Справа № 163/2981/15-к Провадження №11-кп/773/385/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:: ч.4 ст.358 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Луцьку кримінальне провадження №120 150 301 500 004 06 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 20 квітня 2016 року, яким, -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , освіта середня, непрацюючий, неодружений, раніше не судимий, -
засуджений за ч. 4 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави 245 (двісті сорок п`ять) гривень 52 копійок судових витрат на проведення технічної експертизи.
Речові докази: доручення на право керування автомобілем «Міцубісі Паджеро» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_7 залишено в матеріалах справи.
Вирішення долі автомобіля «Міцубісі Паджеро», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , віднесено до компетенції Любомльського ВП ГУНП у Волинській області та Волинської митниці ДФС.
Приєднане до справи свідоцтво про реєстрацію автомобіля Міцубісі Паджеро», номерний знак НОМЕР_1 , направлено Любомльському ВП ГУНП у Волинській області.
Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -
В С Т А Н О В И В:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 20.10.2015 року близько 11.50 години, слідуючи на в`їзд в Україну з Республіки Польща через пункт пропуску для міжнародного автомобільного сполучення «Ягодин», що в селі Старовойтове Любомльського району Волинської області, водієм автомобіля «Міцубісі Паджеро», номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , під час паспортного контролю пред`явив працівникам прикордонного наряду відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 завідомо підроблене доручення на право керування даним транспортним засобом, видане на його ім`я.
ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі та доповненні до скарги вказує, що злочину, який йому інкримінують він не вчиняв. До виготовлення доручення відношення не мав і був впевнений, що вказане доручення та інші документи, які йому були передані на території Республіки Польща та які він пред`явив під час митного контролю є оригінальними і достовірними, а візуально встановити факт підробки він можливості не мав. Зазначає, що у нього не було умислу на вчинення даного злочину, а тому в його діях відсутня суб`єктивно сторона злочину. Цих обставин суд першої інстанції до уваги не взяв.
Свідок ОСОБА_9 не був допитаний на досудовому слідстві і показання цього свідка після закінчення досудового слідства сторонам не відкривались, він заперечував про допит даного свідка у судовому засіданні, а тому суд необґрунтовано допитав даного свідка в судовому засіданні. Вважає, що показання цього свідка не можуть бути допустимим доказом. Недопустимим доказом є також інформація з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби щодо кількості випадків перетину ним державного кордону, оскільки прокурор не довів, що вказану інформацію він не міг отримати в ході досудового розслідування.
Зазначає, що відповідно до ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу» посадові особи Держприкордонслужби під час здійснення прикордонного контролю мають право зупиняти та оглядати транспортні засоби, а також перевіряти документи, що посвідчують особу водія та пасажирів, наявність поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Інших документів працівники Держприкордонслужби вимагати і перевіряти права не мають, а тому доручення, яке він мав при собі не спричиняє і не здатне спричиняти будь-яких наслідків правового характеру. Згідно Митного Кодексу України для проходження митного контролю подача доручення на керування транспортним засобом також не передбачена.
Також вказує, що органом досудового розслідування та судом не встановлено в чому саме підлягає підроблення доручення, не встановлено і не допитано нотаріуса, який його видавав. Обвинувальний вирок щодо нього постановлений на припущеннях, а тому цей вирок є незаконним. Просить вирок скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності в діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Прокурор у поданому на апеляцію запереченні вказує, що у перекладі доручення з німецької на українську мову міститься посилання на підпис власника, хоча такий підпис у оригіналі відсутній, що вже свідчить про його підробку. А тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неправдивість показань обвинуваченого ОСОБА_7 .
Зазначає, що ОСОБА_7 протягом 2014-2015 років 66 (шістдесят шість) разів перетинав кордон, що свідчить про його обізнаність, як з правилами переміщення транспортних засобів через митний кордон України, так і з процедурою проходження митного контролю та переліком документів, необхідних для переміщення транспортного засобу через митний кордон України.
ОСОБА_7 в суді першої інстанції клопотання про допит експерта не заявляв, а тому його клопотання про допит експерта та працівників Держприкордонслужби не узгоджуються з вимогами ч. 3 ст. 404 КПК України, а тому ці вимоги задоволенню не підлягають.
Просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, поросили вирок скасувати, а провадження у справі закрити, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі статтею 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом на оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358 КК України вказаних положень закону не дотримався.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 20.10.2015 року при перетині державного кордону на пункті пропуску міжнародного автомобільного сполучення «Ягодин», що в с. Старовойтове Любомльського району у якості водія автомобіля «Міцубісі Паджеро», номерний знак НОМЕР_1 , під час паспортного контролю пред`явив працівникам прикордонного наряду відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 завідомо підроблене доручення на право керування даним транспортним засобом, видане на його ім`я.
Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування та місцевим судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.
Як вбачається зі змісту диспозиції даної статті предмет цього злочину складає лише документ який є підроблений. Однак органом досудового розслідування в ході провадження досудового слідства, в порушення вимог ст. 91-92 КПК України не встановлено та у обвинувальному акті не вказано в чому саме виражається підробка даного документа (доручення), яке надав ОСОБА_7 працівникам прикордонної служби. Тобто органом досудового розслідування сформульовано та пред`явлено ОСОБА_10 обвинувачення, яке за своїм змістом є неконкретним, чим порушено вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Також органом досудового розслідування не встановлено, які надає права або від яких обов`язків звільняє надане обвинуваченим доручення, яке за версією слідства є завідомо підроблене.
При розгляді справи суд першої інстанції на ці порушення кримінального процесуального закону уваги не звернув, хоча пред`явлення особі (обвинуваченому) неконкретного обвинувачення позбавляє його здійснювати належний захист від обвинувачення, а також позбавляє суд можливості ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Крім цього, визнаючи ОСОБА_7 винним за ч. 4 ст. 485 КК України, суд першої інстанції, як на доказ винуватості обвинуваченого послався на переклад доручення з німецької на українську мови, в якому зазначається, що у оригіналі доручення є підпис власника транспортного засобу ОСОБА_11 , тобі як такого підпису у оригіналі доручення немає.
При цьому суд першої інстанції не перевірив правильність перекладу тексту доручення, оскільки з висновку експерта печатка перекладача для нотаріальних кантор ОСОБА_12 на перекладі також виконана струменевим друком з використанням кольорового струменево-крапельного принтера.
Тому посилання суду першої інстанції у вироку, що саме ця обставина свідчить про підробку доручення на керування транспортним засобом, є передчасна.
Не звернувши уваги на зміст пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, яке є неконкретним і не розкриває усіх ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України, не перевіривши правильність перекладу доручення та поклавши його в основу обвинувального вироку, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування фактичних обставин провадження, а також допустив такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які у своїй сукупності мають істотне значення для правильного вирішення справи та перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Крім цього, відповідно до змісту диспозиції ч. 4 ст. 358 КК України, суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується лише прямим умислом, який передбачає, що обвинувачений ОСОБА_7 достовірно знав, що надане ним працівниками прикордонної служби доручення є підроблене і свідомо використовував його.
З показань, які ОСОБА_7 дав у суді першої інстанції, та які містяться на технічному носії інформації вбачається, що він про підробку доручення нічого не знав і наміру використовувати завідомо підробленого доручення не мав. Вказані показання у вироку належним чином не спростовані. Та обставина, що ОСОБА_7 протягом 2014-2015 років 66 (шістдесят шість) разів перетинав митний кордон жодним чином не доводить умислу обвинуваченого на використання ним 20.10.2015 року завідомо підробленого доручення.
Оскільки суд першої інстанції допустив істотну неповноту судового розгляду даного кримінального провадження, а також допустив істотні порушення КПК України, які у своїй сукупності перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, то вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді слід усунути виявленні порушення закону, кримінальне провадження розглянути у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону, а за результатами розгляду прийняти законне і обґрунтоване рішення.
На підставі наведеного, керуючись ст. 404., 405, 407, 412, 415 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 20 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4