Справа № 731/63/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/643/2016
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Броварки Лубенського району Полтавської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 27 листопада 2015 року, близько 10 години, ОСОБА_6 з метою таємного викрадення чужого майна на автомобілі «DAF XF 95.430» д.н.з. НОМЕР_1 , з під`єднаним самоскидом-напівпричепом «JANMIL NW1S» д.н.з. НОМЕР_2 , прибув на територію поля № 90.25.04.15.29.04, орендованого СТОВ «Дружба-Нова», що знаходиться на виїзді з смт. Варва у напрямку с. Воскресенське Варвинського району Чернігівської області. В період часу з 16 год. 30 хв. по 18 год. 30 хв. робітниками СТОВ «Дружба-Нова», які на думку ОСОБА_6 не підозрювали про його злочинний намір, завантажили напівпричіп щойно змолоченим зерном кукурудзи, загальною вагою 36 560 кг, вартістю на момент скоєння злочину 3,5 грн. за один кілограм, на загальну суму 127 960 гривень, яке належить СТОВ «Дружба-Нова». Після завантаження автомобіля зерном кукурудзи ОСОБА_6 з метою його викрадення, не маючи відповідних документів на вантаж, таємно покинув територію поля, проте не довів свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції на автодорозі поблизу с. Воскресенське.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи проти кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та не відповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, і постановити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватим за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 4 років позбавленням волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням належним чином невмотивовано. Зокрема, наявність неповнолітніх дітей та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, судом враховано на користь обвинуваченого, однак не враховано те, що маючи грошові кошти він не намагався витратити їх на членів сім`ї, наявність дітей та дружини не заважала вчиняти ОСОБА_6 злочин. Крім того, обвинувачений злочин вчинив не вперше. Також судом не враховано обставини вчиненого злочину-заздалегідь розроблення плану вчинення злочину, підшукування спільників за допомогою підкупу, неодноразові умовляння ОСОБА_9 допомогти вчинити злочин, використання автомобіля роботодавця, який йому довірив свій транспортний засіб, навмисне відключення навігатора, бажання нажитися за рахунок інших осіб, тяжкість вчиненого злочину, ставлення до вчиненого.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений та його захисник, вважаючи вирок суду законним, справедливим та обґрунтованим, просили його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

27 листопада 2015 року, близько 10 години, ОСОБА_6 з метою таємного викрадення чужого майна на автомобілі «DAF XF 95.430» д.н.з. НОМЕР_1 , з під`єднаним самоскидом-напівпричепом «JANMIL NW1S» д.н.з. НОМЕР_2 , прибув на територію поля № 90.25.04.15.29.04, орендованого СТОВ «Дружба-Нова», що знаходиться на виїзді з смт. Варва у напрямку с. Воскресенське Варвинського району Чернігівської області. В період часу з 16 год. 30 хв. по 18 год. 30 хв. робітниками СТОВ «Дружба-Нова», які на думку ОСОБА_6 не підозрювали про його злочинний намір, завантажили напівпричіп щойно змолоченим зерном кукурудзи загальною вагою 36 560 кг, вартістю на момент скоєння злочину 3,5 грн. за один кілограм, на загальну суму 127 960 гривень, яке належить СТОВ «Дружба-Нова». Після завантаження автомобіля зерном кукурудзи ОСОБА_6 з метою його викрадення, не маючи відповідних документів на вантаж, таємно покинув територію поля, проте не довів свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками поліції на автодорозі поблизу с. Воскресенське.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та показав, що умислу на скоєння крадіжки зерна у нього не було. Накладні на продукцію заповнив обліковець, видав їх ОСОБА_9 , який опечатав і кузов. Згодом виявилось, що наявні у нього накладні були за попередні числа, а за 27.11.2015 року не було. Просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, доводиться наявними доказами, які учасниками судового провадження не оскаржуються.

Разом з тим, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та м`якістю призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, призначаючи покарання в кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані щодо особи обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, перебування на утриманні двох малолітніх дітей та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, однак дійшов до необґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував до нього положення ст. 75 КК України.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції таких вимог Закону не дотримався та вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, залишив поза увагою ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відноситься до категорії тяжких, є умисним, що надає йому підвищеної суспільної небезпеки, позицію представника потерпілого, який наполягав на суворості покарання, а також конкретні обставини вчинення злочину.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вказані судом першої інстанції дані про сімейне становище обвинуваченого ОСОБА_6 та перебування у нього на утриманні двох малолітніх дітей за своєю сутністю не є достатніми для звільнення останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе лише за умови ізоляції від суспільства.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке є тяжким, особу винного, який є не судимий в силу ст. 89 КК України, характеризується посередньо, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, сімейне становище, перебування на утриманні двох малолітніх дітей, позицію представника потерпілого щодо міри покарання і вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання у виді позбавлення волі передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, що на переконання колегії суддів є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду у частині призначеного ОСОБА_6 покарання - скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості з постановленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 374, 404, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4