Провадження № 1-кп/331/58/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2016 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя у залі суду кримінальне провадження № 1-кп/331/58/2016 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4
представника потерпілої ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
21 квітня 2015 року, о 10 годині 25 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ГАЗ-3302» реєстраційний номер НОМЕР_1 . знаходячись біля будинку № 150-Б по пр. Леніна в м. Запоріжжі, здійснював рух заднім ходом, рухаючись при цьому з боку пр. Леніна в напрямку вул. Гоголя. В цей же час, біля будинку № 150-Б, по тротуару, позаду автомобіля «ГАЗ-3302» під керуванням водія ОСОБА_3 , в попутному з ним напрямку, йшла пішохід ОСОБА_6 .. Водій ОСОБА_3 , здійснюючи рух заднім ходом, діючи в порушенні вимог п. 10.1, де вказано «перед початком руху, перестроюванням та будь - якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 10.9, де вказано «під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», не впевнився в безпеці своїх дій та відсутності перешкоди позаду автомобіля, продовжив рух заднім ходом та скоїв наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , в наслідок чого остання впала на тротуар, після чого відбувся переїзд тіла ОСОБА_6 колесом автомобіля. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження: «поєднана тупа травма тулуба та кінцівок з численними переломами кісток скелету та пошкодженням внутрішніх органів, які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю». Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень сталася смерть ОСОБА_6 . Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою провину у вчиненні злочину визнав повністю та пояснив, що роботу водія він знайшов в інтернеті, подав всі необхідні документи та в березні 2015 року був прийнятий водієм до ЧП «Горбатова» на підставі договору без занесення запису до трудової книжки. 21.04.2015 року він розвозив товар по магазинах на автомобілі ГАЗ 3302. Черговий магазин, до якого треба було доставити товар, знаходився в глибині дворів біля будинку 150-Б по пр. Леніна в м. Запоріжжя. Для того, щоб вивантажити товар, він намагався під"їхати до дверей магазину та здавав заднім ходом на мінімальній швидкості руху, коли в цей момент скоїв наїзд на пішохода. Одразу викликав швидку, працівників Державної автомобільної інспекції та весь час знаходився разом з потерпілою. Після ДТП його звільнили з роботи та виплатили компенсацію в розмірі 500 грн, яку він одразу віддав потерпілій на поховання, більше грошей в нього не було, тому пропонував фізичну допомогу на організацію поховання. Просив врахувати усі обставини та суворо його не карати.
Представник потерпілої ОСОБА_5 пояснив, що внаслідок даного ДТП потерпіла ОСОБА_7 втратила свою сестру, чим було заподіяно значну шкоду, в тому числі матеріальну, яка складається з витрат на поховання розміром 9 045,91 гривень та витрат на виготовлення гранітного пам`ятника у розмірі 15755,00 гривень, таким чином загальний розмір матеріальної шкоди складає 24800.91 гривень. Просив стягнути з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» розмір страхового відшкодування обмежений грошового сумою у розмірі 14616,00 гривень та стягнути з ОСОБА_8 різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 10184,91 гривень, оскільки вона є роботодавцем винної особи. Крім цього даним злочином потерплій завдано моральної шкоди, яку остання оцінює виходячи з глибини фізичних та душевних страждань на суму 20000,00 гривень, яку просить стягнути з ФОП ОСОБА_8 , яка складала трудовий договір з ОСОБА_3 . Також пояснив, що потерпіла ОСОБА_7 є особою похилого віку, тому похованням займалась її дочка ОСОБА_9 , яка діяла на підставі довіреності.
Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність.
Представник цивільного відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» у судове засідання не з`явився, надавши письмові пояснення про те, що вони визнають свій обов`язок щодо відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника відповідних витрат. Вважає, що договір на суму 7485 грн. чітко обґрунтований, однак з витратами у розмірі 980 грн та 580,91 не згоден, оскільки з їх змісту не відомо, за які послуги вказані кошти сплачені. Крім того, зазначив, що кошти відшкодовуються особі, яка понесла витрати, відповідно до цивільного позову, позивач ОСОБА_10 просить стягнути кошти на поховання на свою користь, однак відповідно до наданих документів витрати на поховання понесла ОСОБА_9 , відповідно ОСОБА_10 є неналежним позивачем, оскільки не понесла жодних витрат. Також зазначив, що ні ОСОБА_10 , ні ОСОБА_9 не звертались до ПрАТ «УТСК» для отримання страхового відшкодування та жодних документів не надавали.
Цивільний відповідач ОСОБА_8 , у судове засідання не з`явилась, надавши письмові пояснення про те, що цивільний позов не визнає, зазначивши, що автомобіль ГАЗ-3302 не перебував в її власності, трудовий договір та характеристику, які містяться в матеріалах справи вона не заповнювала та не підписувала. Також, зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази подання потерпілою заяви страховику про страхове відшкодування та прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у його здійсненні, тобто без зазначеної обставини відсутні правові підстави для пред`явлення позову до відповідачів. Оскільки витрати на поховання здійснювала не цивільний позивач, а інша особа ОСОБА_9 та доказів на здійснення цих витрат не надано, тому вважає, що позовні вимоги є безпідставними, також вважає, що відсутні правові підстави відповідальності за моральну шкоду, оскільки вона її не спричиняла.
З урахуванням повного визнання обвинуваченим своєї провини у вчинені злочину, судом, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, оцінюючі всі зібрані по справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, тому що він вчинив необережні дії, які виразилися порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілій.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_3 вчинив необережний тяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліках у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.
На підставі викладеного, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , відношення самого обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства і за цих обставин вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння у вигляді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи заявлений потерпілою цивільний позов суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 22 вищезазначеного закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Положеннями ч. 1 ст. 23 згадуваного закону встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, в тому числі, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно ч. 1 ст. 27.1. вищезазначеного закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).
Статтею 27.4. передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ЧП « ОСОБА_8 » та керував автомобілем ГАЗ-3302 д.н. НОМЕР_1 на підставі трудового договору від 16.04.2015 року. Однак, у судовому засіданні ОСОБА_8 не підтвердила факт укладення зазначеного вище трудового договору, пояснюючи про те, що підписи на договорі виконані не її рукою. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що він ніколи не бачив ОСОБА_8 , договір із ним укладав хлопець на ім"я ОСОБА_11 , у якого була довіреність від ОСОБА_8 .
Крім того, як вбачається із копії свідоцтва про реєстрації транспортного засобу право власності на автомобіль ГАЗ-3302 д.н. НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_12 з 02.12.2014 року. При цьому, ніяких відомостей щодо правомірності володіння вказаним транспортним засобом ПП Горбатовою суду не надано (договір оренди або інше), що унеможливлює зробити висновок про те, що ПП ОСОБА_13 як роботодавець на відповідній правовій підставі володіла вказаним автомобілем та повинна нести цивільно-правову відповідальність за наслідки ДТП, спричинені з вини її працівника, тому в частині позовних вимог потерпілої до ОСОБА_8 необхідно відмовити.
Усудовому засіданні було встановлено, що цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки була застрахована у ПрАТ «УТСК», що підтверджується копією полісу № АІ 4760375 від 05.12.2014 року.
У судовому засіданні від потерпілої ОСОБА_7 надійшла позовна заява, згідно якої вона просить стягнути з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» матеріальну шкоду в розмірі 14616,00 гривень в межах ліміту відповідальності страховика на спорудження надгробного пам"ятника.
Оскільки, ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» у судовому засіданні визнано за потерпілою її право на отримання страхового відшкодування, суд вважає зазначену суму обгрунтованої та такою, що підлягає задоволенню.
При цьому, суд приходить до висновку про те, що підстав для задоволення цивільного позову в частині стягнення зі страхової компанії суми моральної шкоди немає, оскільки зазначені витрати відшкодовуються лише чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) потерпілої особи, а потерпіла ОСОБА_7 є сестрою померлої.
У судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_5 відмовився скористатися своїм правом на зміну позових вимог, тому цивільний позов було розглянуто судом лише у рамках заявлених позовних вимог.
Долю речових доказів необхідно вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ч. 2 ст. 373 КПК України, суд-
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування, призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 :

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інстекції;
- не виїзжати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.
Випробувальний термін обчислювати з моменту проголошення вироку.
Контроль за поведінкою ОСОБА_3 покласти на орган виконання покарання за місцем проживання засудженого.
Речові докази:

-автомобіль «ГАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 переданий на відповідальне зберігання гр. ОСОБА_14 - залишити за належністю;

-фрагмент волокон, вилучений в ході огляду місця ДТП, долучений до матеріалів кримінального провадження залишити протягом усього часу його зберігання.

Стягнути з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» 01033 м. Київ вул. Саксаганського, 77 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду від ДТП в розмірі 14616,00 гривень.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву

Суддя: ОСОБА_1