦК України передбачає, що Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на то причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, встановлених законом.

Як встановлено судом, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка подано ОСОБА_7 04.11.2014 року, з порушенням триденного строку. При цьому поза увагою суду залишено ту обставину, чи з поважних причин водій пропустив строк подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Таким чином, судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення в частині цивільного позову. При цьому за відсутності клопотань від учасників процесу про дослідження документів, що стосуються заявлених цивільних позовів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості прийняти в цій частині своє рішення.

За вказаного порушення, враховуючи, що, задовольняючи частково позов потерпілого ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_10 суд вирішив питання про цивільні права та обов`язки як обвинуваченого ОСОБА_7 так і ПрАТ «СК «ВУСО» і роз`єднати позовні вимоги апеляційний суд не має можливості, а також, що суд апеляційної інстанції не наділений діючим КПК України повноваженнями постановлення нового рішення в частині вирішення цивільного позову, а питання правовідносин, які випливають з договірних стосунків із страховою компанією, зокрема, потребують ретельного дослідження, включаючи визначення суб`єктивного складу сторін у спорі такої категорії, проведення розрахунків цивільно-правового характеру, що не притаманно кримінальному процесу з урахуванням його специфіки та термінів судового розгляду, вирок суду відносно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_10 підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч.1 ст. 409, ч.1 ст. 412 КПК України.

Не вирішуючи наперед питання про доведеність чи недоведеність позовних вимог потерпілого, цивільного позивача, достовірність чи недостовірність наданих на їх підтвердження доказів, колегія суддів вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_10 підлягає новому розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 підлягає задоволенню, апеляційні скарги приватного акціонерного товариства страхова компанія "ВУСО" та захисника ОСОБА_8 частковому задоволенню.

Тому, враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити, а апеляційні скарги приватного акціонерного товариства страхова компанія "ВУСО" та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 липня 2016 року в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати і провадження в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.