Ухвала
іменем україни

28 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь при розгляді справи апеляційним судом, на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 8 лютого 2016 року,
в с т а н о в и л а:

Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 вересня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований по АДРЕСА_1 та проживає по АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі.

Задоволено заявлений по справі позов прокурора та постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь комунального підприємства «Цюрупинська центральна районна лікарня Херсонської обласної ради» 3629,88 грн. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_7 .
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 17 травня 2015 року, приблизно о 22 год. 30 хв., знаходячись по АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наніс один удар ножем в праву частину грудної клітини ОСОБА_7 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфікувались за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, однак були перекваліфіковані судом на ч.1 ст. 121 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 8 лютого 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор просить увалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону істотне порушення кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Вказує на те, що апеляційний суд не дослідив повній мірі доводи апеляції прокурора, а матеріали справи містять достатні докази для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи з положень ст. ст. 15, 115 КК України замах на вбивство може бути скоєний лише з прямим умислом, коли винна особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання, але такі наслідки не настали по незалежним від її волі обставинам.

Вирішуючи в справах про злочини проти життя та здоров`я особи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий, суд має виходити із сукупності всіх обставин справи й ураховувати не тільки поведінку винуватого, потерпілого і їх взаємостосунки до злочину, під час і після його вчинення, але й спосіб учинення злочину, застосовані засоби і знаряддя, сам характер заподіяних потерпілим поранень. Про наявність саме прямого умислу можуть свідчити, зокрема, діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілих і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_6 заперечував наявність у нього умислу на вбивство ОСОБА_7 ..

Перевіряючи ці доводи ОСОБА_6 суд прийняв до уваги те, що до початку конфлікту між підсудним та потерпілим не було неприязних стосунків. Крім того було дано оцінку поведінці потерпілого та засудженого, яка передувала події злочину, а також причині конфлікту, яка була пов`язана з відмовою ОСОБА_7 виконати прохання ОСОБА_6 щодо подальшого розпиття спитих напоїв та вирішення питання оплати праці. При цьому, ОСОБА_6 після заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, та вичерпання конфлікту, не продовжив вчиняти будь-які активні дії щодо потерпілого, хоча мав для цього всі можливості.
Тому, оцінивши вказані обставини у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів, які доводять наявність у ОСОБА_6 умислу на вбивство. Таким чином рішення суду про кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України є правильним.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винного та призначив йому покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчиненого злочину, є справедливим і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.
При розгляді справи апеляційним судом були належним чином досліджені матеріали провадження, проаналізовані докази, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність вини ОСОБА_6 та обставини, що впливають на призначення покарання. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування судових рішень колегія суддів не встановила.

За таких обставин колегія суддів вважає, судове рішення законним та обґрунтованим і підстав для задоволення касаційної скарги не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 434-436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 8 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3