АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/940/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.296 ч.4 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002123, щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст. Стульнево Чернігівського району Запорізької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернувся захисник ОСОБА_7 , в якій просить ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2016 року щодо ОСОБА_9 скасувати, постановити нову ухвалу, якою закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 про застосування примусових заходів медичного характеру у зв`язку зі зміною стану здоров`я й відсутністю потреби в примусовому застосуванні заходів медичного характеру.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що ОСОБА_9 добровільно перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра, добровільно виконує всі рекомендації лікаря й проходить курс лікування, будь-якої погрози для громадськості він не представляє, тобто змінилися обставини, в судовому засіданні ОСОБА_9 визнав свою провину, зрозумів, що скоїв злочин, пояснив причини, чому так сталося, тому, на думку апелянта, на теперішній час відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру і є всі підстави для закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Крім того, захисник вказав, що ОСОБА_9 доповнив, що він у вересні 2001 року переніс інсульт, з 2004 року є інвалідом другої групи, фактично по вул. М.Чуйкова в м. Запоріжжі він не проживає, а прийшов тільки подивитися на квіти, за якими він доглядає, після інсульту алкогольні напої він взагалі не вживає за станом здоров`я, а причиною конфлікту, що трапився, є те, що ОСОБА_10 , коли його бачить, постійно принижує його, з цього приводу він звертався до міліції, після інсульту в нього мовні негаразди, він погано розмовляє, а вона скористалася цим й словесно його принижувала, якщо б вона його не провокувала, то такого взагалі б не трапилося.

На теперішній час він проходить лікування в добровільному порядку, почувається добре, призначене лікування дає позитивні результати, він виконує всі рекомендації лікаря, вважає, що йому краще лікуватися амбулаторно, тому просить не направляти його на примусове медичне лікування, щоб він мав можливість харчуватися вдома й проживати вдома разом з дружиною.

У запереченнях потерпіла ОСОБА_10 вважає, що ОСОБА_9 потребує медичного лікування, у зв`язку з чим вона погоджується з ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2016 року.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_11 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 щодо вчинення суспільно небезпечного діяння за ч. 4 ст. 296 КК України, та до ОСОБА_9 застосований примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, із звичайним наглядом.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що в діях ОСОБА_9 вбачаються ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, що підтверджується дослідженими у суді доказами, проте, зазначені дії вчинені ним у стані неосудності, оскільки на період вчинення суспільно небезпечного діяння він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок психічного захворювання та на даний час не видужав, тому до нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із загальним наглядом.

Крім того, суд визнав безпідставними доводи адвоката ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що на теперішній час він пролікувався та відпала необхідність у застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру, оскільки судово-психіатрична експертиза відносно нього проводилася 11.11.2015 року, тобто вже після стаціонарного лікування, та відсутні комісійні дані про його одужання чи зміну стану здоров`я.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 , який підтримав подану скаргу, просив її задовольнити, прокурора, потерпілу, які заперечували проти скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про необхідність застосування примусових заходів медичного щодо ОСОБА_9 є обґрунтований і ґрунтується на підставі досліджених у суді першої інстанції доказами.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Факт вчинення ОСОБА_9 10.05.2015 року, близько 12 години 30 хвилин, суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, у суді першої інстанції підтверджені поясненнями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , дослідженим висновком судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_10 № 1716 від 25.05.2015 року, не спростований в суді першої інстанції та не оспорюється в апеляційній скарзі.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 669 від 11.11.2015 року, ОСОБА_9 виявляє виражені розлади особистості і поведінки, внаслідок органічного ураження головного мозку, а отже він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними в період, до якого відноситься інкриміноване йому діяння. В теперішній час за своїм психічним станом він також не може віддавати звіт своїм діям та керувати ними, атому потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом.

Доводи скарги захисника про те, що ОСОБА_9 добровільно перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, добровільно виконує всі рекомендації лікаря й проходить курс лікування, а тому на теперішній час відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, у зв`язку з чим, є всі підстави для закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ч. 2, ч.3 ст. 514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру і розгляд цього питання здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому ст. 95 КК України та ст. 512 КПК України порядку. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що підстави для закриття кримінального провадження щодо застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_11 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 щодо вчинення суспільно небезпечного діяння за ч. 4 ст. 296 КК України, та до ОСОБА_9 застосований примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, із звичайним наглядом, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4