Провадження № 1-кп/638/180/16>
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.03.2016 Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши обвинувальний акт кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Представник прокуратури вважав за доцільне подовжити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк тримання під вартою оскільки вважає, що ті ризики, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу в даний час не відпали.

Захисники обвинувачених просили суд застосувати до своїх підзахисних менш сувору міру запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки доказів вчинення ними тяжкого злочину, які їм інкримінуються слідством не доведено, прокурором не надані докази вчинення злочину
Підсудний ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали захисників та просили застосувати до них більш м*який запобіжний захід.

Стосовно підсудних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв*язку з наявністю обставин, передбачених ст. 177 КПК України ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова з встановленням терміну тримання під вартою до 15 липня 2015року.
Положеннями ст. 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність.
Відповідно до цієї норми передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом
Частина 2 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України містить важливу гарантію від свавільного застосування запобіжного заходу, а саме вимогу, щоб жоден запобіжний захід не можна було застосовувати без наявності обґрунтованості підозри.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .
За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (справа K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57)
Частина 1 статті 194 КПК України передбачає, що «суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні».
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 18.05.2015 ризиками, які дали суду підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у розумінні положень ст.177 КПК України вказано про те, що ОСОБА_6 та Знакован можуть переховуватись від органів досудового розслідування і суду, ОСОБА_8 знаходиться у державному розшуку, можуть незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вислухавши учасників судового засідання, вивчивши документи, які підтверджують необхідність та достатність підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд приходить до висновку про відсутність ризиків, які були враховані судом під час обрання запобіжного заходу та наявності обгрунтованої підозриі.
Так, в судовому засіданні допитані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які пояснили суду, що ніяких розбійних нападів на потерпілого вони не вчиняли, а між ними виникла сварка, яка переросла в бійку, де потерпілому спричинено легкі тілесні ушкодження.
Потерпілий в судовому засіданні пояснив суду, що дійсно між ним та ОСОБА_8 і Знакован виникла сварка, яка потім переросла в бійку, ніхто майна в нього не вимагав та останні спричинили йому тілесні ушкодження. На досудовому розслідуванні за рекомендацією працівників правоохоронних органів він написав, що в нього вимагали останні майно, хоча на справді такого не було на чому він наполягає в судовому засіданні.
Протягом часу розгляду справи з боку сторони обвинувачення інших доказів, підтверджуючих обґрунтованість підозри та обвинувачення не надано. При цьому, судом забезпечено виклик свідків, заявлених стороною обвинувачення, однак жодних можливих намагань для забезпечення доказів з боку обвинувачення щодо допиту свідків в судовому засіданні не надано.
Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового процесу процесуальні права прокурора та потерпілого на надання ними додаткових доказів у підтвердження доведеності події та вини обвинуваченого, суд також виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 46 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.2, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_8 та Знакован мають право на справедливий розгляд їх справи протягом розумного строку, гарантованого їм як національним законодавством так і Європейською конвенцією.
Обвинувачені ОСОБА_8 та Знакован біля року з 18.05.2015 року утримуються під вартою при наявності вищезазначених доказів,які на даний час свідчать про відсутність обґрунтованості підозри та обвинувачення, здійсненого прокурором ОСОБА_8 та Знакован, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини та у розумінні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , ч.2 ст.177 КПК України дає суду підстави вважати, що обовов*язкова ознака у вигляді наявності обґрунтованої підозри відсутня.
Таким чином, суд приходить до висновку про те,що необхідні умови, які повинні бути враховані судом при продовженні строків утримання під вартою та за яких обвинувачені можуть утримуватись, такі як наявність обґрунтованої підозри на момент розгляду питання про продовження строків тримання під вартою дає суду підстави для відмови у продовження строку тримання під вартою та його скасуванні.
З огляду на вищезазначені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для обрання або зміни запобіжного заходу відносно обвинувачених оскільки у розумінні положень ст.194 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним або обвинуваченим кримінального правопорушення є однією з 3-х складових, які суд повинен врахувати при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу та відсутність хоча б однієї з них не дає суду змоги вирішити дане питання позитивно.
Що стосується заявлених ризиків, то при цьому суд виходить з того, що обвинувачені та потерпілий допитані судом, інших доказів сторона обвинувачення протягом розумного строку не надала, що на думку суду,виключає існування такого ризику як здійснення можливого тиску на потерпілого. Місцезнаходження 2-х свідків, які прокурор заявив для допиту не встановлено на даний час, тому посилання також на тиск з боку обвинувачених на даних осіб також можна виключити.
Даних про те, що обвинувачені можуть вчинити інші злочини та переховуватись від органів досудового розслідування матеріали кримінального провадження не містять. В судовому засіданні зі сторони обвинувачення не було надано певних доказів про знаходження ОСОБА_8 у розшуку. Як пояснив ОСОБА_8 про таке йому нічого не відомо, його ніхто нікуди не викликав, він проживав за адресою свого місця мешкання. Дані обставини прокурором не вивчено та суду не надано обставин знаходження ОСОБА_8 у розшуку, за яким провадженням останній розшукується, з якого моменту, обставини злочину за який він розшукується, дата вчинення такого злочину, та з моменту даного затримання протягом року які слідчі дії з останнім проводились по цьому кримінальному провадженню. У зв*язку з відсутністю певних доказів на момент розгляду справи судом такий ризик як можливість вчинення обвинуваченими іншого злочину та переховування від суду суд вважає відсутнім.
Таким чином, підстав для продовження,заміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на теперишній час судом не вбачається.
Керуючись ст. 331 КПК України, суддя, -
у х в а л и в:
Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді утримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, звільнити їх з під варти негайно в залі суду після оголошення даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: