Справа №545/1265/156к
Провадження №1-кп/545/68/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" березня 2016 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відео конференції між Полтавським районним судом Полтавської областіта Божківською виправною колонією УДПтСУ в Полтавській області (№16) кримінальне провадження №0000207 від 18 лютого 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 12 грудня 2011 року вироком Центрального районного суду м.Миколаїва за ч.2 ст.187, ст.ст.69, 75, 76 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки з випробувальним строком 2 роки;

- 29 січня 2013 року вироком Корабельного районного суду м.Миколаєва за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.391 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Згідно з обвинувальним актом обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

Будучи засудженим і відбуваючи покарання в Божківській виправній колонії №16, яка розташована по вул.Центральна,5 в с.Божківське Полтавського району Полтавської області, з 05 квітня 2013 року неодноразово попереджався адміністрацією установи про дисциплінарну та кримінальну відповідальність за порушення режиму утримання, правил внутрішнього розпорядку та за здійснення проявів злісної непокори законним вимогам адміністрації установи. Незважаючи на всі заходи виховного та профілактичного характеру, які проводились із засудженим ОСОБА_4 , він на них навмисно не реагував і став на шлях злісної непокори законним вимогам представників адміністрації установи.
При цьому, 06 квітня 2015 року, 02 травня 2015 року, 26 червня 2015 року, 10 вересня 2015 року, 27 вересня 2015 року, 18 грудня 2015 року засуджений ОСОБА_4 був обґрунтовано поміщений до ПКТ та ДІЗО на різні терміни за порушення вимог режиму відбування покарання.
Перебуваючи в приміщенні камерного типу в дисциплінарному ізоляторі, ОСОБА_4 продовжував злісно порушувати режим утримання, за що отримав догану. Після виходу з ПКТ та ДІЗО засуджений вчинив злісну непокору вимогам представників адміністрації установи.
18 лютого 2016 року о 09 годині ОСОБА_4 навмисно, безпідставно, у відкритій категоричній формі відмовився виконати законну вимогу начальника відділення ОСОБА_6 приступити до прибирання підсобних приміщень згідно графіку чергувань, затвердженого начальником установи.

Загалом за період часу з 05 квітня 2013 року по 18 лютого 2016 року допущено ОСОБА_4 та зафіксовано керівництвом установи 29 порушень законних вимог керівництва установи.
Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст.391 КК України, як злісна непокора вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

23 лютого 2016 року між прокурором Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_4 за ст.391 КК України. Підозрюваний ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 має понести за вчинене кримінальне правопорушення передбачене ст.391 КК України, а саме у виді у виді 1 (одного) року позбавлення волі, відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання слід приєднати частину невідбутого покарання за вироком Корабельного районного суду м.Миколаєва від 29 січня 2013 року, яким він був засуджений до покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі та остаточно визначити покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років 4 місяців позбавлення волі, та отримана згода підозрюваного на його призначення.

Строк покарання обраховувати з 11 березня 2013 року.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор під час підготовчого судового засідання, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України, за обставин, як вони викладені в обвинувальному акті.

Захисник обвинуваченого також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Таким чином, суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст.391 КК України, знайшли своє підтвердження під час підготовчого судового засідання.

Злочин, передбачений ст.391 КК України, згідно із ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Суд, шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст.ст.50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкістю висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, даних про його особу, обставини, що пом`якшує покарання у виді щирого каяття у вчиненні злочину.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її затвердження.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.336 КПК України судове засідання здійснювалося в режимі відеоконференції під час трансляції з Божківської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№16).

Судові витрати відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 23 лютого 2016 року між прокурором Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання приєднати частину невідбутого покарання за вироком Корабельного районного суду м.Миколаєва від 29 січня 2013 року, яким він був засуджений до покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років 4 місяців позбавлення волі

Строк покарання обраховувати з 11 березня 2013 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід не застосовувати.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому, інші учасники мають право її отримати в суді.

Суддя Полтавського районного суду ОСОБА_1