Категорія: cт.185 ч.1, 185 ч.2 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2016 року місто Луцьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0002621 від 02.09.2015 року за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_11 та прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2016 року, яким

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, з середньою-спеціальною освітою, неодружена, не працює, раніше не судима, -

засуджена за ч.1 ст. 185 КК України на 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт, за ч.2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

Строк відбування покарання обвинуваченій визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_11 в дохід держави витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 491,04 (чотириста дев`яносто одну гривню чотири копійки).

Задоволено частково цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнуто з ОСОБА_11 в користь потерпілих:

ОСОБА_9 2831,20 (дві тисячі вісімсот тридцять одну гривню двадцять копійок) у відшкодування матеріальної шкоди та 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень - моральної шкоди;

ОСОБА_7 - 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень у відшкодування моральної шкоди;

ОСОБА_8 - 6580 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень у відшкодування матеріальної шкоди та 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень - моральної шкоди.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області,

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком суду ОСОБА_11 визнана винною у тому, що вона в кінці травня 2015 року (точної дати не встановлено), діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , таємно викрала набір ювелірних срібних виробів пару жіночих сережок та кільце, вартістю 504 грн., флеш-накопичувач, ємністю 1 Гб., вартістю 125 грн., чим завдала потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 629 грн., а також золотий перстень 585 проби, вартістю 580 грн., пошкоджений золотий перстень 585 проби, вартістю 1000 грн., пару золотих сережок, вагою близько 5 г., вартістю 5000 грн. та срібне кільце з написом «Спаси и сохрани», вартістю 89,60 грн., чим завдала потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 6669,60 грн.

Вона ж, в середині липня 2015 року (точної дати не встановлено), діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , повторно таємно викрала золоте кільце 585 проби, вагою 4,36 г., вартістю 1831,20 грн. та золоті сережки, вагою близько 3 г., вартістю 1000 грн., чим завдала потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2831,20 грн.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_11 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилається на те, що суд першої інстанції поклав в основу її вини в інкримінованих злочинах докази, здобуті органами досудового слідства з порушенням вимог чинного кримінального процесуального законодавства України. Зокрема, сторона обвинувачення під час досудового слідства, всупереч вимогам ст. 20 КПК України, не забезпечила їй права на захист, чинила психологічний тиск, а тому вона змушена була погоджувалась з процесуальними документами в кримінальному провадженні, які складав слідчий. Перед оглядом місця події і обшуком її помешкання слідчим їй надано не було ухвали слідчого судді. Участі у проведенні цієї слідчої дії вона за вказівкою осіб, які її проводили, не приймала та знаходилась у своїй кімнаті. Працівники міліції самі оглядали її речі та виявили перстень та сережки, що належать їй на праві приватної власності. Пізніше безпідставно передали ці речі на зберігання потерпілим, які не можуть підтвердити, що дані речі їм належать.

Стверджує, що потерпілі із-за почуття заздрощів до неї у своїх показаннях говорили неправду, не надавали достовірної інформації, до судового розгляду публічно в соціальних мережах ображали її, обговорювали деталі кримінального провадження, що в подальшому стало підставою для суду проводити судовий розгляд провадження в закритому судовому засіданні. Ці показання потерпілих суд безпідставно використав як докази її вини у скоєнні інкримінованих злочинів.

Зазначає, що досудовим слідством та судом, всупереч вимогам ст. 87 КПК України, використано докази, які є недопустимими. Зокрема, проведений обшук та огляд місця події без відповідного дозволу слідчого судді, що є істотними порушеннями прав та свобод людини. Також судом порушено її право на захист, що згідно п.3 ч.2 ст. 87 КПК України є також істотними порушеннями прав та свобод людини.

Наголошує, що їй та захиснику не було вручено Реєстр матеріалів досудового розслідування, що мало бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору. Пізніше захисником було виявлено невідповідність записів в Реєстрі фактичним матеріалам провадження.

Таким чином, всі ці обставини потребують з`ясування під час нового розгляду в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_11 покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченої та тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 призначити за ч.1 ст. 185 КК України 200 годин громадських робіт, за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі. Посилається на те, що при призначенні покарання судом не враховано, що ОСОБА_11 вчинила корисливі злочини, які відносяться до категорії середньої тяжкості. Крім того, вона не визнала своєї вини у скоєнні інкримінованих злочинів, матеріальні збитки потерпілим не відшкодувала, у зв`язку з чим вони наполягали на призначенні їй суворого покарання.

У запереченні захисник ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а апеляцію обвинуваченої задовольнити. Зазначає, що ОСОБА_11 повністю обґрунтувала свою апеляційну скаргу. Разом з тим, просить звернути увагу суду на те, що така слідча дія як огляд місця події, всупереч вимогам ч.3 ст. 214 КПК України, здійснена 01.09.2015 року, в той час, коли відомості про вчинення кримінального правопорушення, внесені до ЄРДР 02.09.2015 року. Тому здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру не допускається і такі дії досудового розслідування належить визнати незаконними, а докази відповідно до ст. 87 КПК України - недопустими.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченої ОСОБА_11 , її захисника ОСОБА_10 , які підтримували свою апеляційну скаргу та заперечували апеляційну скаргу прокурора, прокурора та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які просили скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким обрати ОСОБА_11 більш суворе покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження, провівши судове слідство, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора до задоволення не підлягають.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_11 на те, що органи досудового слідства порушили її право на захист, не заслуговують на увагу, оскільки вона спочатку сама відмовилась від захисника та не підпадала під критерії, визначені ст. 52 КПК України, про обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні.

Разом з тим, в подальшому за її клопотанням про залучення захисника, суд забезпечив її захисником у кримінальному провадженні через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної допомоги у Волинській області.

Таким чином, колегія суддів не знаходить порушення права ОСОБА_11 на захист у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винності ОСОБА_11 у вчиненні нею злочинів, передбачених ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_11 в апеляційній скарзі на те, що інкриміноване їй обвинувачення ґрунтується на недопустимих, а також неперевірених доказах, є безпідставними.

Так, потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні першої інстанції показали, що ОСОБА_11 вчинила крадіжку їх речей в травні 2015 року в квартирі АДРЕСА_2 . Викрадені речі в подальшому були вилучені працівниками міліції в обвинуваченої ОСОБА_11 . Разом з тим, ці потерпілі звернули увагу суду на те, що вони бачили на сторінці ОСОБА_11 в соціальній мережі «Вконтакті» мережі Інтернет фотографії, з яких було видно, що на ОСОБА_11 знаходилися їх прикраси.

Потерпіла ОСОБА_9 в суді пояснила, що в липні 2015 року ОСОБА_11 викрала в неї з квартири АДРЕСА_3 золоті кільце та сережки, які до теперішнього часу не повернула.

В суді апеляційної інстанції дані потерпілі підтвердили свої показання, які давали в суді першої інстанції, доповнивши їх тим, що вони зверталися до ОСОБА_11 з проханнями повернути їм викрадене. Спочатку обвинувачена ОСОБА_11 визнавала свою вину у скоєнні крадіжки та запевняла їх, що поверне всі викрадені у них речі, однак пізніше відмовилась це робити.

Згідно показань в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вони були залучені працівниками міліції в якості понятих під час огляду речей обвинуваченої ОСОБА_11 , у ході якого в останньої серед її особистих речей були виявлені та вилучені речі потерпілих, які їх впізнали, як свої. Цього не заперечувала і сама ОСОБА_11 . Крім того, свідки показали, що будь-який фізичний чи психологічний тиск з боку працівників міліції на ОСОБА_11 не чинився.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні показала, що після підселення до них у квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_11 . ОСОБА_9 повідомила, що в неї зникли золоті вироби, а згодом і зрозуміла, що їх крадіжку скоїла ОСОБА_11 . Під час розмови з ОСОБА_11 , остання не заперечувала вчинення крадіжки та запевняла, що повністю відшкодує збитки потерпілим через певний період часу.
Аналогічні показання в судовому засіданні дали свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Згідно показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 , в її провадженні перебувало дане кримінальне провадження, під час якого потерпілі чітко вказували на те, що дані крадіжки вчинила ОСОБА_11 . Також сама ОСОБА_11 при відсутності на неї будь-якого фізичного чи психологічного тиску неодноразово зізнавалася у вчиненні даних крадіжок.
Дані показання потерпілих та свідків об`єктивно стверджуються протоколами огляду місця події від 01.09.2015 року та огляду предметів від 11.09.2015 року, згідно яких серед речей обвинуваченої ОСОБА_11 були виявлені та вилучені викрадені речі потерпілих, а також висновком судово-товарознавчої експертизи № 201 від 11.09.2015 року, якими визначено вартість викрадених у потерпілих речей.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_11 про те, що під час досудового розслідування на неї чинився психологічний тиск органами досудового розслідування, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки такі твердження обвинуваченої повністю спростовуються показаннями, даними в судовому засіданні свідками ОСОБА_19 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також відсутністю будь-яких заяв обвинуваченої в матеріалах кримінального провадження про вчинення щодо неї такого тиску.
Посилання обвинуваченої ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 на те, що слідчий, всупереч вимогам ч.3 ст. 214 КПК України, здійснив огляд місця події 01.09.2015 року до внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення (02.09.2015 року), не заслуговують на увагу.

Огляд місця події проводиться без ухвали слідчого судді та відповідно до вимог ч.3 ст. 214 КПК України у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Інші твердження захисника та обвинуваченої в апеляційній скарзі також не можуть бути підставою для скасування законного по суті вироку.
Таким чином, суд першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_11 складу злочинів, передбачених ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України, та вірно розцінив показання обвинуваченої та заяви захисника про непричетність ОСОБА_11 до інкримінованих злочинів як намагання обвинуваченої уникнути відповідальності за вчинене.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_11 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, які відносяться до категорії середньої тяжкості, дані про її особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, ОСОБА_11 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, добре характеризується, є особою молодого віку.

Враховано судом першої інстанції і інші обставини, які впливають на ступінь відповідальності, в тому числі й ті, на які посилається у своїй апеляційній скарзі прокурор.

Із урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції, мотивувавши своє рішення, обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченої, а також попередження вчинення нею нових злочинів, без ізоляції від суспільства, а тому призначив покарання ОСОБА_11 в межах санкцій ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України визначив їй остаточне покарання у виді одного року шести місяців обмеження волі.

Дане покарання, призначене судом обвинуваченій, відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і не є надто м`яким.

А тому підстав для скасування вироку та ухвалення нового з призначенням обвинуваченій більш суворого покарання, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів також не знаходить.
Керуючись статтями 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_11 та прокурора Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2016 року щодо ОСОБА_20 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.
Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2