Провадження № 11-кп/792/120/16
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянула в відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене 7 червня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003142, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_11 та в її інтересах захисника ОСОБА_9 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 грудня 2015 року,-

В с т а н о в и л а :

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 грудня 2015 року

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, раніше судимого:

-4 травня 1995 року Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 206, 44 КК України (в редакції 1960 року) на два роки виправних робіт;

-21 березня 1996 року Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 117, 43 КК України (в редакції 1960 року) на десять років три місяці позбавлення волі, звільнений 23 березня 2006 року по відбуттю строку покарання;

-11 вересня 2007 року Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 1190 грн. штрафу,

- 4 липня 2008 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 186, ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України на п`ять років позбавлення волі, звільнений 8 квітня 2013 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з 2 грудня 2015 року, зараховано в цей строк час утримання під вартою з 7 червня 2015 року по 1 грудня 2015 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку та жительку АДРЕСА_2 , українку, громадянку України, не одружену, з середньою освітою, не працює, в силу ст. 89 КК України не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 постановлено рахувати з 2 грудня 2015 року, зараховано в цей строк час утримання під вартою з 7 червня 2015 року по 1 грудня 2015 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Постановлено речові докази:

-металеву кришку від термосу, жіноче металеве дзеркальце білого кольору, які передано на зберігання в камеру схову Хмельницького MB повернути за належністю потерпілій ОСОБА_14 ;

-дві частини золотого ланцюжка (одна частина завдовжки 25,5 см, інша завдовжки 35,5 см), які знаходяться при справі повернути за належністю потерпілій ОСОБА_14 ;

-одну купюру номіналом 50 грн. - конфіскувати;

-паспорт на ім`я ОСОБА_11 - повернути останній за належністю;

-посвідчення особи про повернення в Україну на ім`я ОСОБА_15 повернути останньому за належністю;

-мобільний телефон «Нокіа», який було вилучено у ОСОБА_15 та який передано на зберігання в камеру схову Хмельницького MB конфіскувати;

-додатки до висновку експерта від 21 серпня 2015 року № 375 за результатами судово-молекулярно генетичної експертизи, а саме три сейф пакети, які передано на зберігання в камеру схову Хмельницького MB знищити.

Постановлено стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь державного бюджету процесуальні витрати за проведення експертиз з кожного по 4302 грн. 16 коп.

За вироком суду, 7 червня 2015 року, близько 18 год. 20 хв., ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , знаходячись на галявині, яка розташована між АЗС «ОККО», що по вул. Прибузькій, 1/1 м. Хмельницького та руслом річки Південний Буг, обоє перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою між собою, умисно, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, вчинили напад на ОСОБА_16 , поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров`я потерпілої. При цьому ОСОБА_11 раптово та несподівано штовхнула ОСОБА_16 , внаслідок чого остання втратила рівновагу та впала на землю спиною донизу. В свою чергу ОСОБА_10 для того, щоб потерпіла не могла чинити опір, присів на її тіло зверху та притиснув коліном своєї ноги потерпілу до землі, щоб остання не могла підвестись, та обхопивши своїми руками шию ОСОБА_17 почав її здушувати. Внаслідок дій ОСОБА_10 потерпіла втратила свідомість. Після цього обвинувачені заволоділи майном та грошовими коштами потерпілої, а саме золотим ланцюжком вартістю 3036 грн. 93 коп., із золотим хрестиком вартістю 500 грн., жіночим дзеркальцем вартістю 45 грн. 13 коп. та грошовими коштами в сумі 450 грн.

В своїх апеляційних скаргах, як видно з їх змісту, захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_10 просять вирок суду щодо ОСОБА_10 фактично змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_10 на ч. 2 ст. 125 КК України, призначити покарання обвинуваченому в межах санкції цієї статті. В обгрунтування доводів апеляційних скарг вказували, що висновки суду першої інстанції, викладені в вироку, не відповідають фактичним обставинам провадження, суд не дав критичної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_14 , які, на думку апелянтів, не є логічними та послідовними, її твердження не підтверджені об`єктивними доказами; також суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що тілесні ушкодження обвинуваченим потерпілій були спричинені під час конфлікту, який переріс в бійку, а факту пограбування потерпілої не було, наявності між обвинуваченими змови на заволодіння чужим майном в суді не було доведено, обвинувачений ОСОБА_10 спричинив потерпілій ОСОБА_14 легкі тілесні ушкодження, які мають незначні скороминучі наслідки, однак її не душив. Додатково в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 вказував про застосування під час досудового розслідування щодо обвинувачених незаконних методів досудового розслідування, які належним чином не були перевірені судом.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_11 , як видно з її змісту, просить вирок суду щодо неї змінити, кваліфікувати її дії за ст. 125 КК України, вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням її та ОСОБА_10 про відсутність в них домовленості про напад на потерпілу з метою заволодіння майном останньої, висновки суду ґрунтуються на неправдивих показаннях потерпілої, обвинувачена ОСОБА_11 лише за комір відтягувала потерпілу, яка лізла цілуватись до обвинуваченого ОСОБА_10 , з ревнощів; а виявлене в неї дзеркальце потерпіла сама дала ОСОБА_11 , при цьому ОСОБА_10 лише відштовхував потерпілу, коли остання до нього чіплялась. Просить врахувати, що вона розкаюється через конфлікт з потерпілою, матір обвинуваченої є інвалідом І групи та потребує стороннього догляду, який здійснювала обвинувачена.

В апеляційній скарзі, з доповненнями до неї, захисник ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_11 скасувати та закрити провадження в справі щодо ОСОБА_11 в зв`язку з відсутністю доказів для доведення винуватості обвинуваченої в суді, вказуючи що обвинувачена ОСОБА_11 не вчиняла жодних протиправних дій щодо потерпілої, потерпіла сама передала обвинуваченій в користування дзеркальце, однак суд першої інстанції не врахував таких показань обвинувачених, безпідставно поклав в основу вироку показання потерпілої, в провадженні відсутні докази, які б вказували на причетність ОСОБА_11 до вчинення злочину, за який її засуджено, наявність попередньої змови між обвинуваченими на вчинення на потерпілу нападу з метою заволодіння майном останньої.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг; пояснення прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, а подані апеляційні скарги вважає необгрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, при наведених у вироку обставинах підтверджуються зібраними в провадженні, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Посилання в апеляційних скаргах обвинувачених та їх захисників про відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, спричинення обвинуваченим ОСОБА_10 потерпілій тілесних ушкоджень на грунті неприязних відносин, невідповідність висновків суду щодо наявності в їх діях ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, фактичним обставинам провадження безпідставні.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинувачених у вчиненні ними нападу на потерпілу ОСОБА_14 з метою заволодіння чужим майном, з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, за попередньою змовою між собою, твердження обвинувачених про недоведеність попередньої змови між ними на вчинення розбійного нападу на потерпілу, спричинення потерпілій тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_10 на грунті раптово виниклих неприязних відносин, а ОСОБА_11 на грунті ревнощів, можливо, коли та відтягувала потерпілу від обвинуваченого, були предметом перевірки суду першої інстанції та не знайшли свого підтвердження та були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, з наведенням в вироку належного мотивування своїх висновків.

Обвинувачений ОСОБА_10 в суді першої інстанції вказував, що 7 червня 2015 року біля 18 год. 20 хв. він разом з ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_14 на пропозицію останньої відпочивали та вживали спиртні напої на березі річки, що навпроти автозаправної станції «ОККО» по вул. Прибузькій в м. Хмельницькому. В зв`язку з тим, що потерпіла ОСОБА_14 почала до нього чіплятись, ОСОБА_11 на грунті ревнощів, потягла потерпілу за верхній одяг, таким чином повалила останню на землю. Після цього ОСОБА_11 , будучи ображеною, пішла з того місця, а він ще деякий час спілкувався з потерпілою, продовжував вживати спиртні напої, через деякий час він також пішов та коли вже був поруч з ОСОБА_11 , їх наздогнала потерпіла та просила залишитись, схопивши пакет з його речами. Намагаючись вирватись від потерпілої, обвинувачений наніс їй декілька ударів, а в подальшому їх затримали працівники міліції. Такі ж показання в суді першої інстанції давала обвинувачена ОСОБА_11 та такі показання вони підтверджували в апеляційному суді.

Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив такі показання обвинувачених, навів у вироку суду мотивування своїх висновків. З такими висновками погоджується також колегія суддів, позаяк, незважаючи на невизнання ними своєї причетності до розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_14 , за попередньою змовою між собою, їх вина у вчиненні злочину, за який вони засуджені, підтверджується сукупністю досліджених в суді об`єктивних доказів.

В суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_14 показала, що 7 червня 2015 року біля 18 год. вона проходила по вул. Прибузькій в м. Хмельницькому та побачила обвинувачених, до яких звернулась з проханням підкурити цигарку. Вони почали спілкуватись і позаяк в неї з собою були горілка та сало, вони вирішили піти до річки Південний Буг, де обвинувачені вживали горілку. Через деякий час обвинувачена ОСОБА_11 несподівано схопила потерпілу за верхній одяг та повалила її на землю, а ОСОБА_10 одразу коліном притис її до землі та руками почав здушувати шию, в цей час ОСОБА_11 зірвала з шиї золотий ланцюжок з хрестиком. Від того, що обвинувачений ОСОБА_10 здушував їй шию, вона втратила свідомість, а коли опритомніла, то побачила обвинувачених в стороні, в ОСОБА_10 в руках були горілка та сало, а ОСОБА_11 тримала в руці золотий ланцюжок. Наздогнавши їх, потерпіла намагалась забрати своє майно, проте обвинувачений ОСОБА_10 руками та ногами почав наносити їй удари і вона відступилась, забравши при цьому горілку, сало та золотий ланцюжок, також зазначила, що обвинувачені заволоділи її дзеркальцем та грошима в сумі 450 грн. Як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами потерпіла послідовно та категорично заперечувала, що давала в користування обвинуваченій ОСОБА_11 своє дзеркальце; також, коли її штовхнула обвинувачена і вона впала, в неї та зірвала ланцюжок, потерпіла вказувала, що чула, що ОСОБА_11 кричала: «души, души її», коли потерпілу в цей час душив ОСОБА_10 . Такі ж обставини вчинення щодо неї злочину обвинуваченими потерпіла вказала під час проведення слідчого експерименту (а.м.к.п. 141-144).

В ході впізнання 9 червня 2015 року потерпіла ОСОБА_14 впізнала обвинуваченого ОСОБА_10 та вказала на нього, як на особу, що разом з жінкою скоїли на неї розбійний напад (а.м.к.п. 106-107), під час якого її душили та заволоділи майном потерпілої.

Даними протоколу огляду місця події від 7 червня 2015 року (а.м.к.п. 49-52) зафіксовано обстановку вчиненого злочину, а також з місця події було вилучено паспорти обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Згідно даних протоколу огляду від 7 червня 2015 року потерпіла ОСОБА_14 надала працівникам міліції розірваний золотий ланцюжок (а.м.к.п. 55-59).

Під час огляду в обвинуваченої ОСОБА_11 було виявлено та вилучено жіноче дзеркальце (а.м.к.п. 60-65), яке під час впізнання як те, яким заволоділи обвинувачені під час нападу, впізнала потерпіла ОСОБА_14 (а.м.к.п. 110).

Згідно даних висновку експерта № 573 від 12 серпня 2015 року (а.м.к.п. 68-69) в потерпілої ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження: крововиливи м`яких тканин правої скроневої ділянки голови, лобної ділянки голови зліва, правої навколоочної ділянки з переходом на праву виличну ділянку обличчя, обох повік лівого ока, лівої щічної ділянки обличчя, на підборідді справа, що могли утворитись від ударів тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею; крововиливи м`яких тканин шиї справа та зліва, що могли утворитись як від ударів твердих тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, внаслідок ударів, так і від дії тупих предметів, внаслідок тиснення, якими могли бути пальці рук, про що можуть свідчити їх розміри, форма та локалізація; крововилив м`яких тканин лівого ліктьового суглобу, садна шкіри правого ліктьового суглобу, правого колінного суглобу, що могли утворитись як від ударів тупими твердими предметами, так і від ударів об такі при падінні потерпілої з висоти власного зросту. Зазначені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень (що мають незначні скороминущі наслідки). Фактично даним висновком експерта підтверджено механізм та час спричинення потерпілій виявлених в неї тілесних ушкоджень, про які вказувала потерпіла в суді першої інстанції та під час досудового розслідування. Обгрунтованих підстав сумніватись в таких висновках експертизи апелянти в своїх апеляційних скаргах не наводять, не встановлено таких і апеляційним судом.

Відповідно до даних молекулярно-генетичного дослідження № 375 від 21 серпня 2015 року (а.м.к.п. 158-165) на поверхні футболки та майки (які були вилучені в обвинувачених) виявлені сліди крові людини та клітини з ядрами, які збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_14 .

Обгрунтованих підстав сумніватись в показаннях потерпілої ОСОБА_14 , про що намагаються переконати апелянти апеляційний суд, в колегії суддів немає, не наведено таких підстав апелянтами ні в апеляційних скаргах, ні в апеляційному суді. Твердження апелянтів, що потерпіла ОСОБА_14 (з якою до події злочину вони навіть знайомі не були), з невідомих їм причин оговорила обвинувачених, не знайшли свого підтвердження в суді. При цьому колегія суддів враховує, що показання потерпілої про обставини вчинення щодо неї обвинуваченими злочину були послідовними, узгоджувались з іншими дослідженими в суді об`єктивними доказами; факт вживання тією в день вчинення злочину спиртних напоїв не дає колегії суддів підстав сумніватись в її показаннях, докази, які б вказували про наявність підстав вважати, що потерпіла невірно сприймала обставини того дня, в провадженні відсутні.

З послідовних показань потерпілої в ході проведення слідчих дій з її участю та під час судового розгляду видно, що потерпіла ОСОБА_14 надавала послідовні показання про те, що обвинувачені несподівано для неї вчинили на неї напад, при цьому їх дії були злагодженими, також від того, що ОСОБА_10 здушував їй шию, вона втрачала свідомість, що узгоджується з даними висновку експертизи № 573 від 12 серпня 2015 року, що виявлені в потерпілої тілесні ушкодження на шиї могли утворитись внаслідок тиснення пальцями рук. Також даними висновків цієї експертизи (зокрема щодо кількості тілесних ушкоджень, виявлених в потерпілої, та їх локалізації) спростовуються твердження обвинувачених в суді першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_10 начебто лише двічі наніс ляпаси в обличчя потерпілої, також їх показання з приводу виявлення в потерпілої решти тілесних ушкоджень є суперечливими, не узгоджуються з даними висновку судово-медичної експертизи щодо обставин та механізму їх утворення та, навпаки, такі висновки експертизи узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_14 про обставини, за яких такі тілесні ушкодження були їй спричинені обвинуваченими.

Також під час проведення слідчих експериментів обвинувачені вказували про обставини вчинення злочину щодо потерпілої ОСОБА_14 (а.м.к.п. 137-139, 132-135). Під час слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_10 той детально вказував про обставини вчинення обвинуваченими нападу на потерпілу, які повністю узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_14 (а.м.к.п. 132-135), обґрунтованих пояснень надання обвинуваченими в подальшому інших показань з приводу обставин отримання потерпілою тілесних ушкоджень та заволодіння майном останньої обвинувачені не навели ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Твердження обвинувачених про те, що слідчі експерименти за участю обвинувачених проводились під тиском працівників міліції, не знайшли свого підтвердження ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції. Слід зауважити, що вказані слідчі дії за участю як обвинуваченого ОСОБА_10 , так і обвинуваченої ОСОБА_11 проводились за участю їх захисників. При цьому з боку присутніх під час цієї слідчої дії, в тому числі обвинувачених та їх захисників, не виникало жодних зауважень з приводу цих слідчих дій та процесуальних документів, складених за наслідками їх проведення.

Також на виконання ухвали колегії суддів апеляційного суду Хмельницької області про необхідність проведення перевірки таких тверджень обвинувачених 10 лютого 2016 року слідчим відділом прокуратури Хмельницької області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, за фактом вчинення працівниками Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області неправомірних дій щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під час проведення за їх участю слідчих експериментів (25 березня 2016 року перекваліфіковано з ч. 1 ст. 365 КК України на ч. 2 ст. 365 КК України). Постановою слідчого в особливо важливих справах відділу прокуратури Хмельницької області молодшого радника юстиції ОСОБА_18 від 28 березня 2016 року, яка набрала законної сили, кримінальне провадження № 0000024 від 10 лютого 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 2, а.м.к.п. 25-29).

За таких обставин твердження обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що вони оговорили кожен себе та іншого обвинуваченого під час слідчих експериментів не знайшли свого підтвердження в суді, та такі їх показання вказують про намагання винних уникнути настання відповідальності за вчинене.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 в апеляційному суді про те, що потерпіла могла отримати виявлені в неї тілесні ушкодження при інших обставинах, ще до їх зустрічі, позаяк вона перебувала в стані сильного, на думку обвинуваченого, алкогольного сп`яніння, можливо, падала, не можуть бути прийнятими до уваги, зважаючи, що обвинувачені ніколи не повідомляли, що у потерпілої були якісь видимі тілесні ушкодження до їх зустрічі з нею; про ті обставини, що тілесні ушкодження були спричинені їй саме обвинуваченими, потерпіла послідовно стверджувала впродовж всього досудового розслідування та під час судового розгляду справи. Колегія суддів враховує, що безпосередньо після вчиненого на неї нападу вона залишалась на місці події та про обставини вчиненого на неї нападу повідомляла зразу ж після вчиненого щодо неї злочину та перебувала під безпосереднім враженням, обгрунтованих підстав обмовляти обвинувачених апелянти та їх захисники не навели в суді першої інстанції, не встановлено наявності таких підстав і під час апеляційного розгляду. При цьому, критично оцінюючи такі твердження обвинувачених, колегія суддів враховує дані молекулярно-генетичного дослідження № 375 від 21 серпня 2015 року про виявлення на поверхні футболки та майки обвинувачених слідів крові людини та клітини з ядрами, які збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_14 , обґрунтованих підстав походження яких на своєму одязі обвинувачені в суді не навели.

Колегія суддів вважає, що підстав не вірити показанням потерпілої про обставини отримання виявлених в неї тілесних ушкоджень, про вчинення обвинуваченими розбійного нападу на неї з метою заволодіння її майном, з застосуванням насильства, небезпечного для життя, здоров`я потерпілої, в колегії суддів немає. Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих підстав сумніватись в достовірності показань потерпілої, про що вказували апелянти в суді. Суд першої інстанції детально з`ясовував обставини вчинення на потерпілу розбійного нападу обвинуваченими, показання потерпілої про обставини вчинення злочину обвинуваченими, за який їх засуджено, в цілому в деталях співпадають між собою, узгоджуються з іншими дослідженими в суді доказами, та сумнівів в колегії суддів не викликають, а доводи апеляційних скарг не вказують про наявність підстав сумніватись в них, натомість показання обвинувачених з приводу обставин злочину є суперечливими, не узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом першої інстанції доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Суд першої інстанції обгрунтовано поклав в основу доведеності вини фактичні дані, які містились, зокрема, в протоколах слідчих дій, проведених за участю потерпілої ОСОБА_14 , відтак твердження апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що висновки суду першої інстанції грунтуються виключно на показаннях потерпілої під час досудового розслідування, не відповідають фактичним обставинам провадження. В даному провадженні складені в порядку, передбаченому чинним КПК України, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії, відповідно до приписів ст. 99 КПК України, оцінені судом як документи. Колегія суддів вважає необхідним зауважити, що фактичні дані, зафіксовані в таких документах, які вказували про обставини вчинення обвинуваченими розбійного нападу на потерпілу, повністю узгоджувались також з її показаннями в суді першої інстанції.

Доводи апелянтів про те, що між обвинуваченими не було попередньої змови на вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_14 , з застосуванням насильства, небезпечного для життя, здоров`я потерпілої, на увагу не заслуговують. Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що характер їх дій з самого початку був спрямований на отримання чужого майна, з застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя, здоров`я потерпілої, їх поведінка під час та після вчинення злочину щодо потерпілої вказує на узгодженість дій обвинувачених, спільність мети, а твердження обвинувачених, що насильство щодо потерпілої було застосоване ОСОБА_11 лише з метою відтягти останню від обвинуваченого ОСОБА_10 , та ОСОБА_10 , що насильство ним було застосовано з метою відштовхнути потерпілу, яка до нього чіплялась, вимагаючи залишитись з нею, що майна потерпілої при цьому вони не забирали, а дзеркальце ОСОБА_11 забула повернути потерпілій, отримавши його в користування від останньої, спростовуються сукупністю вищезазначених об`єктивних досліджених судом доказів, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, а насильство, що є небезпечним для життя потерпілої, було застосоване ними саме з метою заволодіння майном потерпілої, відтак твердження апелянтів про те, що їх дії невірно кваліфіковані, не можуть бути прийнятими до уваги.

Органом досудового слідства доведено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 діяли як співвиконавці, за попередньою змовою між собою. Застосування до потерпілої насильства, що є небезпечним для життя, здоров`я потерпілого, при заволодінні майном потерпілої, охоплювалось їх умислом, про що свідчить узгодженість їх спільних дій, відтак колегія суддів не приймає до уваги твердження обвинуваченої ОСОБА_11 в апеляційному суді про те, що тілесні ушкодження, виявлені в потерпілої, утворились від дій ОСОБА_10 , позаяк такі твердження не дають підстав для інакшої кваліфікації дій обвинувачених.

Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази давали суду першої інстанції підстави прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні злочину, за який їх засуджено, а відтак їх доводи в апеляційному суді та в апеляційних скаргах обвинувачених та їх захисників про незаконність та необґрунтованість вироку суду, та невідповідність його в зв`язку з цим вимогам ст. 374 КПК України, про відсутність події злочину; про відсутність в їх діянні складу кримінального правопорушення, за який їх засуджено, про відсутність доказів для доведення вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, за який її засуджено; про наявність в діях ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ознак злочину, передбаченого ст. 125 КК України, та що висновки суду ґрунтуються виключно на припущеннях, колегія суддів не приймає до уваги, як такі, що не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинувачених.

Покарання обвинуваченим призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Обираючи вид та розмір покарання обвинуваченим, суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином; відсутність обставин, що пом`якшують їх покарання, вчинення обома обвинуваченими злочину в стані алкогольного сп`яніння, що суд визнав обставиною, що обтяжує їх покарання; обвинувачені характеризуються посередньо, не перебували на обліках в лікарів нарколога та психіатра, обвинувачений ОСОБА_10 раніше судимий.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, їм слід призначити покарання в виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України, з конфіскацією майна.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_11 про визнання пом`якшуючою покарання обставиною її щире каяття, позаяк в матеріалах провадження не встановлено даних, які б вказували про щире розкаяння обвинуваченої у вчиненні нею злочину, за який вона засуджена.

Ті обставини, що матір обвинуваченої є інвалідом І групи, похилого віку, якій обвинувачена надавала допомогу, не дають підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченій ОСОБА_11 покарання, при цьому колегія суддів враховує, що покарання обвинуваченій призначене в межах мінімальної санкції ч. 2 ст. 187 КК України, а підстав для призначення покарання, з застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, в провадженні не встановлено.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та запобігання вчинення ними нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що вирок постановлений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України і підстав для скасування чи зміни вироку колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_11 та її захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 грудня 2015 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 без зміни.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_10 строк його попереднього ув`язнення з 7 червня 2015 року по 21 червня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_11 строк її попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 7 червня 2015 року по 21 червня 2016 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в той же строк з дня отримання його копії.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2