АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1495/16 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 635/2655/16-к ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 21 квітня 2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні подання начальника Темнівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№100), спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, до арешту проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 07.03.2008 року Московським районним судом м. Харкова за ст. 187 ч.2 КК України (в редакції з 2001 року) до 7 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 04.04.2013 року умовно-достроково - на 1 рік 3 місяці 30 днів,
який засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 12.12.2014 р. за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.02.2016 р., у зв`язку із змінами до ст. 72 ч. 5 КК України, засудженому зараховано в строк відбування покарання час знаходження його під вартою у період з 12.12.2014 р. по 31.03.2015 р..
Відмовляючи у задоволенні подання, суд мотивував своє рішення тим, що в поданні, всупереч вимогам ст.81, ст.107 КК України, не наведені докази того, що ОСОБА_9 своїм ставленням до праці довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить переглянути ухвалу та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення відповідно до ст.81 КК України. Засуджений зазначає, що суд необґрунтовано при постановленні ухвали врахував думку прокурора, який заперечував проти його умовно-дострокового звільнення. Як вказує засуджений, з 08.05.2015р. він знаходиться в Темнівській виправній колонії №100, був поставлений на роботу у житловій зоні колонії на посаду прибиральника службових приміщень, де працював на ставку, після цього був переведений на посаду денного етапного відділення, де працював не на ставку та не отримував заробітну плату. За час відбування покарання, як вказує засуджений, він має 3 заохочення та 1 стягнення, яке погашено. Просить врахувати, що до кінця строку покарання залишилось 4 місяці, представник колонії в судовому засіданні підтримав подання адміністрації колонії, а крім того, зазначає, що злочин він вчинив після закінчення строку, на який його було умовно-достроково звільнено за попереднім вироком, під час відбування покарання він працював без оплати праці за власною ініціативою з метою довести своє виправлення. Також засуджений посилається на те, що він розкаявся у вчиненому злочині та виправився, готовий до нормального життя, у нього є цивільна дружина та дочка, він має постійне місце проживання та майбутнє місце роботи.
Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які просили скасувати ухвалу та звільнити ОСОБА_9 умовно-достроково від подальшого відбування покарання з підстав, викладених в апеляційній скарзі, прокурора, який вважав, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Мотивуючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_9 , суд в ухвалі вказав, що із довідки про працевлаштування ОСОБА_9 в Темнівській виправній колонії №100 встановлено, що в липні-серпні 2015 року він виконував роботи по прибиранню службових приміщень, а з вересня 2015 року по лютий 2016 року не працював, незважаючи на те, що його стать, вік, працездатність та стан здоров`я дозволяла виконувати законодавчо закріплений у ч.3 ст.107, ч.1 ст.118 КВК України обов`язок працювати, але він ухилився від праці, що свідчить про його небажання працювати, незважаючи на достатню потребу у виправній колонії у працівниках. Також суд вказав, що виконання засудженим робіт по самообслуговуванню і благоустрою колонії окремо від основної роботи достатньою мірою не свідчить про його виправлення, а крім того, як зазначено в ухвалі, ОСОБА_9 визнаний рецидивістом та до нього вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, однак він не виправдав довіри та вчинив новий умисний злочин.

З огляду на ці обставини суд дійшов висновку, що до ОСОБА_9 недоцільно застосовувати умовно-дострокове звільнення. Однак, такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає матеріалам справи та зроблений помилково внаслідок неналежного врахування обставин, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Так, відповідно до ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року зазначено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання здійснює великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці і т.д..

Всупереч наведеним вимогам закону та рекомендаціям Пленуму ВСУ, суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи подання начальника Темнівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№100) та спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області, пославшись на те, що в поданні не наведені докази того, що ОСОБА_9 своїм ставленням до праці довів своє виправлення. Однак такі ствердження суду спростовуються матеріалами справи.

Так, з подання вбачається, що ОСОБА_9 прибув 08 травня 2015 року до Темнівської виправної колонії (№100). На даний час до промислової зони не працевлаштований. Разом з тим, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що він працював у липні-серпні 2015 року прибиральником службових приміщень, а з вересня 2015 року по лютий 2016 року до оплачуваних робіт не залучався у зв`язку з недостатністю виробничих потужностей та відсутністю обсягів виробництва, однак добровільно залучався без оплати праці до робіт з благоустрою колонії, поліпшення житлово-побутових умов засуджених, допоміжних робіт із забезпечення засуджених продовольством. До праці ставиться сумлінно. Поставлені завдання засуджений виконує повністю і своєчасно. За час відбування характеризується позитивно, заохочувався тричі за сумлінну поведінку і ставлення до праці, має одне стягнення за зберігання заборонених предметів, яке погашене в установленому порядку. На заходи виховного характеру реагує позитивно, робить правильні висновки, висловлює позитивні наміри у подальшому житті після звільнення, бере участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», розкаюється у раніше вчиненому злочині, підтримує соціально-корисні зв`язки з близькими родичами шляхом листування та побачень. Виконавчі листи на ОСОБА_9 до колонії не надходили.
Отже, висновки суду про те, що ОСОБА_9 ухилявся від праці, спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, мотиви, на які послався суд першої інстанції, відмовляючи в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_9 , зокрема те, що до нього раніше вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення в порядку ст.81 КК України, з урахуванням наведеної вище позитивної характеристики ОСОБА_9 , не можуть однозначно свідчити про те, що за час відбування покарання він не довів своє виправлення.

Вказані вище обставини переконливо свідчать про стійку спрямованість на виправлення ОСОБА_9 , який дотримується вимог режиму, хоча і не працевлаштований через недостатність виробничих потужностей та відсутність обсягів виробництва, однак добровільно залучається без оплати праці до робіт з благоустрою установи та інших робіт, до виконання завдань ставиться сумлінно, має три заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці, а крім того, він розкаюється у злочині за який був засуджений.
Враховуючи виключно позитивні характеристики ОСОБА_9 за час відбування покарання; відсутність будь-яких даних, що негативно характеризують засудженого, а також з огляду на те, що ОСОБА_9 відбув більше 2/3 призначеного судом строку покарання, колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 своєю зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, що є підставою для задоволення подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому протилежний за змістом висновок суду першої інстанції, як такий, що не відповідає фактичним обставинам справи, слід визнати помилковим, у зв`язку із чим ухвала Харківського районного суду Харківської області від 21 квітня 2016 року підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали за результатами розгляду подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 21 квітня 2016 року щодо ОСОБА_9 скасувати.
Задовольнити подання начальника Темнівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№100), спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 .
На підставі ст.81 КК України, звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-достроково від відбування покарання за вироком Київського районного суду м.Харкова від 12.12.2014р., на невідбутий строк 2 місяці 10 днів позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5