Ухвала іменем україни 29 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами засудженої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_5 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 квітня

2016 року,

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від

20 вересня 2011 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Пеньківки Шаргородського району Вінницької області, громадянку України, таку, що не має судимості,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2

ст. 115 КК на строк 11 років із конфіскацією майна, яке є її власністю,

за ч. 3 ст. 187 КК на строк 8 років із конфіскацією майна, яке є її власністю.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією майна, яке є її власністю.
Вирішено питання про долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21 квітня

2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено, перекваліфіковано дії останньої з ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі:

за ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК на строк 11 років із конфіскацією майна, яке є її власністю, за ч. 3 ст. 187 КК на строк 8 років із конфіскацією майна, яке є її власністю. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винною та засуджено, за те, що вона 04 вересня 2010 року приблизно о 11:00 год. знаходячись у

с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, маючи при собі ломик, із метою крадіжки чужого майна шляхом вільного доступу через незамкнені вхідні двері проникла до будинку

АДРЕСА_1 . Скориставшись тим, що власниця будинку ОСОБА_7 знаходилась на городі, ОСОБА_6 стала шукати кошти, належні потерпілій і, не знайшовши нічого, з метою доведення до кінця свого умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, вирішила дочекатися коли ОСОБА_7 зайде в будинок і скоїти розбійний напад на неї.

Коли ОСОБА_7 зайшла до будинку, ОСОБА_6 із метою відкритого заволодіння майном ОСОБА_7 ломиком, вдарила у голову потерпілу, вимагаючи у останньої передати їй кошти. Від удару ОСОБА_7 упала на підлогу та почала кричати, кликати на допомогу та благати ОСОБА_6 не позбавляти її життя.

ОСОБА_6 , не дочекавшись поки потерпіла передасть їй кошти, помітивши через відкриті двері, що на крик до будинку ОСОБА_7 біжать сторонні особи, закрила зсередини вхідні двері в будинок і під час вчинення розбійного нападу на ОСОБА_7 вирішила останню позбавити життя, умисно нанесла ломиком три удари у голову та обличчя потерпілої, продовжуючи вимагати у останньої передати їй кошти, одночасно ОСОБА_6 утримувала руками потерпілу, притискаючи її до підлоги і ганчіркою, яку знайшла там же на підлозі, закривала їй рота щоб остання припинила кричати, кликати на допомогу, та не давала змогу їй піднятися і залишити будинок.

ОСОБА_6 свої дії, які були спрямовані на умисне вбивство з корисливих мотивів ОСОБА_7 , довести до кінця не змогла, так як під час вчинення даного злочину була виявлена та затримана ОСОБА_8 і сусідами, які почули крик із будинку ОСОБА_7 та прибігли на допомогу.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 , посилаючись на однобічність, неповноту досудового й судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженоївнаслідок суворості, просить скасувати постановлені у справі судові рішення в частині засудження її за ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, кримінальну справу в цій частині закрити та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог засуджена вказує, що матеріали кримінальної справи, не містять доказів на підтвердження її вини у чиненні замаху на умисне вбивство ОСОБА_7 з корисливих мотивів. Крім того засуджена зазначає, що судовий розгляд не фіксувався технічними засобами, що призвело до порушення її права на захист. Також зазначає, що судом при призначені їй покарання не в повній мірі враховані дані про її особу, а також обставини, що пом`якшують покарання.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на однобічність, неповноту досудового й судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить скасувати постановлені у справі судові рішення щодо ОСОБА_6 в частині засудження її за ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2
ст. 115 КК, а кримінальну справу в цій частині закрити. Обґрунтовуючи свої вимоги захисник зазначає, що матеріали кримінальної справи, не містять доказів на підтвердження вини ОСОБА_6 у чиненні замаху на умисне вбивство ОСОБА_7 з корисливих мотивів. Крім того захисник вказує, що апеляційний суд всупереч вимогам ст. 399 КПК 1960 року, не виконав вказівок наведених в ухвалі ВССУ від 24 грудня 2015 року, та не дослідив безпосередньо докази у справі, не дав їм належної оцінки в їх сукупності. Також на думку захисника апеляційний суд переглядаючи кримінальну справу не дав вичерпних відповідей на всі доводи апеляції засудженої та захисника, а тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам

ст. 377 КПК 1960 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_5 , які кожен окремо підтримали свої вимоги за касаційними скаргами та просили їх задовольнити, думку прокурора яка частково підтримала касаційні скарги і просила ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи й обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови є, зокрема, істотне порушення кримінально-процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду це рішення суду вищої інстанції щодо законності та обґрунтованості судового рішення місцевого суду, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна бути законною та обґрунтованою. Відповідно до ст. 377 КПК 1960 року в ухвалі слід проаналізувати і співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен з них вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи процесуальний закон. У разі залишення вироку без зміни в ухвалі необхідно докладно викласти мотиви й підстави відхилення апеляції, а також докази, що спростовують наведені в останній доводи.
Проте, як видно з ухвали, апеляційний суд ці вимоги закону в повній мірі не виконав.

Як убачається з матеріалів справи, не погоджуючись із вироком місцевого суду, засуджена ОСОБА_6 звернулась до апеляційного суду із апеляцією та доповненнями до неї, також свої доповнення до апеляції засудженої були подані її захисником ОСОБА_5 . За змістом цієї апеляції та доповнень до неї засуджена та її захисник, серед іншого звертали увагу на те, що досудове та судове слідство у місцевому суді проведено неповно та не об`єктивно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а кваліфікація дій засудженої за ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК не підтверджується доказами, що містяться в матеріалах кримінальної справи.
Також на вирок місцевого суду було подано апеляцію зі змінами до неї і прокурором, в якій порушувалось питання про перекваліфікацію дій засудженої з ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК.
Проте, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, залишаючи апеляцію з доповненнями до неї засудженої, та доповненнями її захисника без задоволення, апеляційний суд не перевірив належним чином усіх наведених у них доводів, не дав вичерпних відповідей і не зазначив мотивованих підстав, з яких визнав ці доводи необґрунтованими. Апеляційний суд формально перерахував докази, якими обґрунтовано вирок суду першої інстанції та обмежився лише посиланнями на те, що доводи апеляції є необґрунтованими.
Крім того як вбачається з матеріалів кримінальної справи, з врахуванням змін внесених апеляційним судом ОСОБА_6 визнано винною у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК та

ч. 3 ст. 187 КК.
Статтею 70 КК визначений порядок призначення покарання за сукупністю злочинів.
Однак, апеляційній суд задовольняючи апеляцію прокурора та перекваліфіковуючи дії засудженої з ч. 2 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК на

ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, призначив засудженій ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 15, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК та

за ч. 3 ст. 187 КК, при цьому положень ст. 70 КК не застосував та не визначив остаточного покарання.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого суду необхідно усунути вищезазначені недоліки, повно й всебічно розглянути справу, перевірити доводи, викладені в апеляціях учасників судового розгляду та доповненнях до них, прийняти законне й обґрунтоване рішення у справі.

З огляду на викладене та керуючись статтями 394396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 21 квітня

2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3