ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А Справа № 636/2519/16-к
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Провадження № 1-кс/636/246/16
22 липня 2016 року Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , адвоката - ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
Виїздом на місце слідчо-оперативної групи встановлено, що на зазначеній ділянці лісового масиву розташовані наступні транспортні засоби: автомобіль «МАЗ» державний номерний знак НОМЕР_3 та трактор Т-156 (погружчик фронтальний) державний номер НОМЕР_1 , при цьому кузов автомобілю заповнений піском, на ковші трактора малися сліди погрузки піску у виді його нашарування. Крім того, поруч з зазначеною технікою виявлено котлован довжиною 37 метрів, шириною 32 метри, висотою 1,7 метрів з наявністю слідів протектору шин та видобутку піску.
В ході огляду місця події зазначений транспорт вилучено та поміщено до майданчика, розташованого на території Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області за адресою Харківська область, Чугуївський район, м. Чугуїв, вул. Гвардійська, 31, до вирішення питання по суті. В ході досудового розслідування встановлено, що трактор Т-156, 1990 року випуску, заводський номер НОМЕР_4 , об`єм двигуна 9150 см. куб. державний номер НОМЕР_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію машини Серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою АДРЕСА_1 .
20.07.2016 трактор Т-156 оглянуто у встановленому законом порядку та визнано речовим доказом по вказаному кримінальному провадженню. На час складання даного клопотання, речовий доказ трактор Т-156, державний номер НОМЕР_1 перебуває на майданчику, розташованому на території Чугуївського ВП ГУН в Харківській області.
У судовому засіданні слідчий в обгрунтування клопотання зазначив, що існує достатньо підстав, які свідчать про належність трактору Т-156 до числа об`єктів, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, можуть бути використані як доказ, з метою збереження якого звернувся з даним клопотанням.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, як обґрунтоване.
Представник власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 просив відмовити у задовленні клопотання за його безпідставністю, про що надав письмові заперечення.
Слідчий суддя, заслухавши думку слідчого, прокурора, адвоката, дослідивши матеріали, додані до клопотання, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав. Слідчим суддею встановлено, що 20.07.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.240 КК України за фабулою: 20.07.2016 07.2016 року до Чугуївського ВП надійшло повідомлення від о/у УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України капітана поліції ОСОБА_7 про те, що 20.07.2016 о 14:30 год. в лісосмузі біля 542 км автодороги Київ-Харків-Довжанський виявлений незаконний факт видобутку піску за допомогою фронтального навантажувача Т-156 під керуванням ОСОБА_6 та автомобіль МАЗ під керуванням ОСОБА_8 .
На даний час особа, винна у вчиненні данного кримінального правопорушення не встановлена, повідомлення про підозру николу не вручено. Диспозиція ч.2 ст. 240 КК України передбачає порушенням встановлених правил використання надр, а не порушення правил охорони надр, як зазначено у клопотанні слідчого, що відноситься до ч. 1 ст. 240 КК України, крім того, песок не є копалиною загальнодержавного значення, а копалиною місцевого значення.
Згідно до вимог ч.1 ст. 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. На підставі вимог п 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі
предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Частина 2 ст. 171 КПК України передбачає, що в клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 КПК України.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Слідчий у клопотанні зазначив, що трактор Т-156, 1990 року випуску, заводський номер 312, об`єм двигуна 9150 см3, державний номер НОМЕР_1 , на підставі Свідоцтва про реєстрацію машини Серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , проте докази на підтвердження зазначеного в матеріалах доданих до клопотання відсутні. Із протоколу огляду місця події від 20.07.2016 не вбачається, якій саме від транспортного засобу вилучений: вказане тільки - погрузчик Т-156, без зазначенння державного номерного знаку та інших якісних характеристик.
Доказів про допит власника вилученого транспортного засобу за фактом внесених відомостей до ЄРДР слідчому судді не надано. Факт передання тимчасово вилученого майна не засвідчений протоколом. Слідчим у судовому засіданні не наведено, яка саме уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність вилученого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Слідчий пояснив у судовому засіданні про те, що прийняв вилучене майно на відповідальне зберігання, у підтвердження чого не надав слідчому судді жодного документу.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ч 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, на виконання зазначених вимог доказів про необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу слідчим у судовому засіданні не надано, що є підставою для відмови у задоволенні цього клопотання за відсутністю правових підстави до арешту майна, передбачених ч.2 ст.173 КПК України, враховуючи, що у даному кримінальному провадженні відсутні особи, яким повідомлено про підозру, не доведено, що незастосування заходу забезпечення у вигляді арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Таким чином, клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно не містить конкретної інформації щодо підстави накладення такого арешту, не надано доказів необхідності такого арешту, у клопотанні не зазначені документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. Слідчим в клопотанні не доведено наявність ризиків - приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вище зазначеного транспортного засобу, отже - необґрунтовані правові підстави накладення арешту майно. З зазначених підстав, слідчий суддя вважає, що прокурор не довів необхідність такого арешту, зокрема, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. Враховуючи викладене, не доведеність слідчим необхідності арешту вилученого майна, слідчий суддя прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 - 173, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя: ОСОБА_1