АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1270/16 Справа № 208/5309/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції та представника потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, маючого на утриманні двох синів 2001 та 2008 років народження, який мешкає: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засудженого за ч.2 ст.286 КК України 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільненого від призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши випробувальний термін строком на 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України, ОСОБА_7 зобов`язаний протягом випробувального строку:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено, стягнуто на його користь з ОСОБА_7 ,

- 8 212 гривень 73 копійки матеріальних витрат на лікування;

- 10 359 гривень 33 копійки матеріальної шкоди завданої каліцтвом;

- 3 500 гривень матеріальних витрат на правову допомогу;

- 50 000 гривень моральної шкоди.

Цивільний позов Комунального закладу «Дніпродзержинська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради до ОСОБА_7 задоволений у повному обсязі, стягнуто з останнього 21 099 гривень 67 копійок витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 в умовах стаціонарного лікування.

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

01.05.2014 року, о 23 годині 15 хвилин, у темний час доби, за відсутності зовнішнього освітлення, ОСОБА_7 керуючи на праві приватної власності автомобілем «Опель Вектра», державний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Скаліка з боку вул. Димитрова в напрямку вул. Каштанів в м. Дніпродзержинськ, зі швидкістю близько 70 км/год.

В порушення вимог п. 2.9 «Правил дорожнього руху України», відповідно до яких «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 керував автомобілем та здійснював рух у стані алкогольного сп`яніння.

При русі по вул. Скаліка, ОСОБА_7 , як водій механічного транспортного засобу, не маючи перешкод технічного характеру, повинен був уважно стежити за розвитком дорожньої обстановки, та враховуючи дорожню обстановку вибирати швидкість руху, при якій він мав би можливість виконувати всі необхідні дії з управління автомобілем, що забезпечують безпеку всіх учасників дорожнього руху, з метою уникнути скоєння дорожньо- транспортної пригоди.

Іншими словами, водієві ОСОБА_7 необхідно було діяти відповідно до вимог п.п. 12.1., 12.4. і 12.9. б) «Правил дорожнього руху» України, згідно яких:

п. 12.1. «При виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год»;

п. 12.9. «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4. -12.7.

Однак, в порушення вимог вищевказаних пунктів даних «Правил ...», ОСОБА_7 , як водій механічного транспортного засобу, не маючи ніяких перешкод технічного характеру, проявляючи злочинну недбалість та особисту неуважність, в силу свого знаходження в стані алкогольного сп`яніння, перевищив безпечну швидкість руху та при швидкості руху близько 70 км/год, при русі на лівому закругленні дороги, при мокрому дорожньому покритті, допустив виїзд свого автомобіля за межі проїжджої частини вправо, втративши тим самим можливість подальшого контролю за керуванням автомобілем, де здійснив наїзд лівою передньої частиною керованого ним автомобіля на деревину, та далі правою передньою частиною наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався назустріч по пішохідному тротуару.

В результаті даного ДТП, ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток правої гомілки з саднами в ділянці гомілково-ступеневого суглобу; синець по задній поверхні правого стегна з розповсюдженням до гомілки, які викликали розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину, які відносяться до тяжкого ступеню тілесних ушкоджень.

У прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тяжкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , знаходиться порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 12.1., 12.4. і 12.9. б) «Правил дорожнього руху України», оскільки зазначені порушення в їх сукупності, безпосередньо спричинили настання даної події.

В апеляційних скаргах:

-прокурор, який приймає участь у розгляді справи судом першої інстанції просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому судом недостатньо враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наслідки, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, свою вину він не визнав, вину переклав на потерпілого, таким чином намагався уникнути відповідальності.

-представник потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати через м`якість призначеного покарання, постановити свій вирок, призначивши покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі. Вважає, що призначене судом покарання не відповідає особі обвинуваченого, так як він завдану шкоду потерпілому не відшкодував, вину не визнав, в суді першої інстанції намагався перекласти свою вину на потерпілого, що не свідчить про його щире каяття.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, пояснення обвинуваченого, який просив вирок суду залишити без змін, пояснення потерпілого, який просив задовольнити апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданих скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, які спричинили заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

Згідно з частинами 1 і 2 ст.409 КПК при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Перевіривши матеріали кримінального правопорушення в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора та представника потерпілого в апеляційних скаргах про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
При призначенні покарання суди повинні суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад його призначення та покарання призначати: 1)у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Оскільки, саме через ці засади реалізують принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, особі, що вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і для попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про застосування ст.75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути наведені докладні мотиви.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції послався на ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, його наслідки, а також урахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину визнав, позитивно характеризується за місцем мешкання та місцем роботи, має на утриманні двох дітей. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає визнання ним своєї вини, щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд вважає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Разом із тим, при призначенні покарання ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в достатній мірі не було враховано тяжкості злочину, яке відноситься до категорії тяжких, не враховані належним чином та не проаналізовані конкретні обставини цього кримінального правопорушення, внаслідок якого потерпілого ОСОБА_8 визнано інвалідом 3 групи.
Звільняючи ОСОБА_7 від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК суд залишив поза увагою і ту обставину, що на момент розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений не відшкодував потерпілій стороні завдану їй матеріальну й моральну шкоду. ОСОБА_7 ніяких дій, які б свідчили про його щире каяття не здійснив.
Відповідно до вимог ч.2 ст.409 КПК України невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості є підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_7 .
Згідно зі ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги прокурора, що приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції та представника потерпілого ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині призначення йому покарання скасуванню з ухваленням свого вироку в цій частині.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції та представника потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом, строком на 3 роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Міру запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити у виді особистого зобов`язання.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді: