Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 17 жовтня 2016 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У касаційних скаргах порушується питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційні скарги на відповідність вимогам ст. 427 КПК, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скарги подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.
Проте наведених положень процесуального закону засудженим не дотримано.
Так, засуджений, вказуючи на істотні порушення процесуального закону, допущені, на його думку, при постановленні ухвали районного суду від 11 березня 2016 року, які убачає у незаконному складі суду та порушенні його права на захист, доводів на обґрунтування вказаної позиції із зазначенням того, в чому конкретно полягали ці порушення, у касаційній скарзі не наводить. Натомість ОСОБА_4 посилається на ухвалу суду першої інстанції від 10 грудня 2015 року, яка була постановлена іншим суддею за відсутності, як зазначає засуджений, у нього захисника, що не може слугувати обґрунтуванням незаконності оскаржуваної ухвали від 11 березня 2016 року із вказаних вище підстав.
Крім того, засуджений у касаційній скарзі, вказуючи на незаконність оскаржуваних судових рішень, також посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Наявність зазначених недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою засудженого.

Оскільки касаційна скарга засудженого не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущений встановлений ухвалою суду строк при повторному зверненні до суду).
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог, касаційна скарга буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3