Справа №478/920/16-к пров. №1-в/478/693/2016
У х в а л а
14 березня 2016 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника ВК №93 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, засудженого: 1) 06.06.2007 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.121 КК України до позбавлення волі строком на 5 років,з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 3 роки; 2) 23.12.2009 року Жовтневим районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.121, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 6 років,04.11.2013 року ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області не відбута частина покарання 1 рік 10 місяців і 09 днів замінена на виправні роботи строком на 1 рік 10 місяців і 09 днів з відрахуванням 10% заробітку в дохід держави; 3) 03.04.2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.309, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці, початок строку: 13.05.2015 року; кінець строку: 13.07.2016 року,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням в якому просив застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що відбуваючи призначене судом покарання встановлений режим утримання не порушував, просив клопотання задовольнити та умовно-достроково звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Представник Казанківської ВК №93 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання не довів свого виправлення.
На думку прокурора клопотання засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Вислухав пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд приходе такого висновку.
Відповідно до ст.81 КК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
В силу ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.04.2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.309, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останній за період відбування покарання в Казанківській ВК №93 не довів своє виправлення, а його поведінка та ставлення до праці мали мінливий, нестабільний характер.
Відповідно до довідки Казанківської ВК №93 від 10.03.2016 року засуджений ОСОБА_5 заохочень не мав, мав стягнення 15 діб ДІЗО за нетактовну поведінку (від 29.08.2015 року).
Згідно витягу з протоколу №4 від 23.02.2016 року засідання адміністративної комісії Казанківської ВК №93 з питань застосування до засуджених заохочувальних норм, встановлення адміністративного нагляду прийнято рішення про відмову засудженому ОСОБА_5 в застосуванні ст.81 КК України як такому, що не довів свого виправлення.
Відповідно до характеристики, затвердженої начальником Казанківської ВК №93 від 10.03.2016 року, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання в Казанківській ВК №93 заохочень не мав, мав стягнення, безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, у відносинах з представниками адміністрації не завжди ввічливий, тактовний, до виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
На підставі викладеного вбачається, що засуджений ОСОБА_5 фактично своєю поведінкою не довів того, що став на шлях виправлення, що судом не може бути розцінене як те, що він твердо став на шлях виправлення.
Таким чином, суд приходить висновку, що на час розгляду подання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя