Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/133/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.07.2016 року м. Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000326 від 13 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_12 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 та прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції на вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2015 року, яким:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Долинського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, що не працює, інваліда II групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Постановлено про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_8 29 259,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної, 300 000,00 грн. моральної шкоди та 6500, 00 грн. витрат на правову допомогу.

На користь держави з обвинуваченого ОСОБА_12 стягнуто 1 776, 96 грн. процесуальних витрат за залучення експертів.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_12 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого при слідуючих обставинах.

12 жовтня 2014 року приблизно 19.30 години ОСОБА_12 керуючи мотоциклом «Уаmaha» без реєстраційних номерів, рухаючись по вул. Новій у м. Долинській Долинського району Кіровоградської області зі сторони вул. Леніна у напрямку пров. Транспортного, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що знаходиться в напрямку його руху на перехресті вул. Нової та пров. Щорса у м. Долинській Долинського району Кіровоградської області, у порушення п. 18.1. Правил дорожнього руху, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним мотоцикла з метою безпечного проїзду зони пішохідного переходу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка проходила через перехрестя доріг вул. Нової та пров. Щорса у м. Долинській Долинського району Кіровоградської області по пішохідному переходу, справа наліво щодо напрямку руху мотоцикла ОСОБА_12 .

В результаті зіткнення з мотоциклом, ОСОБА_14 відлетіла вліво щодо напрямку руху мотоцикла та потрапила під колеса автобусу «БАЗА.079.23», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_15 , який рухався у зустрічному ОСОБА_12 напрямку.

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_13 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: скальпованих, рваних ран склепіння черепа, підборіддя та лівої щоки,розтрощення кісток склепіння та основи черепа, розчавлення тканини головного мозку, тупихтравм грудної клітини, множинних переломів ребер зліва з 2 по 10 по декількох анатомічній лініях, переломів ребер справа по середньоключичній лінії з 2 по 9, забою легенів, множинна саден тулуба та живота справа, саден на правому передпліччі по внутрішній, тильній тазадній поверхні в середній третині, синців на лівому плечі по зовнішній поверхні в середні третині, садна на тильній поверхні 2-3 пальців правої кисті, садна на тильній поверхні лівоїкисті на основі 4-5 пальців, та на основі 1 пальця, синця на лівому плечі по передній поверхні в середній третині, садна правої гомілки по задній поверхні, рани правої гомілки на межі внутрішньої та задньої поверхні, рани на лівій гомілці по задній поверхні, садна правої гомілки по передній поверхні, садна правого колінного суглоба по передній поверхні, синця правого стегна по внутрішній поверхні, садна правого стегна по передній поверхні; садна на правах коліні по передній поверхні, рани (2) на лівому коліні по передній поверхні, синця на правійгомілці на межі передньої та задньої поверхні,які згідно висновку судово-медичної експертизи № 136 від 18 листопада 2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення, що призвели до її смерті.

У апеляційній скарзі та доповненнях захисник обвинуваченого ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, крім того просить скасувати вказаний вирок суду з призначенням нового судового розгляду.

Апеляційні вимоги адвокат ОСОБА_11 обґрунтовує тим, що після повернення обвинувального акту прокурору на доопрацювання, продовження стоку досудового розслідування даного кримінального провадження до трьох місяців, а саме до 21 червня 2015 року не відповідає вимогам чинного законодавства, а зміст постанови заступника прокурора Кіровоградської області суперечить раніше прийнятому прокурором рішення про завершення досудового розслідування.

Таким чином, оскільки нині діючим КПК не врегульовано питання про поновлення досудового розслідування після повернення обвинувального акту прокурору та не передбачено можливості проведення будь-яких слідчих дій після доступу до матеріалів провадження, то зміна раніше повідомленої ОСОБА_12 підозри, складання слідчим, затвердження прокурором та вручення ОСОБА_12 обвинувального акту з порушенням розумних процесуальних строків, зміст якого не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, без чітко сформульованого обвинувачення, на думку сторони захисту, в контексті застосування положень ст. 6 Європейської конвенції та практики Європейського суду з прав людини (рішення Абрамян проти Росії від 09.10.2008 р., Камасінскі проти Австрії) порушує права ОСОБА_12 та унеможливлює його подальший судовий розгляд, про що на стадії підготовчого провадження, в суді заявлялось відповідне клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків та скасування постанови заступника прокурора Кіровоградської області про продовження строку досудового розслідування, у задоволенні якого суд відмовив.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається про те, що мотивувальна частина оскаржуваного вироку не містить чітко сформованого обвинувачення, визнаного судом доведеним, рішення суду ґрунтується на припущеннях, оскільки жоден з допитаних в судовому засіданні свідків не підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та не бачив момент наїзду ОСОБА_12 на пішохода ОСОБА_13 , за виключенням свідка ОСОБА_16 , показання якої сторона захисту вважає неточними та суперечливими.

Показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які зафіксовані у протоколах від 24 листопада 2014 року, а також дані цих протоколів слідчих експериментів, проведених за участю вказаних осіб з фотознімками, сторона захисту, як доказ вважає недопустимими, оскільки під час експерименту, який проводився без ОСОБА_12 , фактично відбувався допит ОСОБА_17 та ОСОБА_16 та фотографування вказаних ними місць, а не відтворення обстановки та обставин самої події ДТП.

Крім того, захисник вважає, що протокол огляду місця даної дорожньо-транспортної пригоди, який оформлений заступником начальника ВР ДТП СУ УМВС України в Кіровоградській області - майором міліції ОСОБА_18 , який не входив до складу групи слідчих та схема до цього протоколу з фототаблицею, яка оформлена слідчим ОСОБА_19 , які були використані експертом при проведенні судової автотехнічної експертизи, висновки якої покладені судом в основу вироку, також не можуть вважатись належними та допустимими доказами, оскільки оформлені не уповноваженою процесуальною особою.

Також зазначає, що при проведенні автотехнічної експертизи, щодо з`ясування обставин, причин, механізму зіткнення та наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями та наслідками кожного з учасників ДТП, в тому числі водія автомобіля Шкода, експертом не враховано, що згідно показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , потерпіла ОСОБА_13 знаходилась по середині проїзної частини вул. Нова, м. Долинська і рухаючись у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості відповідно по п. 4.1 ПДР повинна була виділити себе та на одязі мати світлоповретальні елементи, а водій автобуса «БАЗ» ОСОБА_15 , відповідно до вимог п. 18.4 ПДР, в той час як ОСОБА_13 переходила дорогу повинен був зупинитись перед перехрестям, однак продовжив рух.

Таким чином, на думку сторони захисту, експертне дослідження обставин даної пригоди проведено в бажаному для слідства варіанті, викликає сумніви в об`єктивності та неупередженості висновку експерта.

Адвокат стверджує, що при неповноті та однобічності досудового розслідування, відсутності належних, прямих та достовірних доказів, неконкретності пред`явленого ОСОБА_12 обвинувачення та недоведеності його вини, а також поверховості та необ`єктивності судового розгляду, оскаржуваний ним вирок суду повинен бути скасований внаслідок його незаконності та необґрунтованості, кримінальне провадження, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 284 КПК України закрито за відсутністю в діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Крім того вказує, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_12 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки текстуально не містить формулювання обвинувачення, а лише зміст підозри,що порушує права ОСОБА_12 на захист, який згідно висновку судово - психіатричної експертизи № 207 від 26 квітня 2016 року страждає психічним розладами психотичного характеру у формі психоорганічного синдрому і не може в повному обсязі самостійно реалізовувати своє право на захист.

Наведені обставини та висновки експертизи не були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, що відповідно до положень ст. 412 та 415 КПК України є підставою для скасування вироку та призначення нового судового розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції просить скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_12 покарання степеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особи, ухвалити в цій частині новий вирок, згідно з яким призначити ОСОБА_12 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.65 КК України та положень п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні ОСОБА_12 покарання не врахував, те, що обвинувачений свою вину не визнав, не розкаявся, завдані потерпілим збитки не відшкодував, офіційно ніде не працює, дітей не має, вчинив тяжкий злочин в результаті якого настала смерть людини.

Наведені обставини, на думку прокурора свідчать про те, що ОСОБА_12 як особа представляє суспільну небезпеку для оточуючих і заслуговує на більш суворе, реальне та справедливе покарання.

У запереченнях потерпіла ОСОБА_9 просить відмовити захиснику обвинуваченого ОСОБА_12 - адвокату ОСОБА_11 у задоволенні апеляційної скарги, вказуючи на те, що його доводи не ґрунтуються на вимогах Закону.

Зокрема зазначає про те, що оскільки КПК конкретно не визначена процедура усунення недоліків обвинувального акту та процесуальні строки, протягом яких такі недоліки повинні бути усунуті, то продовження прокурором строків досудового розслідування даного кримінального провадження відповідає вимогам ч.8 ст. 223 КПК України, що після направлення обвинувального акту до суду, ОСОБА_12 згідно ч.2 ст. 42 КПК України набуває статусу обвинуваченого, а тому доводи його захисника про відсутність пред`явленого ОСОБА_12 обвинувачення не відповідають дійсності.

Крім того, потерпіла вказує про те, що вирок суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин цієї справи, а вина ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями свідків, які об`єктивно узгоджуються з наявними справі письмовими доказами, в тому числі протоколами слідчого експерименту та огляду місці ДТП, які проведені та оформлені уповноваженими особами, відповідно до вимог та у порядку встановленому КПК.

Потерпіла ОСОБА_9 вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а призначене ОСОБА_12 покарання справедливим, у зв`язку з чим просить відмовити адвокату ОСОБА_11 в задоволенні апеляційної скарги, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу процесуального прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора і заперечували проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника - адвоката ОСОБА_11 в частині скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 задоволенню не підлягають за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_12 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України.

Так, згідно диспозиції ст. 286 КК України кримінальна відповідальність за зазначеним законом настає, як у разі порушення особою, що керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, так і за порушення правил експлуатації транспорту, тобто об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки, як діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту під час керування транспортним засобом.
Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у вчиненні дій, які заборонені правилами (проїзд на забороняючий сигнал світлофора, експлуатація автомобіля з певними технічними несправностями тощо); невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки чи приписів дорожніх знаків, неправильне користування зовнішніми світловими приладами).

Обстановка вчинення даного злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху, тобто в процесі пересування транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єкт злочину спеціальний - осудна особа, яка досягла 16-річного віку і керує транспортним засобом.

З обсягу та характеру фактичних обставин цієї справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, вбачається, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулась 12 жовтня 2014 року приблизно 19.30 години на Т-подібному перехресті нерівнозначних доріг вул. Нової та пров. Щорса у м. Долинській Долинського району Кіровоградської області, в той час як потерпіла ОСОБА_13 переходила проїзну частину вул. Нової по пішохідному переходу.

В результаті зіткнення на перехресті мотоцикла «Уаmaha» під керуванням ОСОБА_12 , пішохід ОСОБА_13 від удару відлетіла вліво та потрапила під колеса автобусу «БАЗ» під керуванням ОСОБА_15 , який рухався у зустрічному ОСОБА_12 напрямку.

Як убачається з мотивувальній частині оскаржуваного вироку, суд при таких обставинах, констатував у діях ОСОБА_12 порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, який в даній дорожній ситуації для уникнення зіткнення, тобто наїзду на пішохода ОСОБА_13 , повинен був при наближенні до пішохідного переходу зменшити швидкість керованого ним мотоциклу, а в разі з потреби зупинитись, щоб дати можливість ОСОБА_13 перейти проїзну частину.

Зазначив, що смерть потерпілої ОСОБА_13 настала безпосередньо в результаті невиконання ОСОБА_12 вищевказаних правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_12 з ОСОБА_13 , визнавши що саме вони перебувають у причинному зв`язку з суспільно небезпечними наслідками.

На обґрунтування таких висновків, суд послався на показання самого обвинуваченого ОСОБА_12 в судовому засіданні, свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та експерта ОСОБА_25 , а також даних протоколів огляду місця ДТП, слідчого експерименту з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , висновків судово-медичних та інженерно-трасологічних (автотехнічних) експертиз.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правильність кваліфікації дій ОСОБА_12 за ч.2 ст. 286 КК України та доведеність його вини виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України єдиним процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, є обвинувальний акт.

Як вбачається з матеріалів, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_12 за ч.2 ст. 286 КК України складений слідчим та затверджений прокурором 28 травня 2015 року.

У даному процесуальному рішенні містяться всі відомості, перелік яких закріплений у ч. 2 ст. 291 КПК України, та долучені додатки, визначені ч. 4 ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт щодо ОСОБА_12 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто словесне формулювання, що відповідає формулі кваліфікації злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Той факт, що в обвинувальному акті формулюючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, слідчий зазначив про достатність доказів для підозри ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України», а не обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні даного кримінального правопорушення, на думку колегії суддів суті процесуального рішення - обвинувального акта не змінює.
З огляду на положення ч. 2 ст. 42, ч. 4 ст. 110 КПК України, таке формулювання не впливає на набуття ОСОБА_12 процесуального статусу обвинуваченого після направлення обвинувального акта до суду та жодним чином не порушує процесуальні права обвинуваченого.
Крім того, копія обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування вручені ОСОБА_12 та його захиснику - адвокату ОСОБА_11 під розписку, що свідчить про офіційне доведення до відома сторони захисту про фактичні та юридичні підстави пред`явленого відповідно обвинувального акта обвинувачення та надало можливість підготуватися до захисту.
Таким чином, колегія суддів вважає, що право обвинуваченого ОСОБА_12 на справедливий судовий розгляд, гарантований підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,зокрема право бути негайно поінформованим про характер та причини пред`явленого йому обвинувачення і мати час та можливість підготуватися до свого захисту, не порушено.
Наведене підтверджується тим, що за змістом поданої адвокатом ОСОБА_11 апеляційної скарги та її доповненнях, позиція захисту базується на версії про відсутність очевидців цієї пригоди, недотримання правил дорожного руху іншими учасниками дорожнього руху, а сааме пішоходом ОСОБА_13 , яка на його думку, під час переходу проїзної частини дороги по пішохідному переходу повинна була себе «виділити», водієм автобуса ОСОБА_15 , який повинен був побачити перед собою пішохода та перед пішохідним переходом зупинитись, а також невстановленою особою - водієм автомобіля «Шкода», який нібито різко зупинився перед пішохідним переходом, а ОСОБА_12 , рухаючись позаду нього змушений був маневрувати та об`їхати перешкоду, в результаті випадково зіткнувся з ОСОБА_13 на пішохідному переході.

Крім того, захист оспорює допустимість ряду доказів, а саме первісних даних, отриманих в результаті огляду місця ДТП, та результатів проведених слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_16 та ОСОБА_20 , які в подальшому стороною обвинувачення використані як вихідні дані для проведення автотехнічних експертиз.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник обізнані в деталях сформованого обвинувачення, всі докази, які містяться в матеріалах даного кримінального провадження, стороною обвинувачення їм відкриті, після вироку суду першої інстанції та до початку апеляційного розгляду, судом надана можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, сформувати та узгодити єдину позицію захисту, яка в кінцевому варіанті зводиться до скасування вироку місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту, вимогам ст. 291 КПК України, яке виразилось у формулюванні змісту підозри ОСОБА_12 , а не обвинувачення.

Крім того, колегія суддів вважає некоректним посилання адвоката, як на підставу для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, на практику Європейського суду з прав людини, викладених врішеннях «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 року, оскільки дані рішення стосуються зміни правової кваліфікації злочину судом, що позбавило обвинуваченого можливості реалізувати своє право на захист щодо зміненого обвинувачення.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_12 про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України і як наслідок порушення права обвинуваченого на захист, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що спростовуються вищевикладеним.

Даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд також на обґрунтування своїх висновків, правильно і цілком обґрунтовано в основу вироку поклав:

- показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та експерта ОСОБА_25 , про те, що 12 жовтня 2014 року приблизно 19.30 год. ОСОБА_12 , під час керування мотоциклом по вул. Новій, в м. Долинській Долинського району Кіровоградської областіна Т-подібному перехресті нерівнозначних доріг вул. Нової та пров. Щорса здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_13 , яка переходила дорогу по пішохідному переходу, внаслідок чого потерпіла відлетіла на зустрічну смугу руху та потрапила під колеса автобус;

- дані протоколів огляду місця події від 12 жовтня 2014 року з схемою ДТП про те, що місце наїзду автобуса «БАЗ А07923», реєстраційний номер НОМЕР_1 на потерпілу ОСОБА_13 розташоване безпосередньо перед Т-подібним перехрестям вул. Нової та пров. Щорса, в районі ширини тротуару пров. Щорса, що примикає до проїзної частини, тобто вул. Нової, що відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, є пішохідним переходом;

- дані слідчих експериментів, проведених з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , про те, що потерпіла ОСОБА_13 йшла по тротуару пров. Щорса, який примикає до проїзної частини дороги вул. Нової та у цих межах розпочала перетинати проїзну частину дороги;

- дані висновку судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_13 про характер, локалізацію, механізм утворення, тяжкість та причино - наслідковий зв`язок;

-висновку інженерно-трасологічних (автотехнічних) експертиз № 343 від 11 листопада 2014 року про наднормований знос малюнку протектора шин мотоцикла ОСОБА_12 та невідповідність вимогам п.п. 31.4 та 31.4.5 а) ПДР, що забороняє експлуатацію транспортного засобу;

- висновку автотехнічної експертизи від 22 жовтня 2014 року про справність та працездатність рульового керування, гальмівною системи та ходової частини автобуса «БАЗ»;

- автотехнічної експертизи від 15 грудня 2014 року, згідно з яким у даній дорожній ситуації дії ОСОБА_12 для уникнення зіткнення регламентувались вимогами п. п. 2.3. (б), 12.4. та 18.1. Правил дорожнього руху і при своєчасному виконанні вимог п. 18.1. ПДР ОСОБА_12 мав технічну можливість дати дорогу пішоходу і тим самим уникнути наїзду керованого ним мотоцикла на пішохода.

Достовірність даних вищевказаних протоколів слідчих дій, правдивість показань свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_20 , під час проведення слідчих експериментів, свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , а також обгрунтованість висновків експерта ОСОБА_25 , перевірені судом першої інстанції, а доводи захисника обвинуваченого про недопустимість доказів (протоколу огляду місця події, схеми ДТП та висновку експерта) обгрунтовано визнані судом безпідставними, оскільки заступник начальника ВР СУ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_18 та слідчий цього відділу ОСОБА_19 ,відповідно до п. 17 ч.3 ст. 39 КПК України є слідчими, мають право і повинні складати процесуальні документи, а вданому випадку протокол огляду місця події від 12 жовтня 2014 року та схему ДТП.

Крім того, в оскаржуваному вироку, суд зазначив, що оцінюючі досліджені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд визнає належними та допустимими доказами протокол огляду місця події, схему ДТП, а також висновок судової інженерно-транспортної (автотехнічної експертизи) від 15 грудня 2014 року, достовірність та обгрунтованість якого підтвердив допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_25 , а їх сукупність такою, що доводить винуватість ОСОБА_12 у порушенні вимог п. 18.1 ПДР, що призвело до наїзду на потерпілу ОСОБА_13 , яка переходила проїзну частину по пішохідному переходу, наявність між його діями та наслідками(заподіяння смерті), прямого причинного зв`язку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України відповідає фактичним обставинам цієї справи, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 про те, що останній в даній дорожній ситуації перебував в умовах аварійності через створення йому перешкоди водієм автомобіля «Шкода», який нібито різко зупинився перед пішохідним переходом, колегія судів вважає безпідставними і такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження, по суті версія сторони захисту про перешкоду та створення автомобілем «Шкода», аварійної ситуації залишилась нічим не підтвердженою, більш того ця версія спростовується матеріалами даного кримінального провадження, яким суд першої інтонації дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно та обґрунтовано зазначив в оскаржуваному вироку.

Крім того, колегія суддів відмічає, що суд при визначенні міри та ступеню відповідальності ОСОБА_12 , який відмовився під час досудового розслідування від дачі показань, виходив з наявності в матеріалах кримінального провадження конкретних даних, в тому числі даних слідчих експериментів з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , висновку судової автотехнічної експертизи від 15 грудня 2014 року про забезпечення безпеки дорожнього руху та можливість запобігти зіткненню, при виконанні ОСОБА_12 регламентованих Правилами дорожнього руху України вимог ( п. 18.1 ПДР ), дав діям обвинуваченого належну юридичну оцінку.

Очевидно, що ОСОБА_12 рухаючись на швидкісному та потужному мотоциклі «Уаmaha» з наднормованим зносом малюнка протектора заднього колеса, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу повинен був зменшити швидкість або вжити всіх необхідних заходів для безпечного для всіх учасників об`їзду пішохода або зупинки мотоцикла і дати можливість ОСОБА_13 перейти через проїзну частину дороги по пішохідному переходу на освітленій ділянці дороги

Проте ОСОБА_12 цього не зробив, неправильно розцінив дорожню обстановку, яка виникла на даній ділянці дороги, замість того щоб зменшити швидкість і переконатись у відсутності перешкоди для руху, швидкість не зменшив, розпочав маневрувати, не переконавшись у безпечності подальшого руху.

Не виконання ОСОБА_12 елементарних правил безпеки дорожнього руху і призвело до наїзду на ОСОБА_13 , яка від удару відлетіла в сторону і потрапила під колеса автобуса.

Колегія суддів переконана і це підтверджується об`єктивним даними, що саме дії ОСОБА_12 перебувають з правового погляду у причинному зв`язку з наслідками ( заподіяння смерті) в цій справі.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необ`єктивність та неповноту у дослідженні судом першої інстанції представлених доказів, констатується захисником обвинуваченого ОСОБА_12 формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Крім того, оскільки в останніх доповненнях до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 , яку підтримав ОСОБА_12 ставиться питання про скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду із-за відсутності в обвинувальному акті текстуального посилання на обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, не врахування судом першої інстанції рішень Верховного Суду України по даній категорії справ, не розмежування з технічної точки зору дій водія автобуса ОСОБА_15 щодо запобіганню наїзду на ОСОБА_13 , а також із-за психічної хвороби ОСОБА_12 , то колегія суддів зазначає, що ці обставини в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, зазначених у ст. 415 КПК України не входять.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції вказав, що у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу ОСОБА_12 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, інвалід 2 групи.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_12 , судом не встановлені.

Згідно висновку судової психіатричної експертизи № 207 від 26 квітня 2016 року ОСОБА_12 осудний, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, страждає психічними розладами.
Обвинувачений ОСОБА_12 свою вину не визнав та не розкаявся, завдану потерпілим шкоду добровільно не відшкодував, обставин, які пом`якшують ОСОБА_12 покарання,колегія суддів не знаходить і погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_12 ,як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_12 у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для призначення більш суворого покарання, про що просить прокурор в апеляцій скарзі, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_12 та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки ці дані судом при призначенні ОСОБА_12 покарання враховані, про що зазначено в оскаржуваному вироку.З урахуванням вищевикладеного, підстав для скасування законного та обгрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_12 за ч.2 ст. 286 КК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 та прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції - залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Кіровоградської області в кримінальному провадженні № 0000326 від 13 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_12 за ч.2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи )
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .