Номер провадження: 11/785/12/16
Номер справи місцевого суду: 1-134/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9

засудженого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_11 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 14.06.2011 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженець с.Богданова, Ульяновського району, Кіровоградської області,громадянин України, освіта неповна середня, холостий, що непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений:

- за ст.187 ч.4 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного майна;

- за ст.115 ч.2 п.п.1,6,12,13 КК України до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього особисто належного майна.

Відповідно до ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього особисто належного майна.

Оскаржуваним вироком суду також засуджений ОСОБА_12 за ст.ст.185 ч.3, 187ч.4,115 ч.2 п.п.1,6,12,13, 70 КК України до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього особисто належного майна.Постановою Балтського районного суду Одеської області від 21.10.2011 року апеляція засудженого ОСОБА_12 визнана що не підлягає розгляду.

Вироком суду стягнуто з засуджених ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , солідарно, на користь ОСОБА_13 - 40502,55 грн., ОСОБА_14 - 10000 грн., а також, на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області судові витрати в сумі 12070,08 грн.

Засуджений ОСОБА_11 перебуває під вартою з 31.08.2010 року.

встановила:
ОСОБА_11 і ОСОБА_12 засуджені за те, що 19.08.2010 року, приблизно о 03:00 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, вступили у попередню змову між собою на розбійний напад на ОСОБА_15 , 1938года народження, взяли з собою саморобний ніж, пошкодивши запірний пристрій на вхідних дверях проникли в будинок ОСОБА_15 , розташований в с.Мала Слобідка, Кодимського району, Одеської області.

ОСОБА_11 , застосовуючи насильство небезпечне для життя і здоров`я потерпілої, завдав ОСОБА_15 кілька ударів кулаком в обличчя, заподіявши легкі тілесні ушкодження. Потім ОСОБА_11 і ОСОБА_12 стали вимагати у ОСОБА_15 гроші, завдали при цьому удари руками, ногами і дерев`яним табуретом по голові і тулубу, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження.

Далі, діючи з корисливих мотивів та з умислом на позбавлення життя ОСОБА_15 , ОСОБА_12 завдав потерпілій наявним у нього ножем удар в шию зліва, а також три удари уздовж правого переднеподмишечной лінії, завдавши потерпілій легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також тяжкі тілесні ушкодження.

Далі, ОСОБА_11 цим же ножем завдав ОСОБА_15 чотири удари в ліву грудину заподіявши тяжкі тілесні ушкодження.

В результаті спільних злочинних дій ОСОБА_11 і ОСОБА_12 від травматичного шоку наступила смерть ОСОБА_15 , що складається в прямому причинному зв`язку із зазначеними тяжкими тілесними ушкодженнями.

Крім того, 19.08.2010 року, приблизно о 03.30 год., ОСОБА_11 І ОСОБА_12 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою між собою на розбійний напад, проникли у двір будинку потерпілих ОСОБА_16 , розташованого по АДРЕСА_1 .

Зустрівши виходить з літньої кухні ОСОБА_17 , 1938 року народження, діючи з корисливих мотивів та з умислом на позбавлення життя потерпілої, ОСОБА_12 закрив рот потерпілої, повалив її на землю і заподіяв легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_11 саморобним ножем завдав ОСОБА_17 чотири удари в ліву половину грудей, один удар в шию зліва, один удар у зовнішню поверхню лівого ліктя, заподіявши потерпілій легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також тяжкі тілесні ушкодження.

В результаті спільних злочинних дій ОСОБА_11 і ОСОБА_12 на місці злочину настала смерть ОСОБА_17 , що складається в прямому причинному зв`язку із зазначеними тяжкими тілесними ушкодженнями.

У цей час знаходився в літній кухні ОСОБА_18 , 1934 року народження, став кричати. ОСОБА_12 , спільно з ОСОБА_11 , діючи з умислом на позбавлення останнього життя, проникли в приміщення літньої кухні, де ОСОБА_12 кинув ОСОБА_18 на підлогу, а ОСОБА_11 ножем наніс останньому удар в шию зліва, заподіявши тяжке тілесне ушкодження, в результаті якого ОСОБА_18 помер на місці.

Після цього, ОСОБА_12 І ОСОБА_11 знайшли в літній кухні ключі від вхідних дверей житлового будинку, проникли в будинок, звідки викрали майно потерпілих на загальну суму 502,55 грн., з викраденим зникли.

В апеляції засуджений ОСОБА_11 просить змінити вирок суду в частині призначеного йому покарання, замінивши покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.Посилається на те, що необґрунтованообвинувачується в нанесенні чотирьох ударів ножем в область грудей ОСОБА_17 , алетакої кількості ударів він не завдавав, та завдав ОСОБА_17 два удари ножем: в шию і лікоть. Вказує, що суд не взяв до уваги його свідчення і висновки експертиз, якими встановлено, що чотири удари в груди нанесені другим ножем, який ОСОБА_12 взяв в будинку у потерпілих ОСОБА_16 , і на якому є кров ОСОБА_17 . Вказує, що судом неправильно застосовано кримінальний закон за цим епізодом, тому що він ОСОБА_17 не вбивав, згідно з висновком експертизи від двох ударів ножем, які він завдав ОСОБА_17 , були заподіяні легкі тілесні ушкодження, за які передбачено покарання ст.125 КК України. Посилається на те, що суд в порушення вимог ст.ст. 65,67,78 КПК України, не вирішив питання про допустимість і належність доказів, та всебічно, повно і об`єктивно не розглянув всіх обставин справи.

Також в апеляції засуджений ОСОБА_11 посилається на порушення його права на захист в ході досудового слідства і судового слідства. Зокрема, вказує, що органами досудового слідства було порушено вимоги КПК України, оскільки незважаючи на те, що він був затриманий 30.08.2010 року, захисника йому було надано лише 02.09.2010 року при відтворенні обстановки та обставин події. Апелянт вказує, що його допит проводився із застосуванням до нього психологічного та фізичного впливу, в результаті якого він підписував процесуальні документи в яких визнавав себе винним. Засуджений посилається на те, що йому не надали можливість виступити в судових дебатах та звернутися до суду з останнім словом, а розслідування справи та судових розгляд проводився на російській мові, якою він не володіє та без участі його захисника.

В запереченнях прокурор просив апеляцію засудженого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, посилаючись, що доводи в апеляції є необґрунтованими, досудове слідство й розгляд кримінальної справи, а також вирок суду відповідають вимогам кримінального та кримінально-процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення засудженого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу засудженого та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого; перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого;вивчивши матеріали справи та провівши часткове судове слідство; провівши судові дебати та надавши засудженому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку про таке.
Положеннями ст. 365 КПК України (в ред.1960р.) регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності та обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим в судовому засіданні. Відповідно до вимог ч.1 ст.365 КПК України (в ред.1960р.) вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом виключно в межах поданої апеляційної скарги.

Статтею 323 КПК України(в ред.1960р.) передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.
Згідно ст. 65 КПК України(в ред.1960р.) доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 67 КПК України (в ред.1960р.) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом.
Перевіркою доводів апеляційної скаргизасудженого щодо допущених судом першої інстанції порушень кримінального та кримінально-процесуального законів при судовому розгляді кримінальної справи встановлено наступне.
Висновки суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_10 в скоєннізлочинів, передбачених ч.4ст.187, п.п.1,6,12,13 ч.2 ст.115 КК України, за обставин встановлених районним судом,відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, які є належними, допустимими та достатніми.Наведені у вироку суду докази правильно оцінені та обґрунтовано покладені районним судом в основу вироку.
Так, будучи допитаним в суді першої інстанції засуджений ОСОБА_10 вину в скоєнні вбивства потерпілої ОСОБА_15 не визнав. Відмовився від своїх показань, які давав під час досудового розслідування, в яких повністю визнавав себе винним у вбивстві потерпілої ОСОБА_15 . Пояснив суду, що наніс декілька ударів руками по голові потерпілої ОСОБА_15 та ногами по тілу, а її вбивство вчинив ОСОБА_12 , який наніс декілька ударів в шию та груди. Щодо вбивства потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 засуджений ОСОБА_10 в районному суді визнав свою провину повністю та дав суду показання, які повністю співвідносяться з показаннями, які він давав на досудовому слідстві та іншими дослідженими судом доказами по справі.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_10 також не визнав себе винним у вбивстві потерпілої ОСОБА_15 . Змінив свої показання в частині обвинувачення за епізодом вбивства подружжя ОСОБА_16 , пояснив, що наніс один удар потерпілій ОСОБА_17 у шию ножем та один удар ножем у лікоть, але відмовився від своїх показань щодо його причетності до вбивства ОСОБА_18 .
При цьому, пояснюючи зміну своїх показань в суді апеляційної інстанції в частині обвинувачення за фактом вбивства потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також його позиції щодо непричетності до вбивства ОСОБА_15 , засуджений ОСОБА_10 пояснив суду, що під час досудового слідства, визнавши себе винним у вбивстві трьох осіб, він оговорив себе, оскільки його примусили до цього працівники міліції, які застосовували до нього недозволені методи слідства у виді побоїв та психологічного тиску.Засуджений заявив апеляційному суду до вбивства потерпілої ОСОБА_15 може бути причетний громадянин Шуліка, якого вони зустріли разом з ОСОБА_12 , коли йшли до будинку потерпілої. Анкетних даних громадянина Шуліки, апеляційному суду засуджений не вказав, пояснивши при цьому, що вказана особа, за його інформацією вже померла.

В процесі апеляційного перегляду вироку районного суду, колегією суддів було проведено частково судове слідство, були повторно досліджені всі докази зазначені у вироку в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, та за результатами апеляційного розгляду колегією суддів встановлене наступне.

Показання засудженого ОСОБА_10 в частині невизнання ним вини за епізодом вбивства потерпілої ОСОБА_15 районний суд визнав необ`єктивними, оскільки його вина за цим епізодом знайшла своє підтвердження в сукупності доказів по справі, які суд першої інстанції належним чином дослідив та дав їм вірну оцінку.

Так, в ході досудового слідства: в явці з повинною, допитаний в якості обвинуваченого, під час відтворенні обстановки та обставин події злочинів, засуджений ОСОБА_10 , давав послідовні свідчення по всіх епізодах звинувачення. Засуджений детально розповів про обставини скоєння злочинів та свою роль при вчиненні розбійних нападів і вбивств відносно потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 .

Як свідчать матеріали кримінальної справи, ОСОБА_19 інадосудовомуінасудовомуслідствіпослідовнопояснював, ОСОБА_20 передавйому ніж, якийвонивзялиз ОСОБА_21 , і саме із застосуваннямвказаного ножа вінвчинив ОСОБА_22 та ОСОБА_18 .При цьому всі вказані показання засуджений ОСОБА_10 добровільно давав під час допиту в якості обвинуваченого 01.09.2010 року в при сутності захисника ОСОБА_23 та в присутності понятих та його захисника адвоката ОСОБА_24 під час проведення за участю ОСОБА_10 відтворення обстановки та обставин події від 01.09.2010 року(т.1, а.с.274, 282-313; т.4, а.с. 151-154). Крімтого, ОСОБА_19 надосудовомуслідствіівсуді, приознайомленнізвідеозаписамизазначенихслідчихдійза участюзахисника, змістсвоїхсвідчень, датупроведенняслідчихдій, не заперечував. (т.1,а.с.281,314; т.4,а.с.245).

Наведене спростовує доводи засудженого ОСОБА_10 про порушення його права на захист під час проведення вказаних слідчих дій.

Крім того, про безпідставність доводів засудженого ОСОБА_10 щодо застосування до нього під час досудового розслідування недозволених методів слідства свідчить надана на запит апеляційного суду постанова від 26 січня 2016 року про закриття кримінального провадження №0002117 з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.364 КК України, яке було зареєстровано за заявою ОСОБА_10 від 27.07.2015 року, яку засуджений ОСОБА_10 не оскаржував.
Доводи засудженого ОСОБА_10 про причетність до вбивства потерпілої ОСОБА_15 громадянина Шуліки, апеляційний суд вважає непереконливими та розцінює їх як спробу засудженого уникнути відповідальності за вчинене. Про причетність вказаної особи до вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_15 засуджений, під час досудового і судового слідства в районному суді, а ні в своїй апеляційній скарзі не повідомляв, а заявив тільки під час апеляційного розгляду. При цьому, засуджений не надав апеляційному суду жодних конкретних свідчень щодо вказаної особи, зазначивши, що йому достовірно не відомо, чи є «Шуліка» прізвищем цієї особи, або кличкою, а той факт, що, за твердженням засудженого, вказана особа на теперішній час померла, унеможливлює встановлює цієї особи та перевірку щодо її причетності до злочину. Будь-яких інших відомостей щодо причетності до вбивства потерпілої ОСОБА_15 матеріали справи не містять.

Таким чином, доводи апеляційної скарги засудженого про причетність до вбивства потерпілої ОСОБА_15 та про примушування його під час досудового розслідуванняпрацівниками правоохоронного органу до визнання вини у вчиненні злочинів, спростовуються його показанням та показаннями засудженого ОСОБА_12 , які вони давали під час досудового слідства та судового розгляду в районному суді, а також протоколами слідчих дій, в тому числі і із застосуванням фото та відеозапису, відповідно до яких під час проведення з засудженим слідчих дій,засуджений ОСОБА_10 повністю визнав себе винним, жодного разу, в присутності понятих та захисника, не заявляв про можливий тиск на ньогоз боку правоохоронних органів, або про причетність до вбивств інших осіб(т.1, а.с.274, 281, 282-313; т.4, а.с. 151-154, 245).

Разом з цим, апеляційний суд вважає безпідставним посилання районного суду, як на доказ, на явку з повинною ОСОБА_10 від 31.08.2010 року, оскільки під час написання її, органом досудового розслідування було порушено право на захист ОСОБА_10 .

Всупереч вимогам ст.ст. 43, 43-1, 45 КПК України (в ред.1960р.), явка з повинною була написана ОСОБА_10 без участі захисника, після його фактичного затримання та перебування його під контролем працівників міліції, в той час, як участь захисника після його затримання була обов`язковою (т.1, а.с. 236-239). З цих підстав посилання суду, як на доказ, на явку з повинною підлягає виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного вироку.

В той же час, як свідчать матеріали кримінальної справи, всі інші слідчи дії під час досудового розслідування із засудженим ОСОБА_10 , були проведенні за участю захисника, що підтверджується матеріалами кримінальної справи та протоколами слідчих дій (т.1, а.с. 267, 268, 269, 270-271, 272, 273, 274-280, 281, 282-313, 314; т.4,а.с.143-150, 151-153).

Дослідивши зазначені у вироку районного суду докази, колегія приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано прийшов до висновку, що вина засудженого ОСОБА_10 за всіма епізодами пред`явленого обвинувачення була доведена під час судового розгляду та підтверджується наступними доказами:

Судпершоїінстанціїз достатньою повнотою дослідивпоказанняобвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілих: ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , свідків: ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , і обґрунтовано визнав їх достовірними та допустимими доказами, які підтверджують вину ОСОБА_10 вскоєннірозбійнихнападівтавбивствпотерпілих ОСОБА_32 , ОСОБА_33 .І. Наведені докази узгоджуютьсяміжсобоюіпідтверджуютьсяіншимидоказамиу справі.

Допитаний районним судом засуджений ОСОБА_12 вину в скоєнні вбивства потерпілої ОСОБА_15 разом з засудженим ОСОБА_34 визнав повністю та надав суду показання за цьому епізоду, які повністю співвідносяться з показаннями, які він давав на досудовому слідстві та іншими дослідженими судом доказами по справі. За епізодом вбивства ОСОБА_35 та ОСОБА_18 засуджений пояснив, що в змову з засудженим Кіосе цих вбивств він не вступав та потерпілих не вбивав. При цьому, як свідчить протокол судового засідання, засуджений ОСОБА_12 не дав суду будь-якого пояснення причин зміни своїх показань в частині його причетності до вбивства ОСОБА_35 та ОСОБА_18 (т.4, а.с.215-218).

Суд дав вірну оцінку показанням потерпілих і свідків по справі, оскільки вони об`єктивно підтверджуються іншими доказами:протоколами слідчих дій, під час яких на місцях скоєння ОСОБА_10 і ОСОБА_12 та інших місцях були виявленітрупи потерпілих та знаряддявчинення злочинів, одяг і взуття, в яких засуджені скоїли злочини, і які були впізнані свідками ОСОБА_36 і ОСОБА_37 , зокрема: протоколом огляду місця події від 19.08.2010 року (т.1,а.с.4-25); протоколом огляду місця події від 19.08.2010 року (т.1, а.с.26-61); протоколом огляду домоволодіння від 19.08.2010 року (т.1, а.с. 63-69); протоколом огляду домоволодіння від 19.08.2010 року (т.1, а.с. 93-95); протоколом виїмки від 20.08.2010 року (т.1, а.с. 218); протоколом огляду предметів від 23.08.2010 року (т.1, а.с. 219-231); протоколами виїмки від 01.09.2010 року (т.1, а.с. 318, 319, 320); протоколом огляду речових доказів від 06.09.2010 року (т.1, а.с. 321-325); протоколом огляду предметів від 03.09.2010 року (т.1, а.с.334-336); протоколами пред`явлення предметів для впізнання від 16.11.2010 року (т.2, а.с. 23-25, 26-28, 29-31, 32-34, 37-39).

Районний суд дав вірну оцінку висновкам судово-медичних експертиз, якими було встановлено, що смерть ОСОБА_15 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 перебуває в прямому причинному зв`язку з наявними у них тяжкими тілесними ушкодженнями.Механізм спричинення та локалізація тілесних ушкоджень виявлені при судово-медичних дослідженнях на ОСОБА_38 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 дозволяють стверджувати, що вони виникли в результаті ударів ножем, який був вилучений під час відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_10 тав результаті продемонстрованих в ході відтворення обстановки та обставин подій вчинення ними злочинів, які були проведені з засудженими ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в присутності захисників. Сукупність цих доказів підтверджує причетність засудженого ОСОБА_10 до скоєних злочинів (т.1, а.с.282,-313, 334-336; т.2, а.с. 43-45, 51-52, 58-59, 245-250, 258-262; т.3, а.с.6-11).
Вірна оцінка дана судом також висновкам судово-медичних імунологічних експертиз, якими підтверджено, що на одязі, в який ОСОБА_39 та ОСОБА_12 були вдягнені під час скоєння ними злочинів, виявлено кров, походження якої не виключається від ОСОБА_15 і ОСОБА_17 , а також визначена приналежність засудженим кросівок, в яких вони скоїли злочини також виявленакров, походження якої не виключається від ОСОБА_18 (т.2,а.с.123-129,191-194).

З протоколів відтворення обстановки та обставин події від 01.09.2010 року за участю ОСОБА_10 та від 02.09.2010 року за участю ОСОБА_12 вбачається, що останні, в присутності захисників,добровільно в деталях розповіли та показали на місці скоєння злочинів свої дії.
Під час проведення відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_10 вказав місце, де він викинув ніж, де він і був знайдений та вилучений. Саме завдяки показанням ОСОБА_10 працівники міліції знайшли ніж, на якому згідно висновків судових експертиз була виявлена кров(т.1,а.с.258-264, 282-313, 289,313,334; т.2,а.с.147-204; т.4,а.с. 218-220).

Доводи ОСОБА_10 щодо недопустимості як доказу протоколу відтворення обстановки та обставин події від 01.09.2010 року за його участю, з підстав того, що зазначена слідча дія була проведена без участі його захисника та під час проведення якої він давав показання під тиском працівників міліції, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.
Згідно з протоколом зазначеної слідчої дії, вона була проведена слідчим у відповідності до вимог ст.ст. 85, 194, 195 КПК України (в ред.1960р.) в присутності понятих та захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_24 (т.1, а.с. 282-314).
Допитаний апеляційним судом в якості свідка захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_23 підтвердив апеляційному суду факт проведення зазначеної слідчої дії в його присутності та запевнив суд, що права обвинуваченого під проведення вказаної слідчої дії не порушувалися та про такі порушення ОСОБА_10 учасникам слідчої дії не заявляв.Всі інші слідчи дії під час досудового розслідування також були проведені за його участю.
Свідок ОСОБА_23 впізнав себе на фотокартці, яка розміщена у фото-таблиці долученої до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 01.09.2010 року, а всі учасники апеляційного розгляду також переконалися в цьому за результатами дослідження протоколу цієї слідчої дії. Також свідок ОСОБА_23 підтвердив належність йому підписів від його імені в протоколах слідчих дії з його участю, а засуджений та захисник не поставили під сумнів належність підпису саме свідку.
Допитані апеляційним судомсвідки ОСОБА_40 та ОСОБА_41 , які на стадії досудового розслідуванняпроводили слідчі дії за участю обвинуваченого ОСОБА_10 ,пояснили суду, що під час проведення із обвинуваченим всіх слідчихдії, в тому числі допитів і відтворення обстановки та обставин події, приймав участь захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_23 .

Свідки пояснили, що під час допиту в якості обвинуваченого та впроцесі проведення відтворення обстановки та обставин події,01.09.2010 року, обвинувачений ОСОБА_10 , в присутності захисника ОСОБА_23 та понятих детально, добровільно і послідовно надавав пояснення по обставинам вчинення інкримінованих йому злочинів.Обвинуваченому ОСОБА_10 ніхто не погрожував і не підказував, фізичного чи психологічного тиску не здійснювалось, вінсамостійно згадував певні обставини та доповнював свої показання. Свідки заявили, що в ході досудового розслідування від ОСОБА_10 та його захисника не надходило будь-яких скарг та заяв про застосування до обвинуваченого недозволених методів слідства. За таких підстав доводи ОСОБА_10 в цій частині, також є неспроможними.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи засудженого ОСОБА_10 та його захисника, що під час досудового розслідування було грубо порушено його право на захист, яке полягало в тому, що слідство було проведено на російській мові, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 КПК України (в ред.1960 року) судочинство провадиться українською мовою або мовою більшості населення даної місцевості. Особам,які беруть участь у справі і не володіють мовою, якою провадиться судочинство, забезпечується право робити заяви, давати показання, заявляти клопотання, знайомитися з усіма матеріалами справи, виступати в суді рідною мовою і користуватися послугами перекладача. Слідчі і судові документи, вручаються обвинуваченому в перекладі на його рідну мову або іншу мову, якою він володіє.
Таким чином, зі змісту вказаної норми закону вбачається, що зазначена гарантія щодо забезпечення права на перекладача розповсюджується на осіб, відносно яких є достатні підстави вважати, що вони не володіють чи недостатньо володіють державною мовою.
Зазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, компетентні органи повинні задовольнити клопотання обвинуваченого про переклад висунутих щодо нього обвинувачень та участь у справі перекладача, крім випадків, коли встановлено, що обвинувачений насправді достатньою мірою володіє національною мовою (Рішення «Брозічек проти Італії»).
В наведеному та багатьох рішеннях ЄСПЛ зазначив, що конвенційне право на допомогу перекладача, що міститься в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, застосовуються в тому випадку, коли обвинувачений не розуміє мови, використаної у суді, а при наявності тих обставин, що обвинувачений народився і здобув освіту у Франції, Суд дійшов висновку, що йому не важко було розуміти французьку мову, якою вели провадження у суді.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, засуджений ОСОБА_10 є громадянином України, народився, виріс, отримав освіту та все життя проживав на території України, тобто весь час перебував у тому мовному середовищі, де фактично міг і мав безперешкодну можливість, й навіть був змушений розуміти, не лише українську мову,а й російську.
Відповідно до матеріалів кримінальної справи, зокрема згідно протоколів роз`яснення прав обвинуваченого від 01.09.2010 року та від 14.12.2010 року, а також інших процесуальних документів по справі,вбачається, що ОСОБА_10 з достатньою повнотою роз`яснювалися всі процесуальні права, в тому числі і мати перекладача, однак, він будь-яких клопотань незаявляв та зауважень до процесуальних документів не вносив. Більш того, в протоколах роз`яснення прав обвинуваченого від 01.09.2010 року та від 14.12.2010 року, ОСОБА_10 , в присутності захисника, власноручно зазначив, що бажає, щоб досудове розслідування проводилося на двох мовах: російській та українській (т.1, а.с. 273; т.4, а.с. 149).

Більше того, як вбачається з протоколу судового засідання в суді першої інстанції, судовий розгляд в якій проводився на російській мові, ОСОБА_10 не заявляв про своє бажання розглядати справу на українській мові, не заявляв клопотання про залучення захисника, під час дослідження районним судом та в апеляційним судом протоколів слідчих дій, які виготовлені, як на російській, так і на українській мовах, відповідав на питання суду, які ставилися українською мовою, що свідчить про розуміння ним як російської так і української мов.

Наведене дає підстави вважати, що російська та українська мови є для засудженого ОСОБА_10 зрозумілими, а зміст процесуальних документів на цих мовах, також.
Доводи засудженого ОСОБА_10 про те, що всупереч заявленому ним під час судового розгляду в районному суді клопотанню про фіксацію судового процесу технічними засобами фіксації процесу, є безпідставними, оскільки спростовуються протоколом судового засідання районного суду. Відповідно до протоколу судового засідання, в ньому відсутня запис про те, що ОСОБА_10 заявляв таке клопотання. Матеріали кримінальної справи вказують на те, що зауважень на протокол судового засідання районного суду засуджений ОСОБА_10 не подавав, що підтвердив під час апеляційного розгляду сам засуджений ОСОБА_10 (т.4, а.с. 213-250).

Доводи засудженого про те, що під час судового розгляду у нього не було захисника, а також що йому суд не дав можливості виступити в судових дебатах, спростовуються протоколом судового засідання. Відповідно до матеріалів кримінальної справи та протоколу судового засідання під час судового розгляду захист ОСОБА_10 здійснював адвокат ОСОБА_42 , відводів якому ОСОБА_10 не заявляв, та який був присутній на всіх засіданнях під час судового розгляду (т.4, а.с. 201, 207, 213-250). Як свідчить протокол судового засідання, закінчивши судове слідство, суд надав можливість ОСОБА_10 виступити в судових дебатах та звернутися до суду з останнім словом (т.4 а.с. 249-250).

Таким чином,жоден з доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_43 не знайшов свого підтвердження під час апеляційного перегляду вироку районного суду.
Перевіривши матеріали справи, провівши частково судове слідства, дослідивши повторно докази по справі, апеляційний суд приходить до висновку, що районний суд дослідивши всі докази по справі в їх сукупності, дійшов до правильного висновку, про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та вірно кваліфікував його дії за ч.4 ст.187, ч.2 п.п.1,6,12,13ст.115КК України.
Разом з цим, апеляційним судом за результатами повторного дослідження доказів по справі встановлено, що посилання у вироку районного суду, як на докази доведеності вини засудженого ОСОБА_10 , на частину доказів: протокол огляду місця події від 21.08.2010 року (т.1, а.с.176-177); протокол огляду місця події від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 178); протокол допиту свідка ОСОБА_44 від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 179); протокол допиту свідка ОСОБА_45 від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 180); протокол допиту свідка ОСОБА_46 від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 181) є безпідставними, оскільки зазначені докази отримані з порушенням положень ст.ст. 65, 66 КПК України (в ред.1960р.).
Відповідно до ст.65 КПК України (в ред.1960 р.) доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: показаннями свідка, показаннями потерпілого, показаннями підозрюваного, показаннями обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами, протоколами слідчих і судових дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами. Фактичні дані, одержані на території іноземної держави її компетентними органами при виконанні запиту (доручення) про міжнародну правову допомогу, розслідуванні кримінальної справи, переданої в Україну в порядку перейняття кримінального переслідування, або в ході діяльності міжнародної слідчої групи, використовуються органом дізнання, слідчим і судом як докази, одержані відповідно до вимог цього Кодексу.
Апеляційним судом встановлено, що огляд місця події від 21.08.2010 року (т.1, а.с.176-177); протокол огляду місця події від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 178); допит свідка ОСОБА_44 від 21.08.2010 року; допит свідка ОСОБА_45 від 21.08.2010 року; допит свідка ОСОБА_46 від 21.08.2010 року були проведені слідчим СВ Рибницького ВВС Республіки Молдови старшим лейтенантом ОСОБА_47 на території села Броштяни, Рибницького району, Республіки Молдови. В той же час, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які документи, які б свідчили про те, що вказані слідчі дії на території іноземної держави були отримані на виконання запиту (доручення) про міжнародну правову допомогу, тобто в порядку визначеному положеннями ст.ст. 65, 66 КПК України (в ред.1960р.), Європейською конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах від 20.04.1959року та Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року.

За таких підстав, апеляційний суд приходить до висновку, що докази по даній кримінальній справі, які були отриманні на території іноземної держави,фактично були отримані органом досудового слідства в порушення процесуального порядку, визначеного положеннями ст.ст. 65, 66 КПК України (в ред.1960р.), атому визнаються апеляційним судом недопустимими та підлягають виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного вироку.

Оскільки предметом огляду речових доказів від 22.08.2010 року (т.1, а.с.182-192); пред`явлення предметів для впізнання від 26.08.2010 року (т.1, 211-213, 214-215) були куртки, які були вилучені під час огляд місця події від 21.08.2010 року (т.1, а.с.176-177, 178) на території с. Броштяни, Рибницького району, Республіки Молдовив порушення вимог ст.ст. 65, 66 КПК України (в ред.1960р.) та вимог Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, протоколи зазначених слідчих дій також не можуть бути допустимими доказами по справі, оскільки отримані в порушення вимог закону.

З урахуванням встановлення апеляційним судом недопустимості частини доказів, які були зазначені районним судом у вироку в обґрунтування доведеності винуватості засудженого ОСОБА_10 , з мотивувальної частини вироку підлягають виключенню: протокол огляду місця події від 21.08.2010 року (т.1, а.с.176-177); протокол огляду місця події від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 178); протокол допиту свідка ОСОБА_44 від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 179); протокол допиту свідка ОСОБА_45 від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 180); протокол допиту свідка ОСОБА_46 від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 181); протоколи огляду речових доказів від 22.08.2010 року (т.1, а.с.182-192) та пред`явлення предметів для впізнання від 26.08.2010 року (т.1, а.с. 211-213, 214-216).
З аналогічних підстав, з урахуванням положень ч.2 ст.365 КПК України (в ред.1960р.), апеляційним судом визнаються недопустимими зазначені вище докази, які були отримані на території іноземної держави та на які суд послався у вироку, як на докази доведеності вини засудженого ОСОБА_12 .
Крім того, апеляційний суд вважає безпідставним посилання районного суду, як на доказ, на явку з повинною ОСОБА_12 від 31.08.2010 року, оскільки під час написання її, органом досудового розслідування було порушено право на захист останнього. Всупереч вимогам ст.ст. 43, 43-1, 45 КПК України (в ред.1960р.), явка з повинною була написана ОСОБА_12 без участі захисника, після його фактичного затримання та перебування його під контролем працівників міліції, в той час, як участь захисника після його затримання була обов`язковою (т.1, а.с. 236-239). З цих підстав посилання суду, як на доказ, на явку з повинною підлягає виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного вироку.

З огляду на наведене, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 365 КПК України (в ред.1960р.),вирок відносно засудженого ОСОБА_12 , апеляційні скарги щодо якого учасниками процесу не подавалися, також підлягає зміні шляхом виключення посилання районного суду в резолютивній частини вироку на наведені вище докази, як на докази, які доводять вину засудженого.
Разом з цим, визнання апеляційним судом частини наведених вище доказів, недопустимими та виключення їх з вироку районного суду не впливають на висновки суду про доведеність вини засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вчинені інкримінованих їм злочинів, оскільки інші докази по справі, були зібрані та долучені до матеріалів кримінальної справиувстановленому законом порядку, в повному обсязі досліджені під час судового розгляду в суді першої інстанції та перевірені апеляційним судом. Ці докази є достовірними, допустимими, і достатніми для визнання вини засуджених, та всвоїй сукупності повністю спростовують доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_10 щодо недоведеності його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

З огляду на викладене, доводи засудженого ОСОБА_10 про порушення його права на захист, однобічність та неповноту дізнання, досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовані наявними в матеріалах кримінальної справи доказами, якими в достатній мірі обґрунтовано обвинувальний вирок суду першої інстанції.

Що стосується покаранняпризначеного засудженому ОСОБА_10 , то воно судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст.ст. 64, 65, 66КК України.
Районним судом враховано,ступень тяжкості вчинених злочинів, які у відповідності до вимог ст.12 КК України є особливо тяжкими, даних про особу ОСОБА_48 який раніше судимий, характеризується посередньо, вину визнав частково. Обставин, що пом`якшують покарання засудженого ОСОБА_10 під час судового розгляду встановлено не було. Обставинами, що обтяжують покарання засудженого є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння щодо особи похилого віку.
З урахуванням вчинення засудженим ОСОБА_10 особливо тяжких злочинів, характеру та спрямованості його протиправних дій, районний суд, врахував положення ст.ст. 50, 65 КК України (в ред.1960р.) та дійшов до обґрунтованого висновку про підвищену небезпечність ОСОБА_10 для суспільства, призначивши йомуза п.п.1,6,12,13 ст.115 КК України основне покарання у виді довічного позбавлення волі. Це покарання є домірним скоєному, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження ним нових злочинів.
На підставі наведеного, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про незаконність оскаржуваного вироку районного суду є необґрунтованими і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального та кримінально-процесуального закону при перевірці справи апеляційним судом, що стали б підставою для скасування вироку суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, з огляду на встановлені апеляційним судом порушення порядку проведення досудового слідства в частині зібрання доказів на території іноземної держави, апеляційний суд приходить до висновку, що ці доказифактично були отримані в порушення процесуального порядку, визначеного положеннями ст.ст. 65, 66 КПК України (в ред.1960р.), як і докази, які отримані в ході проведення процесуальних дій відносно речей вилучених на території іноземної держави, атому вони визнаються апеляційним судом недопустимими та підлягають виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного вироку.

З огляду на те, що апеляційним судом була встановлена недопустимість частини доказів, які були зазначені в мотивувальній частині вироку, посилання суду на вказані докази підлягають виключенню з вироку суду, що тягне за собою зміну мотивувальної частини вироку.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367 КПК України (в редакції 1960 року), п.п.11,15 Перехідних положеньКПК України (в редакції 2012року), колегія суддів апеляційного суду,-

ухвалила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_49 задовольнити частково.

ВирокБалтськогорайонногосудуОдеськоїобластівід14.06.2011рокувідносно КіосеГригоріяМиколайовича, засудженогозаст.ст.187ч.4, 115ч.2п.п.1,6,12,13ККУкраїни, додовічного позбавлення волі, зконфіскацієювсьогоособистоналежного майна - змінити.

Виключивши із мотивувальної частини вироку посилання суду, як на докази доведеності винуватості ОСОБА_10 , на:протокол огляду місця події від 21.08.2010 року (т.1, а.с.176-177); протокол огляду місця події від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 178); протокол допиту свідка ОСОБА_44 від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 179); протокол допиту свідка ОСОБА_45 від 21.08.2010 року (т.1, а.с.180); протокол допиту свідка ОСОБА_46 від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 181); протокол огляду речових доказів від 22.08.2010 року (т.1, а.с.182-192); протокол пред`явлення предметів для впізнання від 26.08.2010 року свідку ОСОБА_50 (т.1, а.с. 211-213); протокол пред`явлення предметів для впізнання від 26.08.2010 року свідку ОСОБА_50 (т.1, а.с. 214-216); явку з повинною ОСОБА_10 (т.1, а.с. 236-239).
В порядку ч. 2 ст. 365 КПК України (в ред.1960р.), вирок відносно засудженого ОСОБА_12 змінити, виключивши із мотивувальної частини вироку суду посилання, як на докази доведеності винуватості ОСОБА_12 ,на:протокол огляду місця події від 21.08.2010 року (т.1, а.с.176-177); протокол огляду місця події від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 178); протокол допиту свідка ОСОБА_44 від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 179); протокол допиту свідка ОСОБА_45 від 21.08.2010 року (т.1, а.с.180); протокол допиту свідка ОСОБА_46 від 21.08.2010 року (т.1, а.с. 181); протокол огляду речових доказів від 22.08.2010 року (т.1, а.с.182-192); протокол пред`явлення предметів для впізнання від 26.08.2010 року свідку ОСОБА_50 (т.1, а.с. 211-213); протокол пред`явлення предметів для впізнання від 26.08.2010 року свідку ОСОБА_50 (т.1, а.с. 214-216), явку з повинною ОСОБА_12 (т.1, а.с. 236-239).
В решті вирок районного суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в тойсамийстрок з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеській області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4