Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засіданняОСОБА_4 ,
захисникаОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 00000124 за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_5 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2015 року,
у с т а н о в и в:
За вироком місцевого суду, залишеним без змін апеляційним судом,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Велика Яблунівка Смілянського району Черкаської області, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засуджено за ч. 3 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування, на строк 3 роки з конфіскацією частини майна, яке є його власністю, без спеціальної конфіскації.
Ухвалено стягнути із засудженого на користь держави 922,78 грн у рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Вирішено питання про долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винуватим в одержанні неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої йому влад чи службового становища, вчиненого службовою особою, яка займає відповідальне становище, за таких обставин.
Як установив суд, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, обіймаючи посаду директора та керуючого санацією Смілянського комунального підприємства «Наш Дім», тобто будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, використовуючи надане йому службове становище, діючи умисно та з корисливих мотивів, одержав від колишнього працівника СКП «Наш Дім» ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 2800 грн за вирішення питань, що входить до його компетенції. А саме за надання ним письмової згоди на зняття з жилого приміщення статусу службового житла, яке розташоване по на АДРЕСА_2 і перебуває на балансі СКП «Наш Дім» з метою подальшої передачі його у приватну власність ОСОБА_8
07 квітня 2015 року приблизно о 15.35 год. ОСОБА_7 , перебуваючи біля входу в підвальне приміщення кафе «Кактус», що по вул. Свердлова в м. Смілі, одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду 2800 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Обґрунтовує тим, що кваліфікуючи дії засудженого за ч. 3 ст. 368 КК України за кваліфікуючою ознакою «службовою особою, яка займає відповідальне становище», суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не навів у вироку жодних доказів, які би давали підстави вважати, що керуючий санацією СКП «Наш Дім» є службовою особою, яка, крім того, займає відповідальне становище. Також скаржник стверджує, що ухвала апеляційного суд не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , наводячи аналогічні доводи, викладені у касаційній скарзі свого захисника, просить судові рішення щодо нього скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання доводів касаційних скарг, думку прокурора про безпідставність касаційних вимог захисника та залишення скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у скарзі, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положенням ст. 59 та пунктом 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено конституційне право громадян на захист від обвинувачення.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення. Також у мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів ? навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.
Статтею 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Так, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Згідно зі ст. 404 КПК України апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку відповідності нормам матеріального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
Проте місцевий суд цих вимог кримінального процесуального закону при постановленні обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 не дотримався, що залишилося поза увагою апеляційного суду, який передчасно залишив цей вирок без змін.
Так, при юридичній оцінці діяння ОСОБА_7 суд дійшов висновку про те, що воно вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, а звідси й про наявність особливо кваліфікованого складу злочину (ч. 3 ст. 368 КК України).
Однак, наявність зазначеної кваліфікуючої ознаки у мотивувальній частині вироку (відповідно до п. 2 примітки до ст. 368 КК України) суд не встановив.
Отже, висновок суду щодо юридичної кваліфікації дій ОСОБА_7 не можна визнати обґрунтованим.
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій не виконали вимог статей 368 та п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України щодо питань, які вирішує суд при постановленні вироку, і не вказали у мотивувальній частині обвинувального вироку: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення; результатів оцінки доказів для підтвердження встановлених судом обставин.
За таких обставин судові рішення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу підлягають скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого це провадження належить розглянути з дотриманням матеріального та процесуального законів, і ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Оскільки судові рішення підлягають скасуванню, касаційну скаргу, зважаючи на її вимоги, слід задовольнити.
З урахуванням того, що ОСОБА_7 перебуває під вартою за рішенням суду, яке скасовується, колегія суддів, виходячи з положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає, що засудженого має бути звільнено з-під варти. При отриманні справи районному суду слід вирішити питання щодо запобіжного заходу відповідно до правозастосовної практики Європейського суду з прав людини.

Керуючись статтями 433, 436 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Касаційні скарги засудженого та його захисника задовольнити.
Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
ОСОБА_7 звільнити з- під варти.
Копію ухвали щодо ОСОБА_7 надіслати адміністрації Черкаської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області (№ 62) для виконання рішення про звільнення ув`язненого з-під варти.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3