Справа № 1-152/11
Справа №1-152/11
Провадження №1/333/1/16
УХВАЛА

Іменем України
26 травня 2016 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

осіб, щодо яких розглядається кримінальна справа, ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, кримінальну справу №1-152/11 відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, не є депутатом, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ст.178, ч.2 ст.194, п.п.5, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта вища, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, 2016 року народження, не є депутатом, військовозобов`язаного, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ст.178, ч.2 ст.194, п.п.5, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта вища, непрацюючого, неодруженого, не є депутатом, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ст.178, ч.2 ст.194, п.п.5, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.263 КК України, незаконне придбання, носіння, зберігання і передача вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, ст.178 КК України, пошкодження релігійної споруди, ч.2 ст.194 КК України, умисне знищення та пошкодження чужого майна, шляхом вибуху, що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах (після зміни обвинувачення 29.11.2012 року у великому розмірі) і спричинило загибель людей, п.п.5, 12 ч.2 ст.115 КК України, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за попередньою змовою групою осіб, ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України, закінчений замах на умисне вбивство двох і більше осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за попередньою змовою групою осіб, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі (після зміни обвинувачення 29.11.2012 року виконання всіх дій, направлених на умисне вбивство двох і більше осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за попередньою змовою групою осіб, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі); ОСОБА_10 обвинувачується у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.263 КК України, незаконне придбання, носіння, зберігання і передача вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, ст.178 КК України, пошкодження релігійної споруди, ч.2 ст.194 КК України, умисне знищення та пошкодження чужого майна, шляхом вибуху, що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах (після зміни обвинувачення 29.11.2012 року у великому розмірі) і спричинило загибель людей, п.п.5, 12 ч.2 ст.115 КК України, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за попередньою змовою групою осіб, ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України, закінчений замах на умисне вбивство двох і більше осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за попередньою змовою групою осіб, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі (після зміни обвинувачення 29.11.2012 року виконання всіх дій, направлених на умисне вбивство двох і більше осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за попередньою змовою групою осіб, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі); ОСОБА_11 обвинувачується у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.263 КК України, незаконне придбання, носіння, зберігання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, ст.178 КК України, пошкодження релігійної споруди, ч.2 ст.194 КК України, умисне знищення та пошкодження чужого майна, шляхом вибуху, що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах (після зміни обвинувачення 29.11.2012 року у великому розмірі) і спричинило загибель людей, п.п.5, 12 ч.2 ст.115 КК України, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за попередньою змовою групою осіб, ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України, закінчений замах на умисне вбивство двох і більше осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за попередньою змовою групою осіб, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі (після зміни обвинувачення 29.11.2012 року виконання всіх дій, направлених на умисне вбивство двох і більше осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за попередньою змовою групою осіб, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі).

Прокурор у попередньому судовому засіданні вважав за необхідне призначити кримінальну справу до судового розгляду, зазначаючи при цьому, що у справі достатньо підстав для розгляду в судовому засіданні, справа підсудна Комунарському районному суду м.Запоріжжя, підстав для закриття справи або її зупинення немає, обвинувальний висновок складено відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу України, при порушенні кримінальної справи, проведенні дізнання і досудового слідства порушень вимог Кримінально-процесуального кодексу України, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, допущено не було.

Потерпілі, представники цивільних позивачів, які належним чином були повідомлені судом про час і місце слухання зазначеної кримінальної справи, в попереднє судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч.1 ст.241 КПК України 1960 року їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

У попередньому судовому засіданні захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_11 заявила клопотання про повернення справи прокурору і про закриття кримінальної справи. В обґрунтування клопотання про повернення справи прокурору захисник послалася на те, що в обвинувальному висновку не вказано мотиви вчинення інкримінуємих ОСОБА_11 злочинів, не зазначені покази ОСОБА_11 по суті висунутого йому обвинувачення 24.09.2010 року, не вказано доводи, наведені на свій захист, не вказані результати їх перевірки. Також обвинувальний висновок, окрім описової і резолютивної частин, вміщує ще одну не передбачену КПК, а саме «літературний твір на вільну тему» слідчого ОСОБА_15 , де останній викладає власну версію подій, що відбулися. Отже, обвинувальний висновок складений з грубим порушенням ст.223 КПК (у редакції 1960 року) і, оскільки суд не виконує функції обвинувачення, він не може під час розгляду справи усунути зазначені недоліки. За таким обставин, на думку захисника, кримінальна справа підлягає поверненню прокурору для усунення даних недоліків. Також захисник у клопотанні поставила під сумнів роль прокурора у підтриманні обвинувачення по даній кримінальній справі. Так, прокурор Запорізької області на протязі 2010-2014 років був правозахисником по цій справі, неодноразово висловлював у ЗМІ власну позицію щодо невинуватості осіб по так званій «справі пономарів». Крім того, під час слухання справи ОСОБА_16 двічі заявлявся у якості захисника ОСОБА_10 , однак судом було відмовлено у допуску його у якості захисника. Отже, прокурору Запорізької області достовірно відомо про всі недоліки обвинувального висновку, про які він сам неодноразово публічно висловлювався в ЗМІ. В обґрунтування клопотання про закриття кримінальної справи захисник зазначила, що вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 були засуджені до покарання у виді позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області вирок було змінено і знижено розмір призначеного покарання. Ухвалами районних судів на виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо повної реабілітації політичних в`язнів» ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_17 були звільненні від відбування покарання. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26.03.2015 року вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02.04.2013 року і Ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 25.10.2013 року скасовані, справа направлена на новий судовий розгляд. Отже, враховуючи засудження ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_17 вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя та подальше їх звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо повної реабілітації політичних в`язнів», на думку захисника, кримінальна справа підлягає закриттю на підставі п.9 ч.1 ст.6 КПК (у редакції 1960 року), адже кримінальна справа підлягає закриттю у відношення особи, по якій є вирок по тому ж самому обвинуваченню, який набув законної сили.

Захисник ОСОБА_8 у попередньому судовому засіданні також заявила клопотання про повернення кримінальної справи прокурору. В обґрунтування свого клопотання захисник зазначила, що працівниками органів досудового розслідування було порушено право ОСОБА_9 на захист, яке прямо передбачене ч.1 ст.59 Конституції України. Так, слідчими органами замість адвоката ОСОБА_18 , який брав участь у даній справі у якості захисника ОСОБА_9 , для проведення додаткового допиту був запрошений інший адвокат ОСОБА_19 . При цьому у останнього була відсутня законна підстава для участі у справі (угода про надання правової допомоги або призначення Запорізької обласної колегії адвокатів). За вказані дії і порушення Закону України «Про адвокатуру», ст.ст.6, 11 Правил адвокатської етики, рішенням дисциплінарної комісії адвокатів ОСОБА_19 був підданий дисциплінарному покаранню. Крім того, на стадії досудового слідства ОСОБА_9 було надано «зацікавленого» захисника ОСОБА_18 , який не заперечував щодо проведення нічних допитів підозрюваного і від якого ОСОБА_9 не мав права відмовитися.

Захисник ОСОБА_7 у попередньому судовому засіданні заявив клопотання про повернення справи на досудове розслідування, оскільки Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо повної реабілітації політичних в`язнів» ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 визнано політичними в`язнями та повністю реабілітовано, тому переглядати справу щодо цих осіб немає рації. Зазначеним законом їх засудження формально визнано незаконним, оскільки вони вважаються реабілітованими. Не може бути двічі притягнуто до кримінальної відповідальності одну й ту ж особу за одне й теж кримінальне правопорушення. Пред`явити нове обвинувачення особам, яких прокурор має намір притягнути до кримінальної відповідальності, можливо тільки за умови повернення справи на додаткове розслідування.

Прокурор у попередньому судовому засіданні заперечував щодо клопотань захисників.

Кожен із захисників по справі у попередньому судовому засіданні підтримав клопотання інших захисників.

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у попередньому судовому засіданні підтримали клопотання захисників.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з п.3 ч.1 ст.237 КПК України (у редакції 1960 року) усправі, що надійшла від прокурора, суддя з`ясовує щодо кожного з обвинувачених, зокрема, чи складено обвинувальний висновок відповідно до вимог цього Кодексу.

На підставі п.3 ч.1 ст.244 КПК України (у редакції 1960 року) за результатами попереднього розгляду справи суддя своєю постановою може прийняти рішення про повернення справи прокуророві.

Відповідно до ст.249-1 КПК України (у редакції 1960 року) суддя своєю постановою повертає справу прокурору у разі, якщо прокурором були суттєво порушені вимоги статей 228-232 цього Кодексу, для усунення виявлених порушень.

Згідно зі ст.228 КПК України (у редакції 1960 року) прокурор, одержавши від слідчого справу з обвинувальним висновком, зобов`язаний перевірити : чи мала місце подія злочину; чи має діяння, яке ставиться у вину обвинуваченому, склад злочину; чи були додержані під час провадження дізнання і досудового слідства вимоги цього Кодексу про забезпечення права підозрюваного і обвинуваченого на захист; чи немає в справі обставин, що тягнуть за собою закриття справи згідно з статтею 213 цього Кодексу; чи пред`явлено обвинувачення по всіх установлених злочинних діях обвинуваченого; чи притягнуті як обвинувачені всі особи, що викриті у вчиненні злочину; чи правильно кваліфіковано дії обвинуваченого за статтями кримінального закону; чи додержано вимог закону при складанні обвинувального висновку; чи правильно обрано запобіжний захід; чи вжито заходів до забезпечення відшкодування збитків, заподіяних злочином, і можливої конфіскації майна; чи виявлено причини та умови, які сприяли вчиненню злочину, і чи вжито заходів до їх усунення; чи додержано органами дізнання або досудового слідства всіх інших вимог цього Кодексу.

Статтею 223 КПК України (у редакції 1960 року) передбачено, що обвинувальний висновок складається з описової і резолютивної частини. В описовій частині зазначаються: обставини справи як їх встановлено на досудовому слідстві; місце, час, способи, мотиви і наслідки злочину, вчиненого кожним з обвинувачених, а також докази, які зібрано в справі, і відомості про потерпілого; показання кожного з обвинувачених по суті пред`явленого йому обвинувачення, доводи, наведені ним на свій захист, і результати їх перевірки; наявність обставин, які обтяжують та пом`якшують його покарання. При посиланні на докази обов`язково зазначаються аркуші справи. В резолютивній частині наводяться відомості про особу кожного з обвинувачених, коротко викладається суть пред`явленого обвинувачення з зазначенням статті кримінального закону, яка передбачає даний злочин. Обвинувальний висновок підписує слідчий з зазначенням місця і часу його складання.

Відповідно до ст.229 КПК України (у редакції 1960 року) перевіривши справу з обвинувальним висновком, прокурор або його заступник приймає одне з таких рішень: 1) затверджує обвинувальний висновок або складає новий обвинувальний висновок; 2) повертає справу органові дізнання або слідчому із своїми письмовими вказівками для провадження додаткового розслідування; 3) закриває справу, склавши про це постанову з додержанням вимог статті 214 цього Кодексу.

Як вбачається з обвинувального висновку, складеного слідчим 29.11.2010 року, при викладені фактичних обставин вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, невірно зазначено розмір спричиненої матеріальної шкоди (том 21 а.с.215-216, 221-223, 228-229), що було усунуто лише 29.11.2012 року постановами прокурора про зміну обвинувачення в порядку ст.277 КПК України (у редакції 1960 року).

При цьому, відповідно до обвинувального висновку, складеного слідчим 29.11.2010 року, дії обвинувачених кваліфіковані за ч.2 ст.194 КК України як умисне знищення та пошкодження чужого майна, шляхом вибуху, що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах і спричинило загибель людей (том 21 а.с.215-216, 221-223, 228-229). Після зміни прокурором обвинувачення 29.11.2012 року дії обвинувачених кваліфіковані за ч.2 ст.194 КК України як умисне знищення та пошкодження чужого майна, шляхом вибуху, що заподіяло майнову шкоду у великих розмірах і спричинило загибель людей (том 34 а.с.34-35, 61-63, том 28 а.с.221-223). Хоча при викладені фактичних обставин вчинення злочину прокурор зазначає, що було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 301910,40 гривень, яка в 600 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Крім того, відповідно до обвинувального висновку, складеного слідчим 29.11.2010 року, дії обвинувачених було кваліфіковано за ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство двох і більше осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за попередньою змовою групою осіб, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, а після зміни обвинувачення 29.11.2012 року прокурором кваліфіковано дії обвинувачених за ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України вже як виконання всіх дій, направлених на умисне вбивство двох і більше осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за попередньою змовою групою осіб, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. Таким чином при змінні обвинувачення не конкретизовано стадію вчинення зазначеного злочину.

Також обвинувальним висновком, складеним слідчим 29.11.2010 року, не було визначено мотивів вчинення ОСОБА_11 інкримінованих йому злочинів.

Крім того, в обвинувальному висновку не зазначені покази ОСОБА_11 по суті висунутого йому обвинувачення 24.09.2010 року і його доводи, висунуті на свій захист, з результатами їх перевірки.

Таким чином, як обвинувальний висновок, складений слідчим 29.11.2010 року, так і постанови прокурора про зміну обвинувачення в порядку ст.277 КПК України (у редакції 1960 року) містять положення, що суперечать одне одному. При цьому під час зміни постановами прокурором обвинувального висновку не наведено мотивів та підстав такої зміни.

Забезпечення кожному права на справедливий суд має здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом вимог підпунктів а і b п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту. Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у контексті підпункту а п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні і юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту а п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення і відповідно про правову кваліфікацію, яку суд може надати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

На думку суду, з аналізу змісту обвинувального висновку і постанов про зміну обвинувачення, які є в матеріалах кримінальної справи, вбачається, що органом досудового розслідування викладені фактичні обставини злочинів, які містять суперечності та не співпадають із визначеною кваліфікацією дій обвинувачених, і оскільки такі недоліки обвинувального висновку носять правову невизначеність щодо захисту, такий висновок містить неконкретність обвинувачення, а тому не відповідає вимогам закону, що порушує права обвинувачених на захист.
При цьому, суд враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому вважає, що справа підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором у наступному під час судового розгляду можливостей, які надають положення ст.277 КПК України (у редакції 1960 року).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що кримінальна справа не може бути призначена до судового розгляду, а підлягає поверненню прокурору, для усунення виявлених порушень.

У зв`язку з тим, що обвинувальний висновок був затверджений і направлений до суду Першим заступником прокурора Запорізької області, кримінальну справу в порядку ст.249-1 КПК України (у редакції 1960 року) слід повернути прокурору Запорізької області.
Також суд вбачає за необхідне звернути увагу прокурора на необхідності під час усунення недоліків обвинувального висновку враховувати положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо повної реабілітації політичних в`язнів», зокрема, при визначенні правового статусу ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , а також врахувати положення ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 14 березня 2014 року, ухвали Слов`яносербського районного суду Луганської області від 14 березня 2014 року, ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2014 року, що набули законної сили, щодо звільнення зазначених осіб від відбування покарання на підставі зазначеного Закону України.
У зв`язку із задоволенням клопотань захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 про повернення справи прокурору, суд вважає інші клопотання захисників передчасними, а тому відмовляє у їх задоволенні, що не позбавляє учасників процесу у подальшому заявляти відповідні клопотання.
Керуючись ст.ст.223, 228, 229, 237, 244, 249-1 КПК України (у редакції 1960 року), п.11 Перехідних положень (розділ ХІ) КПК України , суд -

У Х В А Л И В:
Клопотання захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 про повернення справи прокурору задовольнити.

Кримінальну справу №1-152/11 відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ст.178, ч.2 ст.194, п.п.5, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_10 за обвинуваченням в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ст.178, ч.2 ст.194, п.п.5, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_11 за обвинуваченням в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ст.178, ч.2 ст.194, п.п.5, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 12 ч.2 ст.115 КК України, повернути прокурору Запорізької області.
У задоволенні інших клопотань захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена прокурором протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Запорізькій області шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.
Колегія суддів
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3