Справа № 307/2895/14-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.03.2016 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисника адвоката ОСОБА_9 , законних представників обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/49/16 за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , старшого прокурора прокуратури Тячівського району ОСОБА_13 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.10.2015 року.
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Розенталь Городовіковського району Республіки Калмикія Російської Федерації, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, не одружений, сезонний робітник, не судимий, засуджений:
- за ч.3 ст.187 КК України на 08 (вісім) років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч.3 ст.289 КК України на 07 (сім) років 06 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено 08 (вісім) років позбавлення волі без конфіскації майна.
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, із повною загальною середньою освітою, не одружений, сезонний робітник, не судимий, засуджений:
- за ч.3 ст.187 КК України на 08 (вісім) років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч.3 ст.289 КК України на 07(сім) років 06 (шість) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування ОСОБА_7 призначено 08 (вісім) років позбавлення волі.
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , зареєстрований у АДРЕСА_4 , громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, не одружений, сезонний робітник, не судимий, засуджений:
- за ч.3 ст.187 КК України на 08 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна;
- за ч.3 ст.289 ч.3 КК України на 07 (сім) років 06 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування ОСОБА_8 призначено 08 (вісім) років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 05.06. 2014 року.
Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк тримання його під вартою з 05.06. 2014 року по 29.12. 2014 року.
Зараховано ОСОБА_7 строк тримання його під вартою з 05.06. 2014 року по 29.12. 2014 року.
Після набрання вироком законної сили постановлено повернути заставу в розмірі 97 400 (дев`яносто сім тисяч чотириста) грн. - ОСОБА_17 сплачену ним за ОСОБА_8 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області відповідно до квитанції 37414422 від 29.12. 2014 року. Повернуто заставу в розмірі 97 400 (дев`яносто сім тисяч чотириста) грн. - ОСОБА_18 сплачену нею за ОСОБА_7 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області відповідно до квитанції 37414371 від 29.12. 2014 року.
Запобіжний захід відносно засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обрано - тримання під вартою до 17 год. 09.12. 2015 року взято їх під варту в залі судових засідань.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 продовжено до 17 год. 09.12. 2015 року.
Пістолет «MOD 85. AUTO Cal 8687 Cal.8 mm K.- ITALY», серійний номер « НОМЕР_2 », один слід низу взуття, липку стрічку «Скотч», матерчату шапку з прорізами для очей які зберігаються в камері речових доказів Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області постановлено знищити.
Стягнуто з ОСОБА_8 507,36 грн.; ОСОБА_7 507,36 грн.; ОСОБА_6 507,36 грн. судових витрат на користь держави за проведення експертиз.
Згідно вироку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими за вчинені кримінальні правопорушення при таких обставинах.
24.05.2014 року, приблизно в 02 год., ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з метою незаконного заволодіння чужим майном, таємно, умисно, вчинили напад на потерпілу ОСОБА_19 поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя, з проникненням у житло, при наступних обставинах.
Так, критичного дня, маючи попередню домовленість, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , одягнувши на обличчя заздалегідь підготовані маски, розбивши скло на вхідних дверях, проникли в будинок АДРЕСА_5 . Потім, ОСОБА_7 залишився в коридорі, а ОСОБА_8 та ОСОБА_6 увійшли в спальню, де в цей час, при включеному телевізорі, спала потерпіла ОСОБА_19 та її неповнолітня дитина. ОСОБА_8 тримав у руці предмет схожий на пістолет, який потерпіла сприйняла за пістолет, що викликало в неї реальні підстави побоюватись за своє та своєї дитини життя й здоров`я, і в неї склалося враження, що якщо вона протидіятиме нападникам, або не виконає їхніх вимог, то ця погроза буде реалізована, а ОСОБА_6 липкою стрічкою зв`язав їй руки та ноги й замотав голову халатом. Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відкрито викрали бувший у використанні мобільний телефон марки «Samsung- C3300 I», ІМЕІ НОМЕР_3 вартістю 215,5 грн., мобільний телефон марки «Nokia 305», ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 вартістю 659,7 грн., ноутбук марки Asus K 53 U вартістю 1 352, 5 грн., чорну шкіряну сумку вартістю 160 грн., гаманець вартістю 36 грн., у якому знаходились 100 грн. та 100 доларів США, що у співвідношенні до гривні по курсу НБУ станом на 24.05.2014 року становило 1 171,51 грн., золоту обручку вагою 3 гр. вартістю 1 350 грн., золоту обручку вагою 2 гр. вартістю 900 грн., золотий перстень з розовим каменем вагою 6 гр. вартістю 2 700 грн., золотий перстень з зображенням листочка з камінцями вагою 3 гр. вартістю 1 350 грн., золотий перстень у виді ромашки вагою 1,8 гр. вартістю 810 грн., золотий ланцюжок з кулоном на якому зображена «Пресвята Діва» вагою 5 гр. вартістю 2 250 грн. та одну золоту сережку із зображенням листочка вагою 4 гр. вартістю 1 800 грн., внаслідок чого спричинили потерпілій ОСОБА_19 матеріальні збитки на загальну суму 14 855, 11 грн.
Вийшовши з будинку, продовжуючи свій злочинний умисел, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 попередньо змовившись між собою, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, за допомогою ключів, які вони забрали в будинку, завели належний потерпілій автомобіль марки «Skoda Super B», державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 152 218,8 грн., який знаходився у дворі будинку АДРЕСА_5 та поїхали на ньому в смт. Солотвино.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду від 13.10.2015 року частково - скасувати та ухвалити новий. Виключити з обвинувачення ОСОБА_7 вчинення розбійного нападу на потерпілу та виключити ч.3 ст. 289 КК України. Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 вимоги ст. ст. 75, 76 КК України.
Указує, що як вирок, так і обвинувальний акт, складений органом досудового розслідування та затверджений прокурором, є незаконними, необґрунтованими, побудованими на упереджених, однобічних припущеннях. Органи досудового розслідування під час його розслідування й збору доказів постійно допускали істотні порушення вимог КПК України, що вплинуло на об`єктивну кваліфікацію діяння обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме не проведено слідчого експерименту в умовах при яких проходило дане діяння.
Пред`явлена підозра, як і кваліфікація судом діянь ОСОБА_7 є безпідставною, оскільки не відповідає вимогам КПК України, оскільки останній залишився в коридорі будинку, і не бачив та не усвідомлював дії обвинувачених ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які в присутності потерпілої із застосуванням погроз та фізичного насильства відкрито викрадали власні речі потерпілої, а тому є всі підстави вважати, що дії ОСОБА_20 та ОСОБА_21 вийшли за рамки домовленості, що була між ними на передодні, а саме на заволодіння майном шляхом крадіжки, а тому ОСОБА_7 безпідставно пред`явлена підозра у скоєнні ним за попередньою змовою злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України. У судовому засіданні під час допиту потерпілої та обвинувачених беззаперечно встановлено, що ОСОБА_7 не був у спальній кімнаті, не брав участі у відкритому викраденні речей потерпілої, а про те, що ОСОБА_21 та ОСОБА_20 відкрито викрали речі, перебуваючи в середині приміщення, та пов`язали потерпілій ноги узнав від останніх в автомашині, якою він без мети крадіжки керував.
Крім того, уважає, що ОСОБА_7 безпідставно пред`явлена підозра про вчинення ним злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, скільки обвинуваченим особисто не вчинялись дії, що передбачені як кваліфікуючі ознаки ч.3 ст289 КК України. Уважає, що діяння обвинуваченого необхідно перекваліфікувати на ч.2 ст.289 КК України.
З показань потерпілої вбачається, що обвинуваченого ОСОБА_7 у кімнаті не бачила, що підтверджує те, що останній не проникав у приміщення спальної кімнати. Судом не взято до уваги, як пом`якшуючі обставини діяння ОСОБА_7 , про те, що винним себе у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України визнав повністю, розкаявся, матеріальну та моральну шкоду потерпілій повністю відшкодував, раніше не судимий, перебуває в цивільному шлюбі, який зареєстрований у церкві с. Грушево, має на утриманні малолітню дитину.
В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду від 13.10.2015 року скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.186 та ч.2 ст.289 КК України і призначити ОСОБА_6 за ч.3 ст.186 КК України покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі, за ч.2 ст. 289 КК України 05 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі. Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 03 (три) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ст.76 КК України.
Указує, що потерпіла в суді уточнила свої покази та пояснила, що спочатку вона дійсно думала тільки про пістолет, бо не чула показів обвинувачених, а коли почула покази останніх, то почала стверджувати, що ОСОБА_8 тримав в опущеній руці ліхтарик, а не пістолет. Потерпіла чітко повідомила суду, у тому числі й письмово, що не хоче щоб ОСОБА_6 позбавляли волі через її помилкове сприйняття ліхтарика за пістолет. Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильна кваліфікація діянь обвинувачених вплинула на визнання винуватості й визначення занадто суворого покарання як по епізоду незаконного заволодіння майном потерпілої ОСОБА_19 так і незаконним заволодінням її автомобіля, оскільки до, і в процесі заволодіння майном потерпілої ніяких конкретизованих погроз потерплій про застосування небезпечного для її життя й здоров`я насильства ніхто з обвинувачених не висловлював, не демонстрував перед нею предмет схожий на зброю щоб викликати у останньої усвідомлення наявності у
них зброї, і реальністю того, що буде застосована зброя по відношенню до неї, доказів з цього приводу у вироку не наведено. В оскаржуваному вироку зазначено, що кваліфікуючи діяння обвинувачених суд керується вимогами, зазначеними в ст.337 КПК України, однак залишено поза увагою зміст ч.3 вказаної статті, якою передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, і це положення закону слід було застосувати, змінивши кваліфікацію злочинів, на що були всі підстави у суду першої інстанції, і до такого переконання прийшов і процесуальний прокурор, який для зміни кваліфікації діянь обвинувачених і погодження обвинувального акта з керівником органу прокуратури просив оголосити перерву, але потім безпідставно передумав це робити, бо потерпіла ще раз підтвердила свою позицію.
В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду від 13.10.2015 року скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України і призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на 04 ( чотири) роки. За ч.3 ст.289 КК України ОСОБА_8 виправдати, а кримінальне провадження у цій частині закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу зазначеного кримінального правопорушення. Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 02 (два) роки, з покладення обов`язків, передбачених п. п. 2,3,4 ст.76 КК України. Вирок щодо ОСОБА_8 вважає частково незаконним, необгрунтованим, невмотивованим, і таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що вплинуло на вирішення питання про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 187, ч.3 ст.289 КК України, та не правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і визначення покарання. Припущення, упередженість суду при постановленні вироку вбачається вже з початку описової частини вироку, де зазначено, що «і в неї склалося враження, що якщо вона протидіятиме нападникам, або не виконає їхніх вимог, то ця погроза буде реалізована», хоча до цього по тексту вироку не зазначено якою саме була ця погроза, хто конкретно її висловлював, і про що саме була ця погроза, оскільки в процесі судового розгляду було встановлено, що фактично ніякої конкретної погрози потерпілій ОСОБА_19 обвинувачений ОСОБА_8 словесно не висловлював, останній звернувся до потерпілої із словами, що «все буде добре», якщо вона будете слухатися, і віддасть їм золото і гроші, після чого потерпіла показала на шафу сервант, звідки обвинувачений забрав золото. Стосовно грошей потерпіла повідомила, що в неї є тільки 100 доларів США, які знаходяться в салоні автомобіля, на що обвинувачений повірив, і не повторював вимог про гроші та не висловлював погроз, лише запитав де ключі від автомобіля, на що потерпіла вказала на місце, звідки обвинувачений взяв ключі, і при виході з будинку зайшов у салон автомобіля, де дійсно знайшов гроші в жіночій сумці на передньому сидінні в розмірі 100 грн. та 100 доларів США. Заволодівши грошима, вирішив завести двигун автомобіля, на якому поїхати з місця пригоди.
Про наявність пістолета чи погрозу його застосування ОСОБА_8 словесно не висловлювались, яких небудь активних демонстративних дій, щоб викликати в потерпілої усвідомлення про наявність у нього пістолета, і реальність його
застосування не вчиняв, він тримав у руці ліхтарик. У вироку не наведено жодного доказу щодо застосування погроз та насильства, небезпечного для життя й здоров`я потерпілої, з метою незаконного заволодіння належного їй транспортного засобу. Умисел у ОСОБА_8 на заволодіння автомобілем виник після того, коли він із сумки, яка знаходилася в салоні автомобіля забрав грошові кошти. У цій частині висновок щодо ОСОБА_8 суд грунтував тільки на припущеннях, бо покази безпосередніх учасників свідчать про протилежне. На початку судового розгляду справи потерпіла в судовому засіданні дійсно показала, що один зі злочинців тримав у руці направлений донизу предмет, схожий на пістолет, який вона сприйняла за пістолет. Про погрозу застосування ніхто не висловлювався. Тільки виходячи з будинку ОСОБА_7 сказав, що підірве, або спалить будинок, якщо потерпіла звернеться в міліцію. У подальшому потерпіла уточнила свої показання, а суд у вироку зазначив, що остання дещо змінила свої показання, хоча потерпіла із самого початку стверджувала, що не може з упевненістю сказати, що то був предмет схожий на пістолет, а коли почула показання обвинувачених, то засумнівалася, і припустилася думки, що, то міг бути ліхтарик. У вироку суд прямо зазначив, що не бере до уваги показання обвинувачених у суді, а базує свої висновки на даних, що були отримані в результаті проведених у процесі досудового розслідування слідчих експериментів, що суперечить ч.4 ст.95 КПК України. Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність вплинуло на кваліфікацію вчинених діянь і визначення строку покарання. Також, суд припустився істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки при виході з нарадчої кімнати не оголосив вирок, а відновив з`ясування обставин шляхом допиту обвинувачених про обставини події злочину, і повернувся до стадії судових дебатів, де у відповідності до ст.364 КПК України мала право виступити й потерпіла, однак дебати було проведено за відсутністю потерпілої, яка належним чином не була повідомлена про дату, час і місце судового засідання.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 13.10.2015 року скасувати в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання обвинуваченим внаслідок м`якості та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_6 за ч.3 ст.187 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч.3 ст.289 КК України до 09(дев`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування призначити покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі без конфіскації майна; ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч.3 ст. 289 КК України до 09 (дев`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування призначити 10 (десять) років позбавлення волі без конфіскації майна; ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.3 ст. 289 КК України до 09 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування призначити 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією майна. Уважає, що постановлене судове рішення підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання, ступеню тяжкості злочину. Судом не враховано суспільну небезпеку даних особливо тяжких злочинів розбою/нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, та незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене
повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, їх резонансу, зухвалості з боку обвинувачених. Упродовж судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованих їм злочинах фактично визнали лише частково, давали в суді показання, які були спрямовані на уникнення відповідальності. З урахуванням ступеня тяжкості, обставин цих злочинів, їх наслідків і даних про особу обвинувачених, належить призначити передбачене законом більш суворе покарання.
Інші сторони кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, виклавши основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та їх захисника адвоката ОСОБА_9 на підтримання апеляційних скарг, та заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, думку прокурора на підтримання апеляційної скарги та заперечення апеляційний скарг захисників адвокатів в інтересах обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд уважає, що всі апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права в кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду із прав людини.
Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закрити кримінальне провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установленим цим Кодексом випадках на потерпілого.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що законодавець визначив суб`єктами доказування обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, слідчого та прокурора, а у випадках відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення потерпілого (п.4 ч.3 ст.56 КПК). Обов`язок доказування слідчим та прокурором обставин, указаних у ст.91 КПК України це вимога Закону. Вона означає, що слідчий та прокурор зобов`язані зібрати, процесуально зафіксувати, перевірити і оцінити докази, обґрунтувати ними наявність обставин, передбачених у ст.91 КПК. Обов`язком указаних суб`єктів також є спростування доводів сторони захисту щодо доведення обставин і предмета доказування.
На суд, у разі визнання особи винуватою, відповідно до приписів ст.374 КПК України покладається обов`язок, зокрема, формулювання у вироку обвинувачення, визнаного доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; зазначення доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів, покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.
Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Досудове розслідування в кримінальному провадженні має бути проведено в точній відповідності із законом. Прокурор та слідчий зобов`язані вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи, її належного спрямування, забезпечення прав усіх учасників кримінального провадження. Коли є достатньо доказів, що вказують на вчинення злочину певною особою, слідчий відповідно до вимог ст.ст.276-278 КПК України, вручає письмове повідомлення про підозру, у якій викладає стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення: час, місце та інші обставини, у тому числі ознаки об`єктивної суб`єктивної сторони конкретного складу злочину, мотив, спосіб вчинення злочину на скільки вони відомі слідчому, правову кваліфікацію - стаття кримінального закону, яким передбачений цей злочин. У будь-якому випадку повідомлення про підозру, що вручається особі повинно бути конкретним.
Згідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
За ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Так, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальні акти відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містять формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень із посиланням на положення закону й статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
В обвинувальних актах зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та міститься вказівка на те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло; та ч.3 ст.289 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого.
Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні ними кримінальних правопорушень.
Суд першої інстанції на зазначене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував право прийняти рішення, передбачене п.3 ч.2 ст.314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 обвинувачення, ухвалив щодо них обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
У той же час, згідно вимог ч. 4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Відповідно до вимог п.1), п.2) п.7) ч.3 ст.56 КПК України потерпілий під час судового провадження в будь-якій інстанції має право в тому числі бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду, брати участь у судовому провадженні, оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що підготовче судове засідання в даному кримінальному провадженні було призначене на 01.08.2014 року ( т.4 а.к.п. 23), однак усупереч вимогам ч.1 ст.314 КПК України потерпіла про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання не була повідомлена, і підготовче судове засідання, в порушення вимог ч.2 ст.314 КПК України, було проведено без її участі ( т. 4 а.к.п.33).
За таких обставин, апеляційний суд уважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.
Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого Закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати викладене й дотримуючись вимог КПК України, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, а оскільки судове рішення підлягає скасуванню з інших підстав, ніж зазначено в апеляційних скаргах захисників адвокатів в інтересах обвинувачених та прокурора, то вказані апеляційні скарги підлягає до часткового задоволення.
Згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
За ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені ст. 412 КПК України.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули, чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Колегія суддів уважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційним судом істотним чи неістотним, залежно від обставин кримінального провадження.
Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів як обвинувачених так і потерпілої, які перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає до скасування.
Оскільки судове рішення скасовується з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства, допущених судом першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання, інші доводи апеляційних скарг не розглядаються, а підлягають до ретельної перевірки при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, з урахуванням об`єктивно встановлених усіх обставин провадження в їх сукупності, у тому числі оцінки діянь кожного з обвинувачених та їх ролі у вчиненому, а виявлені істотні порушення - усуненню на стадії підготовчого судового засідання.
Отже, при новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційних скарг захисника адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , та старшого прокурора прокуратури Тячівського району ОСОБА_13 , дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Одночасно, колегія суддів з урахуванням тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, даних про його особу, фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості покарання, що загрожує останньому в разі доведеності його вини, з метою запобіганню ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, прийшла до висновку про необхідність продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Також, ураховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обирався з метою забезпечення виконання вироку суду після вступу його в законну силу, та з урахуванням того, що вирок суду скасовується апеляційний суд уважає за необхідне обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити попередній запобіжний захід у вигляді застави.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , старшого прокурора прокуратури Тячівського району ОСОБА_13 задовольнити частково.
Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.10.2015 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Запобіжним заходом відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вважати попередній - заставу, звільнивши їх із під варти негайно в залі суду.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 тримання під вартою залишити без змін, продовжити його строк до 28.04.2016 року.
Ухвала набирає законної сили негайно й касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: