Справа № 461/3290/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/356/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 18 травня 2016 року про накладення арешту на майно,

з участю прокурора ОСОБА_8

апелянта ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 18 травня 2016 року клопотання слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 про накладення арешту на майно задоволено.

Накладено арешт на майно, а саме: на грошові кошти в сумі 10.700 доларів США (номінали, серії та номери вказані в протоколі обшуку від 16 травня 2016 року), 2.850 євро (номінали, серії та номери вказані в протоколі обшуку від 16 травня 2016 року), дві резинки жовтого кольору для скріплення грошових коштів, аркуш паперу із рукописними написами барвником синього кольору «10 000 $», полімерний пакет із зображенням наручних годинників «Different time…», в якому знаходилися кошти, вилучені під час проведення обшуку індивідуального сейфу № НОМЕР_1 розташованого в сховищі для індивідуальних сейфів філії (відділення) Філія-Львівське обласне управління АТ Ощадбанк ТВБВ № 10013/003, по вул. Січових Стрільців, 9 у м.Львові, який наданий ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці АДРЕСА_1 , у тимчасове платне користування на підставі укладеного договору оренди індивідуального сейфу № 3111 від 22 квітня 2016 року.

На ухвалу слідчого судді ОСОБА_13 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно, вважаючи таку незаконною.
В обґрунтування скарги покликається на те, що слідчий суддя, мотивуючи своє рішення керувався ч.2 ст. 170 КПК України в редакціях Закону, які на момент прийняття рішення втратили свою чинність. Накладаючи арешт на грошові кошти, суд не правильно дійшов висновку про те, що її кошти були предметом кримінального правопорушення та були набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, оскільки ці кошти є її особистими набуті законним шляхом, в кінці 2014 року їх їй переказали з Російської Федерації як допомогу родичі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 крім того, предметом заволодіння у кримінальному провадженні були грошові кошти виключно у національній валюті, натомість кошти, на які було накладено арешт, були отримані та зберігались в іноземній валюті. Підозра їй та її чоловікові не повідомлялась, вона навіть не допитувалась в якості свідка. В слідства немає жодних доказів вчинення нею та чоловіком кримінального правопорушення. Слідчий суддя у своєму висновку не посилається на жодні докази, які б підтверджували, що ці кошти були предметом кримінального правопорушення та були набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення та не взяв до уваги докази законності набуття грошових коштів. Розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно відбувся у її відсутності та копію ухвали вона отримала лише 03 червня 2016 року. А тому просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи № 461/3290/16-к, кримінального провадження № 0000874, заслухавши пояснення апелянта та її захисників про підтримку апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді, думку прокурора про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, дослідивши наведені доводи, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Колегією суддів встановлено, що 27 жовтня 2015 року внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 0000874 та розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, 11 грудня 2015 року внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, 29 грудня 2015 року внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, 30 грудня 2015 року внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, 03 лютого 2016 року внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, 06 лютого 2016 року внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, 09 лютого 2016 року внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 361 КК України, 18 лютого 2016 року внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, 19 лютого 2016 року внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Санкцією частини 5 статті 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Згідно ч.1, 2, 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Нормою ч.10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Таким чином, чинними нормами КПК не передбачено взаємозв`язку між накладенням арешту на майно з необхідністю повідомлення особі підозри. Законодавець передбачає арешт майна також і третіх осіб, а тому посилання в апеляційній скарзі на необхідність повідомлення підозри є необґрунтованою.

Як вбачається, договір оренди індивідуального сейфу у відділенні банку апелянт уклала 22 квітня 2016 року. Кошти, як вона зазначила в апеляційній скарзі, були перераховані їй в кінці 2014 року, копії квитанцій про видачу готівки, датовані груднем 2014 року та січнем 2015 року, тому доводи ОСОБА_13 , викладені нею в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя вірно задовольнив клопотання слідчого за погодженням прокурора, виходячи з правової підстави для арешту майна третіх осіб, наслідків арешту, з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), виходячи з розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно завданням кримінального провадження.
Разом з тим з мотивувальної частини слід виключити посилання на ч.2 ст. 172 КПК України, оскільки така норма викладена в редакції Закону, який втратив свою чинність.
Колегією суддів не встановлено підстав для скасування ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 18 травня 2016 року, а відтак вона є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
В матеріалах судової справи відсутні дані про направлення копії оскаржуваної ухвали апелянту, а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження.
Керуючись ст. ст. 170, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Поновити ОСОБА_16 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 18 травня 2016 року про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_3 ОСОБА_17 ОСОБА_18