Справа № 367/380/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/309/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 15.03.2016

УХВАЛА
іменем України
15 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 19.12.2011 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі.

19 січня 2016 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з даною ухвалою, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та винести нову, якою звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного покарання. Вважає апелянт, що судом не наведено мотивів відмови в умовно-достроковому звільненні. За період відбування покарання характеризується позитивно, дотримується правил поведінки та працевлаштований на виробництві колонії.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялась умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи дану норму закону та виходячи зі строку покарання, призначеного вироком Подільського районного суду м. Києва від 19.12.2011 року, на час розгляду справи судом першої інстанції засуджений ОСОБА_7 відбув 3/4 строку призначеного покарання.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження та зокрема з характеристики Бучанської виправної колонії Київської області № 85, ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та до нього застосовувалося умовно-дострокове звільнення, вказане дає підстави вважати, що він не зробив належних висновків і знову вчинив тяжкий злочин. ОСОБА_7 має два заохочення, однак мав і два стягнення, які хоча і погашені в установленому законом порядку, але вказана обставина свідчить про схильність засудженого до порушення правил відбування покарання. Окрім цього, під час перебування в установі засуджений спочатку характеризувався позитивно, правила поведінки та вимоги порядку відбування покарання не порушував, працював на ливарній дільниці промислової зони, за що мав два заохочення. Проте з часом ОСОБА_7 змінив своє відношення до правил поведінки та вимоги установленого порядку відбування покарання, почав неодноразово допускати порушення встановлених правил відбування покарання, за що на нього було накладено два стягнення. На даний час не приймає участі у роботах з благоустрою колонії, до роботи відноситься безініціативно. По відношенню до працівників адміністрації стриманий, за характером хитрий. Заходи виховного та профілактичного характеру відвідує, але не робить для себе належних висновків.

В зв`язку з наведеним, висновки суду про не можливість застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає правильними та такими, що підтверджуються матеріалами провадження.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування та постановлення нової ухвали відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, - без змін.

Головуючий
Судді