Справа № 154/1453/15-к Провадження №11-кп/773/476/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2016 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2016 року, яким -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в м.Шверін Німеччина, проживає в АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одружений, командир взводу другої танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , старший лейтенант, несудимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання, тобто з 19 листопада 2014 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 19.11.2014р. по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 до вступу вироку у законну силу залишено попередній - тримання під вартою.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 200000,00 гривень.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 200000,00 гривень.
Вироком вирішено питання про речові докази.
В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що він 18 листопада 2014 року, близько до 20.00год., на виході з приміщення казарми танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 , під час конфлікту, який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_13 , завдавши потерпілому один сконцентрований удар колото-ріжучим предметом в життєво-важливу ділянку тіла в ліву половину груді, чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колоторізаного поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням серця, що супроводжувалось розвитком гемоперикарду й призвело до розвитку гострої серцево-судинної недостатності та спричинило смерть потерпілого.
Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Перш за все вказує про відсутність процесуальних повноважень в прокурора ОСОБА_6 . Стверджує, що суд неправильно прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки останній не перебував і не міг перебувати на місці вчинення злочину в момент спричинення ножового покарання. Зазначає, що суд необгрунтовано взяв до уваги показання свідків сторони обвинувачення, а показання ОСОБА_10 визнав суперечливими, при цьому вважає що всі докази, які покладені в основу обвинувачення, є недопустимими. Також суд не врахував та не дав правової оцінки висновкам судово-медичних експертиз, безпідставно відмовляв в задоволенні клопотань захисту, чим порушив їхні процесуальні права на змагальність. Просить вирок суду, скасувати та ухвалити новий вирок, яким повністю виправдати обвинуваченого.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та захисника, які підтримали скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурорів та потерпілого, які, кожен зокрема, заперечили апеляцію захисника, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_10 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_13 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .. ОСОБА_26 , які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколом огляду місця події (т.1 а.к.п.158-162), інформацією телефонних розмов ОСОБА_10 (т.2 а.к.п.154), слідчим експериментом (т.2 а.к.п.242-245), а також висновком судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень (т.2 а.к.п.236-238), який є науково-обгрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає. Показання вказаних свідків в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до, на момент та після його вчинення. Про наявність конфлікту між обвинуваченим та вбитим об`єктивно вказують свідки в своїх показаннях, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив в судовому засіданні.

Висновком судово-медичної експертизи № 129 від 02.03.2015р. стверджується, що на тілі потерпілого ОСОБА_27 виявлені наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітки, з пошкодженням серця, що супроводжувалось розвитком гемоперикарду й призвело до розвитку гострої серцево-судинної недостатності, яке виникло внаслідок травмуючої дії предмету типу клинка ножа з лезом і обушком, виникло незадовго до смерті та містить ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та в даному конкретному випадку призвело до смерті; синці, садна ніг, лівої кисті, які могли виникнути внаслідок контактів з тупими твердими предметами з обмеженою контактною поверхнею та містять ознаки легкого тілесного ушкодження. Всі описані тілесні ушкодження заподіяні прижиттєво. Між проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітки та причиною смерті ОСОБА_27 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Взаємне розташування нападника та потерпілого та розташування потерпілого в момент спричинення тілесних ушкоджень могло бути будь-яке, за умови дії травмуючого предмету по відношенню до осей тіла знизу догори під гострим кутом та спереду назад. Смерть потерпілого настала не відразу після отримання тілесних ушкоджень, а через певний проміжок часу. За умови відсутності втрати свідомості, у потерпілого залишилась здатність до активних дій. На момент смерті ОСОБА_27 перебував в стані важкої алкогольної інтоксикації.
Даним висновком експерта підтверджується показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , а також результати проведеного слідчого експерименту, а саме те, що смерть ОСОБА_13 настала не одразу після отримання тілесних ушкоджень, а через певний проміжок часу, за умови відсутності втрати свідомості, у потерпілого залишалась здатність до активних дій, що пояснює поведінку ОСОБА_13 коли ОСОБА_22 вийшов через 2 хв. з туалету, то ОСОБА_13 стояв боком, впершись об стіну і на його пропозицію йти в казарму відповів: «Зараз».
Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинуваченого про те, що він не вчиняв вбивства, оскільки вони спростовані показаннями вищевказаних свідків, та й частково показаннями самого обвинуваченого, при цьому у вироку зазначив, якими саме доказами вони спростовуються.

Окрім того, сам обвинувачений показаннями частково викриває себе, оскільки чітко вказує про наявність конфлікту з вбитим.

На думку апеляційного суду, показання свідків, які хоча і не були безпосередніми очевидцями вбивства, чітко вказують що лише ОСОБА_10 мав умисел та можливість здійснити вбивство. Також звертає апеляційний суд увагу і на поведінку самого обвинуваченого після вчиненого злочину, зокрема спосіб залишення меж міста, телефонні розмови та їх зміст, про який повідомляли свідки в судовому засіданні.

На думку апеляційного суду, безпідставним та необгрунтованим є твердження щодо розбіжностей показів свідків під час досудового та судового слідства, оскільки згідно ч.4 ст.95 КПК України, суд обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому чи прокурору під час досудового розслідування.
За таких обставин, саме показання вищевказаних свідків та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_10 , з огляду на знаряддя та спосіб заподіяння тілесних ушкоджень в область життєво важливого органу, вчинив умисне вбивство, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України.

Твердження захисника про відсутність повноважень в прокурора ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження не заслуговують на увагу, в судовому засіданні також брав участь прокурор ОСОБА_28 , які мали процесуальні повноваженні та діяли у відповідності до чинного кримінального процесуального закону (а.к.п.39-40 т.4).

При розгляді кримінального провадження встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення, тому апеляційний суд вважає, що доводи в апеляційній скарзі захисника про неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність винуватості обвинуваченого в умисному вбивстві, є безпідставними, оскільки докази, яким суд обґрунтував свій висновок про вчинення ОСОБА_10 злочину, є належними, допустимими і достатніми для прийняття процесуального рішення.

Доводи захисника, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання, а тому підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в скарзі, апеляційний суд не вбачає.

При призначенні покарання ОСОБА_10 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, всі обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку апеляційного суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2016 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді