Провадження № 11-кп/792/271/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 672/1670/15-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ст.395 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження № 0000401 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 лютого 2016 року,

В с т а н о в и л а:
Вироком Городоцького районного суду від 03 лютого 2016 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, раніше судимого:

- 06.04.1989 року Городоцьким районним судом Хмельницької області за ч.2 ст.215-3 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.46-1 КК України відстрочено покарання терміном на 1 рік;

- 11.05.1992 року Городоцьким районним судом Хмельницької області за ч.3 ст.81, ч.3 ст.85, ч.3 ст.140, ч.1 ст142, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 03.07.1997 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ч.2 ст.141 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки позбавлення волі;

- 22.09.2000 р. Хмельницьким обласним судом за ст.93 п.п. «а», «ж», ч.3 ст.142, ч.4 ст.117, ч.2 ст.140, ч.1 ст.42 КК України (в редакції 1960 року) на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 27.12.2002р. Хмельницьким міським судом Хмельницької області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.42 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, судимість не знята і не погашена,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, та призначено покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці.

За вироком суду, ОСОБА_8 постановою Сокальського районного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року, як особі, звільненій з місць позбавлення волі, встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік з наступними обмеженнями поведінки: заборони виходу за межі домогосподарства за місцем проживання з 23.00 до 06.00 години; заборони виїзду за межі Городоцького району Хмельницької області в особистих справах без дозволу ОВС України; заборони перебувати в місцях, де продають спиртні напої на розлив; реєструватись в дільничного інспектора міліції, в разі його відсутності в чергового Городоцького РВ УМВС України в Хмельницькій області два рази на місяць.

Будучи особисто ознайомленим 22.05.2015року із вказаною постановою суду та встановленими обмеженнями, ОСОБА_8 , з метою ухилення від адміністративного нагляду, 30 серпня 2015 року без поважних причин та відповідного дозволу працівників Городоцького РВ УМВС України в Хмельницькій області, не повідомивши про свій виїзд, в порушення п. "в" ч.1 ст.10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», умисно, самовільно залишив постійне місце проживання по АДРЕСА_1 та виїхав в Російську Федерацію де перебував до 05 грудня 2015 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок місцевого суду скасувати та виправдати обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України.

Свої вимоги аргументує тим, що суд при вирішенні справи не взяв до уваги незаконність встановлення самого адміністративного нагляду ОСОБА_8 та відсутність в діях обвинуваченого мети ухилення від адміністративного нагляду.

Звертає увагу на недотримання судом роз`яснень, які містяться в п.10 постанови Пленуму ВСУ від 28.03.1986 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про порушення правил адміністративного нагляду», а саме поверхневості та однобічності дослідження доказів по даному провадженню.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується поясненнями його захисника про неможливість обвинуваченого прибути на судовий розгляд справи у зв`язку із станом здоров`я. Проти розгляду справи у його відсутність не заперенчує.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

На підставі наведеного та з врахуванням того, що ОСОБА_8 клопотання про відкладення розгляду справи не подано, а вимоги апеляційної скарги не погіршують його становище, колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскаржуваного вироку з коротким викладом доводів апеляційної скарги сторони захисту, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав зазначених у ній, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення та безпідставність доводів процесуальних опонентів, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, так як такий висновок підтверджується сукупністю достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким дана належна правова оцінка.

Всупереч твердженням, викладеним в апеляційній скарзі сторони захисту та при апеляційному розгляді справи, матеріали даного кримінального провадження містять достатньо належних і беззаперечних доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_8 порушив правила адміністративного нагляду.

Такими доказами, зокрема, є показання самого обвинуваченого ОСОБА_8 надані в судовому засіданні місцевого суду про те, що він 30 серпня 2015 року, без відповідного дозволу працівників Городоцького РВ УМВС України в Хмельницькій області, самовільно залишив постійне місце проживання та виїхав в Російську Федерацію де перебував до 05 грудня 2015 року.

В матеріалах кримінального провадження містяться офіційні дані, якими встановлено адміністративний нагляд обвинуваченому, а саме постанова Сокальського районного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року, якою ОСОБА_8 , як особі, звільненій з місць позбавлення волі, встановлено адміністративний нагляд з обмеженнями поведінки пов`язаними із забороною виходу за межі домогосподарства за місцем проживання з 23.00 до 06.00 години; забороною виїзду за межі Городоцького району Хмельницької області в особистих справах без дозволу ОВС України; забороною перебувати в місцях, де продають спиртні напої на розлив; реєструватись в дільничного інспектора міліції, в разі його відсутності в чергового Городоцького РВ УМВС України в Хмельницькій області два рази на місяць.

Матеріали кримінального провадження підтверджують і обізнаність ОСОБА_8 у встановленні щодо нього адміністративного нагляду та своєчасність доведення умов адміністративного нагляду до його відома, а також проведення ряду профілактичних бесід із ним щодо дотримання умов адміністративного нагляду та недопущення вчинення інших правопорушень, що власне і не заперечується самим обвинуваченим.

Про те що ОСОБА_8 знав, але порушував правила адміністративного нагляду, вказують і показання свідка ОСОБА_9 , надані в місцевому суді, який особисто, перебуваючи на посаді ДІМ Городоцького РВ УМВС України в Хмельницькій області, проводив неодноразові бесіди з обвинуваченим щодо необхідності дотримуватися умов адміністративного нагляду.

З огляду на вище викладене, позиція сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не мав умислу на ухилення від адміністративного нагляду, є безпідставною, оскільки останній, знаючи про встановлені обмеження поведінки щодо нього, свідомо, самовільно залишив постійне місце проживання та виїхав до іншої країни.

Те, що обвинувачений виїхав за межі території України для подальшого працевлаштування, не звільняє його від дотримання встановлених адміністративним наглядом обмежень, а отже і від відповідальності за порушення таких обмежень.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про порушення правил адміністративного нагляду» від 28.03.1986 року, під самовільним залишенням піднаглядним місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду слід розуміти зміну ним без поважних причин і повідомлення працівників міліції, які здійснюють нагляд, місця проживання як у межах одного й того ж населеного пункту, так і виїзд без дозволу органу внутрішніх справ до іншого населеного пункту.

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження підтверджують факт самовільного залишення обвинуваченим місця проживання саме з метою ухилення від адміністративного нагляду, а його працевлаштування в Російській Федерації не являється поважною причиною, яка б виключала відповідальність обвинуваченого за дії, передбачені ст.395 КК України, з огляду й на те, що ОСОБА_8 був працевлаштований з червня по серпень 2015 року за місцем свого проживання. Будь-яких доказів неможливості ОСОБА_8 в подальшому працевлаштуватися за місцем свого проживання стороною захисту не надано, як і не доведено поважності причин ухилення ОСОБА_8 від адміністративного нагляду.

Посилання сторони захисту на недотримання судом першої інстанції роз`яснень, які містяться в п.10 постанови Пленуму ВСУ від 28.03.1986 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про порушення правил адміністративного нагляду», а саме поверхневості та однобічності дослідження доказів по даному провадженню, є безпідставними, оскільки судом повно, всебічно, об`єктивно досліджено усі обставини справи, допитано обвинуваченого, працівника ДІМ Городоцького РВ УМВС України в Хмельницькій області, який ставив на облік обвинуваченого та проводив із ним профілактичні бесіди, дано оцінку іншим письмовим доказам у справі, в тому числі перевірено необхідність встановлення такого заходу, як адміністративний нагляд відносно ОСОБА_8 .

Призначене ОСОБА_8 покарання, на думку колегії суддів, відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст.65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (із наступними змінами та доповненнями), є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Суд належним чином урахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, і призначив ОСОБА_8 покарання в межах максимально наближеного до мінімального розміру, передбаченого у санкції ст.395 КК України, з чим і погоджується колегія суддів.

Будь-яких порушень кримінального чи кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, які б слугували підставою для скасування вироку суду, колегія суддів не вбачає, а тому залишає апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення, а вирок суду без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :
Вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 лютого 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2