Дата документу Справа № 315/969/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/329/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 315/969/15-к
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000416 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воздвижівка Гуляйпільського району Запорізької області, громадянина України, учня 1 курсу ЧПАЛ м. Гуляйполе Запорізької області, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

за участю: прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційних скаргах прокурор у кримінальному провадженні та заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 , посилаючись на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зазначають, що вирішуючи у мотивувальній частині вироку питання про призначення ОСОБА_6 покарання, суд, врахувавши всі обставини справи, дійшов правильного висновку про можливість застосування до останнього ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 3 ст. 185 КК України. Між тим, призначаючи обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, помилково не послався у резолютивній частині вироку на положення ст. 69 КК України. Внаслідок цього, просять вирок суду першої інстанції в цій частині змінити, вказавши на застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, та прокурора, який підтримав апеляційні скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком два роки. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на один рік та згідно з п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України покладено обов`язок - повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід не обирався. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом судового рішення, 13.08.2015 року, близько 22.30 год., неповнолітній ОСОБА_6 , керуючись корисливими мотивами, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, проник до господарчої будівлі, яка розташована на території домоволодіння АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_10 , звідки таємно викрав майно, що належить останньому, на загальну суму 354 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 усудовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою обвинуваченого та інших учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин провадження, оскільки вони учасниками судового розгляду не заперечувалися. При цьому обвинуваченому були роз`яснені наслідки не дослідження інших доказів, які йому були зрозумілі. Обґрунтованість не дослідження доказів не ставиться під сумнів у апеляційній скарзі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи прокурорів про те, що районний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки призначив неповнолітньому ОСОБА_6 покарання у виді 2 років позбавлення волі, оскільки санкцією ч. 3 ст. 185 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, а також прохання прокурорів про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КК України покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом було враховано, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин будучи неповнолітнім, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв слідству, добровільно відшкодував шкоду потерпілому, а тому суд призначив останньому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Враховуючи вищевказані вимоги законів, колегія суддів вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 69 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 Особливої частини цього Кодексу, оскільки низка обставин, що пом`якшують покарання, зокрема те, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин будучи неповнолітнім, щиро розкаявся у вчиненому, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити, а вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити.

Вважати обвинуваченого ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4