Провадження №1-в/639/1810/16
Справа №639/5939/16-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 р. Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, українки, громадянки України, не закінчена середня освітою, не замужній, маючу на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму вироком Ніжегородського районного суду м. Нижнього Новгорода від 23 червня 2015 р. за ст. 30 ч. 3, ст. 228.1 ч. 3 п. «б» ст. 30 ч. 3 ст. 228.1 ч. 3 п. «а,б» ст. 30 ч. 3, ст. 228.1 ч. 3 п. «б», ст. 30 ч. 1 ст. 228.1 ч. 4 п. «г» ст. 69 ч. 3 КК РФ до 8 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колоній загального режиму,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова з Міністерства юстиції України надійшло клопотання про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 Міністерство юстиції України ставить питання про визначення статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнано винною вироком Ніжегородського районного суду м. Нижнього Новгорода від 23 червня 2015 р. Визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженою ОСОБА_4 на підставі вироку Ніжегородського районного суду м. Нижнього Новгорода від 23 червня 2015 р.

Мотивоване клопотання тим, що 20 липня 2016 р. наказом №2089/5 Міністерства юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженої вироком російського суду громадянки України ОСОБА_4 , керуючись ст. 606 КПК України, т. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 р., та на підставі запиту Міністерства юстиції Росіїської Федерації від 06 квітня 2016 р. за №06-38208/16. ОСОБА_4 засуджено вироком Ніжегородського районного суду м. Нижнього Новгорода від 23 червня 2015 р. до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 30 п. «г» ч. 4 ст. 228.1 (приготування до незаконного збуту наркотичних засобів у великому розмірі), ч. 3 ст. 30, п. «б» ч. 3 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів у значному розмірі), ч. 3 ст. 30 п. «а, б» ч. 3 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичного засобу, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у значному розмір) КК РФ, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «виправна колонія №2 ГУФСВП Росії у Ніжегородській області», кінець відбуття строку покарання 18 березня 2022 р. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні це АДРЕСА_2 .

Заслухавши думку прокурора, дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступних висновків.

В своєму клопотанні Міністерство юстиції України не заперечує проти розгляду питання про приведення вироку суду РФ відповідно до законодавства України без участі представника міністерства.

Матеріали провадження містять заяву засудженої ОСОБА_4 про її направлення для подальшого відбуття покарання до республіки Україна, так як вона є громадянкою України.

Визначаючи підсудність клопотання, суд виходить із вимог ст. 603 КПК України. В цій нормі зазначено, що клопотання Міністерства юстиції України про виконання вироку суду іноземної держави розглядається судом в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місце проживання чи останнє відоме місце проживання засудженої особи, або перебування майна такої особи.

Судом встановлено, що останнє місце проживання ОСОБА_4 на території України є АДРЕСА_2 , а тому Міністерством юстиції України та судом дотримані всі вимоги, які регулюють підсудність клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» 1983 р., компетентні органи держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положенням ст. 11 Конвенції, яка передбачає у разі зміни вироку застосовувати процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є громадянкою України, вирок Російської Федерації, яким вона засуджена набрав законної сили, строк який має відбувати засуджена більше шести місяців, надано згоду на передачу засудженої в Україну для подальшого відбування покарання, злочини, внаслідок вчинення яких було ухвалено вирок, є злочинами, згідно із законодавством України, суд вбачає підстави для проведення вироку у відповідність із законодавством України.

Матеріалами справи встановлено.

20 липня 2016 р. наказом №2089/5 Міністерства юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженої вироком російського суду громадянки України ОСОБА_4

ОСОБА_4 засуджено вироком Ніжегородського районного суду м. Нижнього Новгорода від 23 червня 2015 р. до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 30 п. «г» ч. 4 ст. 228.1 (приготування до незаконного збуту наркотичних засобів у великому розмірі), ч. 3 ст. 30, п. «б» ч. 3 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів у значному розмірі), ч. 3 ст. 30 п. «а, б» ч. 3 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичного засобу, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у значному розмір) КК РФ, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «виправна колонія №2 ГУФСВП Росії у Ніжегородській області», кінець відбуття строку покарання 18 березня 2022 р.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні це АДРЕСА_2 .

Вирок набрав законної сили та направлено до виконання 10 липня 2015 р.

На теперішній час ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «виправна колонія №2 ГУФСВП Росії у Ніжегородській області», кінець відбуття строку покарання 18 березня 2022 р.

Вказані злочини є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

Кримінальним кодексом України визначені статті, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винною.

Статтею 14 КК України готування до злочину. Готування до злочину є підшукування або пристосування засобів чи знарядь, відшкодування співучасників або змова на вчинення злочину, усунення перешкод, а також інше умисне створення умов для вчинення злочину.

Статтею 15 КК України замах на злочин. Стаття 15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Стаття 307 КК України-незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Частина 2 ст. 307 КК України ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених ст. 308-310, 312, 314, 315, 317 КК України, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини.

Відповідно до ст. 11 Конвенції, при застосуванні процедури заміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до Кримінального Кодексу України та визначає покарання. За своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковим жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину.

Виходячи з наведеного вище, клопотання про приведення вироку Ніжегородського районного суду м. Нижнього Новгорода від 23 червня 2015 р. відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню.

На підставі ст. 9-12 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» ст. 602, 610 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Колопотання Міністерства Юстиції України задовольнити.

Вирок Ніжегородського районного суду м. Нижнього Новгорода від 23 червня 2015 р., яким ОСОБА_4 визнано винною за ст. 30 ч. 3, ст. 228.1 ч. 3 п. «б» ст. 30 ч. 3 ст. 228.1 ч. 3 п. «а,б» ст. 30 ч. 3, ст. 228.1 ч. 3 п. «б», ст. 30 ч. 1 ст. 228.1 ч. 4 п. «г» ст. 69 ч. 3 КК РФ та призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років - привести у відповідність із законодавством України.

ОСОБА_4 вважати засудженою за ст. 14 ч. 2 ст. 307 КК України, за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України, ст. 70 КК України до позбавлення воли строком на 8 (вісім) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 23.06.2015 р. Зарахувати в строк відбуття покарання період знаходження ОСОБА_4 під вартою з 19.03.2014 р. по 22.06.2015 р. включно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом семи днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1