АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/1202/15-к Номер провадження 11-кп/786/250/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 286 КК України - Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000207 від 04.05.2015, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Оболонь, Семенівського району, Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого в ПАТ «Полтавахолод», жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Цивільний позов прокурора прокуратури Полтавської області задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави, в особі бюджетно-фінансового управління виконкому Полтавської міської ради 2157 грн. 67 коп. витрат на стаціонарне лікування від злочину потерпілої ОСОБА_11 .

Стягнуто із засудженого на користь держави 1718 грн. 64 коп. витрат за проведення автотехнічної, транспортно-трасологічної експертиз.

По справі вирішено долю речових доказів.

За вироком суду, 04 травня 2015 року, близько 7 год. 30 хв. по автодорозі сполученням «Полтава-Олександрія» від м. Полтава у напрямку м. Кременчук, рухався автомобіль марки ВАЗ-2107 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням обвинуваченого ОСОБА_9 , який є власником автомобіля.

Проїзджаючи 23 км. + 300 м. вказаної автодороги, в районі перехрестя з автодорогою, яка веде в напрямку села Ганжі Новосанжарського району Полтавської області, водій ОСОБА_9 , в порушення вимог п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, змінив напрямок свого руху, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1. ПДР України, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ-210994-20 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням потерпілої ОСОБА_11 , власника автомобіля, який рухався по своїй смузі руху, в зустрічному напрямку.

Внаслідок зіткнення автомобілів, пасажиру автомобіля ВАЗ-2107 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_12 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння, що потягли його смерть.

Водію автомобіля ВАЗ-210994 д.н.з. НОМЕР_2 , потерпілій ОСОБА_11 спричинені середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого посилаючись на неврахування судом в повній мірі характеру дій обвинуваченого та тяжкі наслідки.

ОСОБА_9 вину у скоєнні злочину не визнав в повному обсязі, заперечував фактичні обставини справи, намагався зменшити відповідальність за скоєне.

Просив ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим за ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок та застосувати до нього положення ст. 75 КК України, звільнивши його від покарання з випробуванням та не застосовувати додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вказує, що проведення слідчого експерименту відбулося 17.07.2015 з грубим порушення норм КПК України, яке виразилося у позбавленні права скористатися правовою допомогою захисника, відповідно як наслідок, на думку обвинуваченого, висновок автотехнічної експертизи №207 від 22.07.2015, яка проведена на підставі даних, отриманих при вказаному слідчому експерименті, є неналежним та недопустимим доказом.

На переконання обвинуваченого, при проведенні 05.08.2015 повторного слідчого експерименту у протоколі та на схемі до нього зазначено помилкові дані, а саме розташування невстановленого попутного автомобіля в момент зміни ним напрямку руху з одночасним відхилення ліворуч.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким застосувати ОСОБА_9 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від покарання з випробуванням та не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зазначає, що при постановленні вироку суд посилається на недопустимий доказ, а саме протокол слідчого експерименту від 05.08.2015, оскільки перед проведенням даної слідчої дії обвинуваченому не були роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України.

Захисник посилається на розбіжності вихідних даних, котрі зазначені у протоколі слідчого експерименту від 05.08.2015 та протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми до нього. З приводу вказаних розбіжностей був допитаний слідчий, показанням якого суд не дав оцінки.

В судовому засіданні обвинувачений вказував, що не підписував схему, яка додана до протоколу слідчого експерименту від 05.08.2015, при цьому сторона захисту надала фотокопію схеми, яка відрізняється, з підписами ОСОБА_9 , його захисника та понятих.

Суд в порушення вимог КПК України постановив ухвалу про визнання доказів недопустимими, оцінку яким повинен був надати в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

В апеляційній скарзі захисник ставить питання про повторне дослідження доказів та скасування ухвали суду від 04.12.2015 про визнання доказів недопустимими.

Заслухавши доповідача, обвинуваченго ОСОБА_9 та в його інтересах захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які просили задовольнити їхні апеляційні скарги, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив залишити без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого і захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів не знайшла підстав для їх задоволення.

Винуватість ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 та середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_11 , при викладених у вироку обставинах, ґрунтуються на доказах, безпосередньо досліджених в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_11 пояснила суду, що вона, керуючи автомобілем ВАЗ-210994-20, рухалась по автодорозі «Полтава-Олександрія» в напрямку м.Полтава по своїй смузі руху. В районі перехрестя дороги до с.Ганжі Новосанжарського району помітила, як автомобіль «Калина», що рухався по зустрічній смузі руху, зменшуючи швидкість та увімкнувши показчик лівого повороту почав наближатись до осьової роздільної лінії. Раптово із-за даного автомобіля на великій швидкості їй назустріч виїхав автомобіль ВАЗ-2107, під керуванням обвинуваченого і сталось зіткнення автомобілів. Це сталось так раптово на її смузі руху, що вона не могла нічого вдіяти.

За висновком судово-медичної експертизи потерпілій ОСОБА_11 в результаті ДТП спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (а.п.99-100).

За висновком судово-медичної експертизи, пасажир автомобіля, під керуванням обвинуваченого, ОСОБА_12 в результаті ДТП отримав шок в наслідок тупої травми голови, тулуба, кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів та множинних переломів кісток скелета, від чого в той же день і настала його смерть (а.п.101-104).

Сам обвинувачений ОСОБА_13 не заперечує, що виїхав на зустрічну смугу руху, де і сталося зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_11 .

Згідно протоколу огляду дорожньо-транспортної пригоди від 04.05.2015 року та схеми до нього, зіткнення транспортних засобів відбулось на зустрічній смузі руху по напрямку руху автомобіля під керуванням обвинуваченого, на смузі руху автомобіля під керуванням потерпілої ОСОБА_11 , що рухався назустріч, при сонячній погоді та при задовільному покриттю автошляху. Сліди гальмування були відсутні (а.п.111-119).

За участю ОСОБА_13 проводився слідчий експеримент від 05.08.2015 року, де він в присутності захисника та понятих на місці події розповів та показав про обставини вчинення ДТП (а.п.72-77).

Доводи апеляційної скарги, що перед проведенням даної слідчої дії ОСОБА_13 не були роз`яснені права, спростовуються пам`яткою про процесуальні права, які підозрюваний отримав 27.07.2015 року, про що поставив свій підпис (а.п.170-171).

Також не відповідають дійсним обставинам справи і доводи про те, що дана слідча дія проводилась без адвоката, оскільки вона була проведена в присутності захисника ОСОБА_14 .

Слідчий експеримент проведений за участю підозрюваного від 17.07.2015 року без захисника не був предметом дослідження в суді першої інстанції та під час проведення судової автотехнічної експертизи, тому доводи апеляційної скарги, що судово-автотехнічний експерт посилався на дані цього експерименту, є безпідставними.

За висновками судової автотехнічної експертизи від 11 серпня 2015 року водій автомобіля ОСОБА_13 мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом екстреного гальмування в межах своєї смуги із зупинкою автомобіля до невстановленого автомобіля, що зупинився. ОСОБА_13 мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п.п.10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, для чого в його діях не було будь-яких перешкод технічного характеру, і невиконання цих вимог знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди (а.п.82-86).

Судовий експерт ОСОБА_15 в судовому засіданні повністю підтвердив висновки даної експертизи.

Так як висновок судової автотехнічної експертизи від 07.10.2015 року наданий стороною захисту не ґрунтується на доказах, що містяться в матеріалах кримінального провадження, тому суд обґрунтовано не прийняв його до уваги та надав йому належну оцінку(а.п.122-126).

На підставі викладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_13 , керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 та середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_11 , а тому правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Покарання винному призначене у відповідності з вимогами ст.65 КК України, в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Підстав для звільнення ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 поданої в інтересах обвинуваченого, прокурора відділу прокуратури Полтавської області залишити без задоволення, а вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2015 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4