Дата документу 20.05.2016
Справа № 509/697/16-к

У Х В А Л А
20 травня 2016 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Щотове Антрацитівського району Луганської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Зорінськ Перевальського району Луганської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Іллічівського міського суду Одеської області знаходиться вказане кримінальне провадження за яким ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та ОСОБА_10 - обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , заявила про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду, потерпіла ОСОБА_12 підтримала.
Захисник ОСОБА_7 вніс клопотання про повернення обвинувального акту вказуючи на його невідповідність КПК України: відсутнє посилання на місце вчинення злочину, не належним чином визначено спосіб вчинення злочину, розміри шкоди визначені для всього об`єкту яким, нібито заволоділи обвинувачені, а не ? частиною яка належала потерпілій, відсутній відбиток печатки якою затверджується обвинувальний акт, обвинувачення пред`явлено ОСОБА_11 , який в дійсності є свідком по справі.
Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_13 підтримали клопотання.
Прокурор ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання про повернення обвинувального акту, вважаючи його безпідставним.
Суд вважає, що кримінальне провадження не підлягає призначенню до судового розгляду за наступними підставами.
Судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні складено обвинувальний акт, який затверджений прокурором 23 лютого 2016 року, надійшов до суду в порядку ст. 291 КПК України для розгляду по суті.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, з огляду на наступне.
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у формулювання обвинувачення повинно бути зазначено місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Аналіз обвинувального акту свідчить про те, що формулювання обвинувачення суперечить фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та які викладені в обвинувальному акті. Так, в формулюванні обвинувачення ОСОБА_10 за ст. 190 ч. 4 КК України наводиться, що він вчинив цей злочин, зареєструвавши на себе права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі судового рішення. Проте у фактичних обставинах такій факт взагалі відсутній.
Формулювання обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України суперечить відповідній правовій кваліфікації. Так, в правовій кваліфікацій вказується, що ОСОБА_10 обвинувачується у заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб у особливо великих розмірах. Разом з тим, у формулюванні обвинувачення за цим злочином тільки наводиться, що ОСОБА_10 зареєстрував вказаний будинок в КП «Овідіопольське РБТІ» та відсутнє будь яке посилання на дії щодо зловживання довірою (шахрайство), попередню змову будь-якою групою осіб.
Крім того, в обґрунтування кваліфікуючої ознаки «особливо великі розміри» вказано вартість всього будинку, але ОСОБА_10 обвинувачується щодо заволодіння ? частиною вказаного будинку з господарчими будівлями та спорудами, яка належала потерпілій ОСОБА_6 .
Аналогічне протиріччя щодо кваліфікуючої ознаки «особливо великі розміри» допущено у формулюванні обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України.
Взагалі у формулюванні обвинувачення вказаних осіб за вказаними злочинами наводяться значна частина обставин, які відсутні у викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зокрема: обставини виготовлення та використання підробленого документу, конкретні дії щодо заволодіння майном потерпілої, обставини завдяки яким було викрито злочини в яких обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пєлісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
На думку суду, викладення в обвинувальному акті неконкретного обвинувачення явно порушує право ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на захист та є перешкодою для призначення судового розгляду.
Крім того, обвинувальний акт не відповідає вимогам закону в частині відсутності «мокрої» печатки, яка б засвідчувала підпис відповідальної особи, яка затвердила обвинувальний акт, так як у відповідності до вимог пп.9.5,18.2 Інструкції з діловодства в органах прокуратури, затвердженої Генеральним прокурором України від 15 січня 2013 року № 3, офіційний документ, яким є обвинувальний акт, підписується посадовою особою та затверджується печаткою відповідного органу.
Відповідно до положень ст.7 KПК України зміст і форма кримінального провадження, повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.
За таких обставин суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору ОСОБА_5 , яка затвердила вказаний обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Прокурор ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_6 вносили клопотання про накладення арешту на майно обвинувачених для забезпечення можливої майбутньої конфіскації в дохід держави, але просили розглянути їх у випадку відмови в поверненні обвинувального акту за клопотанням захисника ОСОБА_7 .
У зв?язку з тим, що обвинувальний акт повертається прокурору, колегія суддів вважає необхідним повернути клопотання про накладення арешту прокурору ОСОБА_5 та потерпілій ОСОБА_6 .
Керуючись п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України,
У Х В А Л И В:
Клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту - задовольнити.
Обвинувальний акт, затверджений прокурором 23 лютого 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_11 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, повернути прокурору ОСОБА_5 , старшому групи прокурорів, які здійснюють повноваження прокурора у кримінальному провадженні.
Прокурору ОСОБА_5 та потерпілій ОСОБА_6 повернути клопотання про накладення арешту на майно обвинувачених.
Копію ухвали вручити учасникам процесу.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_3

ОСОБА_2