465/4017/15-к
1-в/465/183/16
У Х В А Л А
судового засідання
12.08.2016 року Франківський районний суд м. Львова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , інспектора ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові клопотання Інспектора Франківського РВ м.Львова КВІ УДПтСУ у Л/о ОСОБА_4 про вирішення питання щодо призначення засудженому ОСОБА_5 остаточного покарання за сукупністю вироків, -

в с т а н о в и в :
Інспектор Франківського РВ м.Львова КВІ УДПтСУ у Л/о ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про вирішення питання щодо призначення засудженому ОСОБА_5 остаточного покарання за сукупністю вироків, покликаючись на те, що на виконанні у Франківському РВ м.Львова КВІ УДПтСУ у Л/о перебуває вирок Франківського районного суду м.Львова від 12.02.2016 року, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1(один) рік та на підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік. Окрім цього, 05.07.2016 року з Личаківського районного суду м.Львова надійшов вирок від 09.03.2016 року відносно ОСОБА_5 , засудженого за ч.1 ст. 383, ч.1 ст. 384 КК України, ст.70 КК України та призначено остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяців обмеження волі та у відповідності до ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки та на підставі ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_5 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання. В останньому вироку суду відсутня інформація, про попереднє засудження ОСОБА_5 . Крім цього, на даний час в провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження № 000290 від 27.03.2016 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України та згідно ухвали Галицького районного суду м.Львова від 22.07.2016 року обвинуваченому ОСОБА_5 обраний запобіжний захід тримання під вартою у Львівській УВП УДПтСУ у Львівській області( № 19) строком на 60 днів, до 19.09.2016 року. За таких обставин вважає, що необхідно вирішити питання про призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, а саме вироку Франківського районного суду м.Львова від 12.02.2016 року, який набрав законної сили 14.03.2016 року, та Личаківського районного суду м.Львова від 09.03.2016 року, який набрав законної сили 11.04.2016 року. Просить клопотання
В судовому засіданні інспектор Франківського РВ м.Львова КВІ УДПтСУ у Л/о ОСОБА_4 клопотання підтримала та просить його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв, що не перешкоджає судовому розгляду у його відсутності.

Прокурор клопотання заперечив, просив у такому клопотанні відмовити.

Заслухавши думку інспекції про задоволення клопотання та прокурора про відмову у задоволені клопотання, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків, суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 11 частини першої статті 537 цього Кодексу, а саме під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13 частини першої статті 537 цього Кодексу. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу. За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Частинами 1, 3, 4 ст. 70 КК України визначено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. До основного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за злочини, у вчиненні яких особу було визнано винною. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 цього ж Кодексу якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» від 21 грудня 1990 року №11, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст. 411 КПК, питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову. Зокрема, не можна у такому порядку: виключити з вироку кваліфікуючу ознаку злочину і посилання на обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність; уточнити призначене покарання (як основне, так і додаткове) щодо його виду та строку тощо.

Відповідно до Інформаційного Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013 року за № 223-558/0/4-13 у випадку, коли кримінальне провадження у зв`язку з укладенням угоди попередньо було виділено в окреме провадження, потім вироком суду затверджено угоду та призначено узгоджене між сторонами покарання чи звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому щодо інших кримінальних правопорушень провадження здійснювалось у загальному порядку, то при визначенні остаточного покарання суд має керуватися ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК, застосовуючи правила складання або поглинення покарань.

Якщо ж підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні щодо якого у подальшому було укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає, керуючись правилами статей 71, 72 КК.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст. 71 КК) (2341-14) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. За наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до ст. 71 КК ( 2341-14 ) та статей 411, 413 КПК . Згідно до ст.ст. 537 ч.1 п.11,539 КПК України, під час виконання вироків суд, який постановив вирок, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Як вбачається з матеріалів справи засуджений вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України 19.04.2015 року, за який він був засуджений вироком від 12.02.2016 року; а 08.12.2015 року та 11.12.2015 року, тобто до постановлення вироку в першій справі, вчинив нові злочини, передбачені ч.1 ст. 383, ч.1 ст. 384 КК України, за які засуджено вироком від 09.03.2016 року.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, частково чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Разом з цим, вказана норма закону застосовується лише у випадку, коли щодо засудженого є вирок, який не звернений до виконання і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок. У такому випадку суд за місцем виконання вироку, визначаючи порядок застосування покарання засудженому, зобов`язаний керуватися ст. 71 КК України. Натомість в ситуації, яка склалася з виконанням зазначених вище вироків щодо ОСОБА_5 , фактично йдеться не про визначення порядку застосування покарання при наявності декількох вироків, оскільки обидва вироки були звернені до виконання, а про неправильне призначення йому покарання за останнім за часом вироком, тобто про вирішення питання про призначення йому покарання за сукупністю злочинів згідно ч. 4 ст. 70 КК України, чого не вправі вирішувати суд при розгляді питань, пов`язаних із виконанням вироку.

Крім цього, на даний час в провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження № 000290 від 27.03.2016 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України та згідно ухвали Галицького районного суду м.Львова від 22.07.2016 року обвинуваченому ОСОБА_5 обраний запобіжний захід тримання під вартою у Львівській УВП УДПтСУ у Львівській області( № 19) строком на 60 днів, до 19.09.2016 року, а тому при внесенні вироку Галицьким районним судом м.Львова вищезазначені вироки також впливають при визначенні остаточного покарання ОСОБА_5 ..

Отже, враховуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення суті вироків і погіршення становища засудженого ОСОБА_5 , суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст.537,539 КПК України,-

ухвалив :
В задоволенні клопотання Інспектора Франківського РВ м.Львова КВІ УДПтСУ у Л/о ОСОБА_4 про вирішення питання щодо призначення засудженому ОСОБА_5 остаточного покарання за сукупністю вироків - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м.Львова протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1