АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/790/2124/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - - ОСОБА_2 ,
суддів - - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - - ОСОБА_6 ,
представника потерпілої - - ОСОБА_7 ,
захисників - - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченої - - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги: прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2016 року про повернення обвинувального акту у відношенні ОСОБА_10 , -
Суд зазначив , що зі змісту обвинувального акту не зрозуміло, який саме умисел мала обвинувачена: на спричинення тілесних ушкоджень або на позбавлення життя;
слідчим 13.05.2015 внесено відомості до ЄРДР про ознаки вчинення ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.1 ст.115 КК України, проте в обвинувальному акті і реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні данні, які б свідчили про те, що обвинувачена вчиняла будь-які дії, пов`язані з підготовкою до навмисного вбивства;
відомості про вчинення ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.1 ст.15, ч.2 ст.121 КК України внесені в ЄРДР тільки у вересні 2015, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про призначення процесуальних керівників по кримінальному провадженні та процесуальний документ, на підставі якого проводився контроль за вчиненням злочину;
з обвинувального акту вбачається , що про вагітність ОСОБА_12 обвинуваченій стало відомо майже через місяць після внесення до ЄРДР відомостей про ознаки вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.14, ч.1 ст.115 КК України;
з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_10 не була виконавцем злочину, а замовником його вчинення, але її дії, всупереч ч.2 ст.29 КК України, слідчим кваліфіковані як виконавицю злочину без посилання на відповідну частину ст.27 КК України та без наведення дій, які б давали можливість визначити вид співучасника злочину;
із обвинувального акту не вбачається, яке процесуальне рішення прийнято щодо ОСОБА_13 ;
ОСОБА_10 обвинувачується у замаху на злочин, тобто повинні бути встановлені та наведені в обвинувальному акті причини, що не залежали від волі обвинуваченої, з яких злочин не було доведено до кінця, але ці данні у обвинувальному акті відсутні. В обґрунтування відмови прокурору у задоволенні його клопотання про зміну обвинуваченій ОСОБА_10 запобіжного заходу з особистого зобов`язання на тримання під вартою, районний суд зазначив, що сторона обвинувачення не довела недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні прокурора.
Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду, прокурор в кримінальному проваджені подав на нього апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05.08.2016 року скасувати, в зв`язку з істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, призначити новий розгляд у суді першої інстанції та змінити забіжний захід стовно обвинуваченої ОСОБА_10 з особистого зобов`язання на тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань (27) УДПС України в Харківській області строком на 60 діб без визначення розміру застави.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор зазначив, що в ухвалі районного суду конкретно не вказано, яким саме вимогам ст.291 КПК України не відповідає обвинувальний акт.
Висновки суду, щодо відсутності конкретизації дій ОСОБА_10 під час вчинення злочину є необґрунтованими, оскільки, згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими. Висновки суду в ухвалі про повернення обвинувального акту, щодо відсутності конкретизації дій обвинуваченої не мають підґрунтя, оскільки докази під час підготовчого судового засідання не досліджуються.
При формулюванні обвинувачення вказано на умисел вчинення кримінального правопорушення та причини, що не залежали від волі обвинуваченої, за яких злочин не було доведено до кінця, так як саме під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину діям ОСОБА_10 завадили працівники міліції.
Рішення першої інстанції повністю дублює рішення суду апеляційної інстанції хоча під час підготовчого судового засідання суд не досліджував та не мав права досліджувати докази, надавати їм оцінку та робити висновки щодо доведеності вини обвинуваченої.

При залишенні запобіжного заходу стосовно обвинуваченої у вигляді особистого зобов`язання без змін, судом залишено поза увагою, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме зухвалість дій обвинуваченої, яка скоїла тяжкий злочин відносно жінки, яка перебувала на останніх місяцях вагітності а також той факт, що обвинувачена не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі так як її діям завадили працівники міліції, а також той факт, що після зміни судом запобіжного заходу на особисте зобов`язання, остання можливо причетна до вчинення іншого кримінального правопорушення досудове розслідування у якому на теперішній час триває, є достатні підстави вважати, що забезпечити належну поведінку обвинуваченої ОСОБА_10 та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Також, не погодившись із зазначеним рішенням районного суду, потерпіла ОСОБА_12 подала на нього апеляційну скаргу, в якій вона просить ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05.08.2016 року скасувати, справу направити для розгляду до суду першої інстанції та задовольнити клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу ОСОБА_10 з особистого зобов`язання на тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань (27) УДПС України в Харківській області строком на 60 діб без визначення розміру застави.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпіла зазначила, що суд першої інстанції помилково вийшов за межі ухвали апеляційного суду Харківської області від 18 квітня 2016 року та безпідставно почав судове провадження зі стадії підготовчого провадження, а не зі стадії судового розгляду, що в свою чергу дало можливість суду повернути обвинувальний акт прокурору.

Крім цього судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_10 , оскільки ризики на які посилалась прокурор в своєму клопотанні є доведеними, обвинувачення є обґрунтованим, більш м`який запобіжний захід не допомагає запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.

Також судом не враховано, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, те, що після її звільнення з під варти почався тиск на неї та ОСОБА_14 який є свідком по справі з боку невідомих осіб.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; пояснення представника потерпілої, який також підтримав апеляційну скаргу потерпілої; думку захисників та обвинуваченої, котрі заперечували проти задоволення апеляційних скарг; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Фактичні обставини кримінального правопорушення , які прокурор вважає встановленими повинні бути конкретними і відповідати кваліфікації кримінального правопорушення зазначеної в обвинувальному акті.
Неконкретність та суперечливість обвинувачення є порушенням права обвинуваченого на захист.
Посилання прокурора на те, що суд першої інстанції не вказав порушень ст. 291 КПК України як підстав для повернення обвинувального акту не відповідають дійсності, оскільки в оскарженій ухвалі прямо зазначено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.

Колегія суддів зазначає, що в кримінальному провадженні ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18.04.2016 року вже було скасовано вирок Московського районного суду м.Харкова в цьому кримінальному провадженні. При цьому підставою скасування обвинувального вироку та призначення нового судового розгляду суд вказав саме невідповідність висунутого та зафіксованого в обвинувальному акті обвинувачення ОСОБА_10 вимогам закону (а.с.165-170).

Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою змінено на особисте зобов`язання. Вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції звернено увагу суду першої інстанції на зміст обвинувального акту під час нового судового розгляду.

Згідно ч.2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
Відповідно до ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Отже посилання прокурора в апеляційній скарзі на невідповідність рішення апеляційного суду Харківської області від 18.04.2016р. яке є чинним повноваженням апеляційного суду є неправомірним.

Відповідно до ч.1 ст.416 КПК України, після скасування судом апеляційної інстанції вироку, суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV КПК України в іншому складі суду. Підготовче судове засідання регламентоване ст.314 глави 27 розділу IV КПК України, тому, посилання апелянтів щодо необов`язковості та необґрунтованості призначення та проведення підготовчого судового засідання не ґрунтується на законі.

Наведені в оскарженій ухвалі суду недоліки обвинувального акту відповідають дійсності і від їх усунення залежить вирішення питання про належність та допустимість доказів, наданих суду, а також кваліфікації дій обвинуваченої та наявності в її діях складу певного кримінального правопорушення.

Щодо доводів апеляційних скарг в частині зміни обвинуваченій ОСОБА_15 запобіжного заходу з особистого зобов`язання на тримання під вартою, колегія суддів зазначає наступне. Суд першої інстанції належним чином обґрунтував своє рішення щодо відмови прокурору у зміні ОСОБА_16 запобіжного заходу на тримання під вартою. При цьому колегія суддів враховує, що обвинувальний вирок Московського районного суду м. Харкова відносно ОСОБА_10 скасовано; прямих доказів щодо можливого впливу обвинуваченою на потерпілого та свідків суду не надано; більш того, наданими захистом при апеляційному розгляді документами ці посилання сторони обвинувачення було спростовано; обвинувачена має неповнолітню дитину; наявність у обвинуваченої ОСОБА_10 закордонного паспорту не може свідчити про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України; ОСОБА_10 являється до суду за всіма викликами; не має доступу до речей та документів які потрібні для встановлення істини по справі.

За таких обставин колегія суддів не вважає можливим визнати апеляційні скарги прокурора та потерпілої обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 залишити без задоволення, а ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту у відношенні ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді -