Справа № 357/5034/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1292/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 18.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
18 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, яка брала участь в розгляді справи судом першої інстанції, та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2016 року,яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква,Київської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді двох років виправних робіт за місцем роботи обвинуваченого з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми заробітку.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуванням покарання з випробовуванням на один рік.
Зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
В задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення 3564 гривень матеріальної шкоди та 120000 гривень моральної шкоди відмовлено.
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду,3.01.2015 року близько 16 години 45 хв. ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «FORD FIESTA» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись навпроти будинку № 43 по вул. Павліченко у напрямку до вул. П. Запорожця в м. Біла Церква, Київської області, перетинаючи нерегульований пішохідний перехід, визначений дорожніми знаками 5.31.1;5.35.1(пішохідний перехід) в порушення вимог п.2.3(б), п.4.16(а), п.12.2, п.12.3 Правил дорожнього руху України, невірно оцінив дорожні умови та дорожню обстановку,проявив неуважність, не обрав безпечну швидкість, не своєчасно застосував екстрене гальмування та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля «FORD FIESTA» д.н.з. НОМЕР_1 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Не погоджуючись з вироком, прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій,вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у виді двох років виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми заробітку, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

В обґрунтуванні вказує, що суд неправомірно не призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк з тих підстав, що ОСОБА_7 працює водієм, що передбачає його відповідальність за безпечне перевезення людей та безпеку інших учасників дорожнього руху, вказує на неодноразові порушення ПДР України обвинуваченим та притягнення його до адміністративної відповідальності.

В апеляції потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити покарання у виді 6 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, задовольнити її позов про відшкодування моральних та матеріальних збитків в повному обсязі.

В обґрунтуванні вказує на порушення вимог закону суддею під час розгляду справи по суті, зокрема вказує, що головуючий не з`ясував у потерпілої розуміння вимог ст. 349 КПК України та неправомірно здійснив розгляд справи за ч.3 ст.349 КПК України, крім цього, звертає увагу, що вона є особою похилого віку, щодо якої здійснено кримінальне правопорушення, тому цю обставину слід визнати обтяжуючою при призначенні покарання обвинуваченому, також зазначає про безпідставне зазначення у вироку низки пом`якшувальних обставин, так вважає, що обвинувачений у вчиненому злочині не розкаявся, активно розкриттю злочину не сприяв та не відшкодовував їй завдані збитки в добровільному порядку, звертає увагу на неповне та поверхове з`ясування особи обвинуваченого, його стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, також вказує на неодноразове порушення правил дорожнього руху обвинуваченим, через що він притягувався до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що суд першої інстанції обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у виді виправних робіт за місцем роботи не звернув уваги на те, що ОСОБА_7 працює водієм, тобто вчинений ним злочин пов`язаний з виконанням ним саме професійних обов`язків і що залишення його на тій самій роботі може призвести до послаблення виховного і запобіжного впливу покарання або вчинення таких же злочинних діянь.

Звертає увагу на те, що суд всупереч вимогам п. 2ч.3 ст.374 КПК України у вироку не навів достатніх мотивів, з яких до обвинуваченого ОСОБА_7 не було застосоване додаткове покарання та на інші порушення вимог закону.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, потерпіла ОСОБА_9 звертає увагу, що до обвинуваченого ОСОБА_7 не може бути застосовано покарання у виді виправних робіт, так як згідно вимог ст.57 КК України та п.12 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» :Слід звернути увагу суддів на те, що відповідно до ст. 57 КК України виправні роботи можуть бути призначені, як правило, особам, котрі вчинили менш небезпечні злочини і не потребують ізоляції від суспільства. Виправні роботи призначаються тільки працюючим і відбуваються за місцем роботи засуджених. В обґрунтуванні також звертає увагу на те, про що зазначила в своїй апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити частково, вирок скасувати та ухвалити новий, яким зазначити у мотивувальній частині вироку обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 вчинення злочину щодо особи похилого віку, ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити покарання у виді 6 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, задовольнити її позов про відшкодування моральних та матеріальних збитків в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, в обґрунтуванні зазначає, що при призначенні покарання судом належним чином було враховано його особу, відношення до вчиненого злочину та відшкодування збитків за вчинений злочин, вважає призначене покарання необхідне та достатнє для свого виправлення, щодо стягнення з нього на користь потерпілої 10 419,19 грн. матеріальної шкоди, то обвинувачений звертає увагу, що ним добровільно було сплачено витрати на придбання ліків та діагностику на загальну суму 6 588,34 грн., від загальної суми 10 076,77 грн., та заперечує відшкодування 3 564 грн., які має бути витрачено на придбання путівки на санаторно-курортне лікування потерпілої.

Щодо стягнення з нього моральної шкоди, то обвинувачений вважає, що вона не повинна перевищувати 5 000 грн. з тих підстав, що потерпілою не було належним чином обґрунтовано та надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння їй моральної шкоди в розмірі 120 000 грн.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали судове рішення, потерпілу та її представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу потерпілої, прокурора, яка просила задовольнити апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 учасниками судового розгляду у апеляційному порядку не оскаржуються, тому колегією суддів вони не перевіряються.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, згідно з матеріалами кримінально провадження, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вчинений ним злочин є злочином середньої тяжкості, вчинений з необережності, він раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має постійне місце проживання, є інвалідом 2 групи, внаслідок захворювання пов`язаного з впливом аварії на ЧАЕС, має на утриманні двох малолітніх дітей, один з яких є інвалідом з дитинства, працює водієм а АТП ПП «Ікарус» і посвідчення водія це єдиний його заробіток, яким він утримує родину.

Тому доводи прокурора та потерпілої в частині призначеного покарання є необґрунтованими.

Відповідно до роз`яснень пленуму Верховного суду України, у п.п.3,4,5 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з подальшими змінами та доповненнями внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазначав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що рішення суду про відмову в задоволенні моральної шкоди потерпілої є необґрунтованим.

Так, матеріалами кримінальної справи вбачається, потерпіла ОСОБА_9 в результаті протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 зазнала травми обох колінних суглобів, що призвело до практично повної втрати вільно рухатись, у зв`язку з ушкодженням здоров`я вона зазнала фізичного болю, душевних страждань, сильний емоційний стрес, наслідками якого стала повна втрата сну на тривалий час, постійні головні болі, підвищена нервозність, усвідомлення того факту, що вона не може вільно рухатись завдає їй великих душевних страждань та біль, її нормальний уклад життя був порушений повністю, після перенесених ушкоджень вона тривалий час лікувалась та потребує лікування в майбутньому.

Тому, колегія суддів, враховуючи характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних страждань, з урахуванням істотності вимушених змін у її житті, вважає, що позов про відшкодування завданих їй моральних збитків підлягає частковому задоволенню в розмірі 100 000 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої про задоволення її позовних вимог по відшкодуванню їй завданих матеріальних збитків, то рішення суду в цій частині є обґрунтованим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченим було відшкодовано завдану потерпілій матеріальну шкоду в сумі 6 588,34 грн., яка була підтверджена потерпілою наданими квитанціями та 5000 грн., що не заперечила сама потерпіла, тобто фактично матеріальна шкода обвинуваченим потерпілій відшкодована.

Стосовно позовних вимог потерпілої про стягнення з обвинуваченого 3 564 грн., необхідних для придбання санаторно-курортної путівки на лікування, то відмовляючи їй в цій частині позовних вимог, суд належним чином це мотивував. З даними мотивами погоджується і колегія суддів.

Враховуючи вищевикладене, колегіясуддів приходить до висновку, що вирок суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2016 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині вирішення питання цивільного позову про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 (сто) тисяч гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Головуючий

Судді