Справа № 456/1586/16-к
Провадження № 1-кп/456/225/2016
ВИРОК
іменем України
25 липня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию кримінальне провадження № 0001070 від 23.05.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руськінськіє, Сургутського району, Тюменської області, Російської Федерації, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, неодруженого, із середньо-спеціальною освітою, раніше судимого, останній раз 11.01.2016 року Жидачівським районним судом Львівської області за ч. 1 ст. 395 КК України до покарання у вигляді арешту терміном на 2 місяці, судимість якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що будучи раніше судимим, останній раз за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 395 КК України, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, а повторно вчинив кримінальне правопорушення. Так, 22.05.2016 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_4 перебуваючи біля будинку № 19 по вул. Грабовецька в м. Стрию Львівської області, повторно, реалізовуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом ривка правою рукою із шиї ОСОБА_6 відкрито викрав особисте майно потерпілої, а саме золотий ланцюжок на якому були золотий кулон у вигляді «серця» та золотий хрестик, спричинивши їй матеріальну шкоду в розмірі 5 439, 51 грн., яку в ході досудового розслідування усунуто. Однак, ОСОБА_4 викраденим майном не зміг розпорядитися, оскільки даний злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки в момент викрадення золотий ланцюжок залишився розірваним на грудній клітці потерпілої, а золотий кулон та золотий хрестик, які знаходилися на ланцюжку впали на землю.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у скоєному визнав та показав, що дійсно 22.05.2016 року, близько 21 год. 30 хв., він, перебуваючи по вул. Грабовецькій, 19 м. Стрия зірвав з шиї ОСОБА_6 золотий ланцюжок на якому знаходився золотий кулон у вигляді «серця» та золотий хрестик. На даний час він щиро розкаюється у скоєному та просив суд суворо його не карати.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини у вчиненні кримінального правопорушення, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України також знайшла своє підтвердження в ході судового засідання і підтверджується наступними доказами:

- показами потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні показала, що 22.05.2016 року, обвинувачений ОСОБА_4 раптово підбіг до неї та злапав її правою рукою. Внаслідок таких раптових дій зі сторони обвинуваченого вона почала кричати. ОСОБА_4 зірвав з її шиї ланцюжок з кулоном та хрестиком. Їй вдалось вирвати з руки обвинуваченого ОСОБА_4 ланцюжок, однак кулон впав на землю. Через деякий час вона знайшла його на землі неподалік від місця вчинення кримінального правопорушення.

- показами свідка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні показав, що ввечері 22.05.2016 року йому поступив телефонний дзвінок від його дівчини ОСОБА_6 , в ході якого остання повідомила йому, що відносно неї вчинено грабіж. Оскільки він перебував на відстані 500 метрів від місця події, а тому швидко прибув на місце вчинення кримінального правопорушення. Його дівчина описала йому портрет винуватця, а тому він почав пошуки злочинця. Пробігши близько 2 (два) кілометри він побачив двох незнайомців. Один з них був схожий на людину, яку йому описала ОСОБА_6 , яким пізніше виявився обвинувачений ОСОБА_4

- показами свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні показав, що перебував з ОСОБА_6 22.05.2016 року після вчинення відносно неї кримінального правопорушення. З її слів йому відомо, що ОСОБА_4 зірвав з її шиї золотий ланцюжок з кулоном та хрестиком. ОСОБА_7 , хлопець потерпілої, також був з ним, однак вирушив на пошуки злочинця, якого в результаті було затримано.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена наступними письмовими доказами по справі:

- заявою ОСОБА_6 в якій вона просить прийняти міри до невідомої для неї особи, яка 22.05.2016 року, приблизно о 21:28 годині відкрито, шляхом ривка, викрала у неї золотий ланцюжок разом з кулоном та хрестиком /т.2 а.с.9/;

- протоколами оглядів від 22.05.2016 року та фото таблицями до них /т.2 а.с.10-15, т.2 а.с.17-23/;

- протоколом пред`явлення особи до впізнання та фото таблицею до нього від 22.05.2016 року в якому вказано, що потерпіла ОСОБА_6 впізнала особу, яка 22.05.2016 року відкрито заволоділа її майном та вказала на ОСОБА_4 /т.2 а.с.52-54/;

- довідкою, виданою ТОВ «Дом Україна і Компанія» з якого вбачається, що вартість викраденого ОСОБА_4 майна в ОСОБА_6 становить 5 439, 96 гривень /т.2 а.с.66/;

- протоколом проведення слідчого експерименту та фото таблицею до нього в якому детально описано вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопоршення, яке мало місце 22.05.2016 року /т.2 а.с.109-113/.

Беручи до уваги вищеописане, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України в судовому засіданні доведена повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Згідно п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.
Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд вбачає рецидив злочинів.

Суд вважає, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Визначаючи міру покарання обвинуваченому по даній справі, суду слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових правопорушень як ним, так і іншими особами.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує суспільну небезпеку та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, зокрема за корисливі злочини 13.04.2007 року Сихівським районним судом м. Львова за ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 187 КК України до 9 (дев`яти) років позбавлення волі, судимість якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку. Крім того, суд враховує і той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні, а потерпіла ОСОБА_6 жодних претензій матеріального характеру до нього не має.

У зв`язку із зазначеним, суд вважає за доцільне під час вирішення питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання обмежитись межами санкції ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до глави 18 ст.ст. 176-178, 179 КПК України, суд вважає необхідним змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, у зв`язку з винесенням судом обвинувального вироку, припиненням ним злочинної діяльності та запобіганням спробам переховуватись від суду, тим самим задовольнивши клопотання прокурора.
Цивільний позов та судові витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою.

Взяти під варту ОСОБА_4 із зали суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 25.07.2016 року.

Речові докази: куртку та кепку чорного кольору повернути ОСОБА_4 ; золотий ланцюжок із золотим хрестиком та золотим кулоном повернути ОСОБА_6 .

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області з підстав передбачених ст. 394 КПК України.

Головуючий-суддя ОСОБА_1