У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000580 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 21 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 21 вересня 2015 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, неодноразово судимого, останнього разу вироком цього ж суду від 19.05.2015 р. за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 січня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, близько 16 год. 30 березня 2015 року біля буд. АДРЕСА_1 повторно, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_8 , відкрито викрав у останнього золотий ланцюжок з хрестиком загальною вартістю 11 174 грн. 02 коп.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, що суд у порушення вимог процесуального закону без оголошення документів, наданих стороною обвинувачення, долучив їх до провадження, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника щодо недопустимості окремих доказів, а апеляційний суд свою ухвалу належним чином не мотивував.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність у провадженні належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є безпідставними.
Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується:
- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який повідомив, що 30.03.2015 року до нього ззаду підійшла невідома особа і зірвала з шиї золотий ланцюжок з хрестиком. Свідками злочину були ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка повідомила, що того дня, коли вони з донькою поверталися додому, їх сусід ОСОБА_8 покликав на допомогу і вони побачили, що від нього втікав хлопець, у руці якого щось блищало. Від потерпілого вони дізналися, що хлопець зірвав з нього золотий ланцюжок з хрестиком. Цим хлопцем був ОСОБА_7 , якого вона в подальшому впізнала;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка повністю підтвердила показання своєї матері ОСОБА_9 та додатково повідомила, що коли хлопець почав тікати, вона його окликнула, він оглянувся і вона запам`ятала його обличчя. Це був ОСОБА_7 , якого вона в подальшому впізнала;
Показання потерпілого та свідків повністю узгоджуються між собою, є послідовними й підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зазначеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема, даними: рапорту оперативного чергового Червоноградського МВ ГУ МВС України у Львівській області, відповідно до якого у ОСОБА_8 було відкрито викрадено золотий ланцюжок з хрестиком; протоколу огляду місця події, відповідно до якого потерпілий детально розповів про обставини вчиненого щодо нього злочину; протоколів пред`явлення особи до впізнання, відповідно до яких ОСОБА_9 та ОСОБА_10 впізнали ОСОБА_7 , як особу, що викрала у ОСОБА_8 майно; протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення; протоколу проведення слідчого експерименту й іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Посилання захисника на те, що долучені до матеріалів провадження за клопотанням прокурора докази не були оголошені в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження і спростовуються технічним записом фіксування судового засідання суду першої інстанції від 07 вересня 2015 року.
Не ґрунтуються на матеріалах провадження і доводи захисника щодо дослідження в судовому засіданні копії відеозапису зі слідчим експериментом, оскільки в судовому засіданні 21 вересня 2015 року стороною обвинувачення було роз`яснено, що досліджувався саме оригінал диску з цією процесуальною дією, а неможливість відтворення диску в попередньому судовому засіданні була пов`язана з помилкою в роботі комп`ютера.
Таким чином, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю доведена і його дії кваліфіковані правильно.
Твердження захисника про те, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено в задоволенні його клопотання про недопустимість доказів, наданих прокурором, без виходу в нарадчу кімнату, також не знайшли свого підтвердження.
Як убачається з журналу та технічного запису фіксування судового засідання від 21 вересня 2015 року, місцевим судом було відхилено клопотання захисника щодо визнання певних доказів недопустимими, з підстав необґрунтованості. У подальшому судом питання допустимості доказів було вирішено під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, що не суперечить вимогам ст. 89 КПК України.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особу винного, який є особою молодого віку, неодноразово судимий, має на утриманні дітей, наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку та дійшов правильного висновку про необхідність призначення йому покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним.
Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Розглянувши за апеляціями засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 матеріали провадження та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та про правильність кваліфікації його дій, а також звернув увагу на докази, які спростовують доводи, викладені в апеляціях.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 21 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3