Справа № 216/1894/16-к
Провадження № 1-кп/216/319/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2016 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу в складі:головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

с участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

підсудного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000040 від 29.03.2016 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,місце народження м.Дальнереченськ Приморського краю Російської Федерації, громадянина України, освіта повна вища, не судимого, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, має статус ветерана війни учасника бойових дій, працює на Північному гірничо-збагачувальному комбінаті АДРЕСА_1 на посаді водія, проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст . 407 ч. 3 КК України, суд
В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 , 26.06. являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на посаді командира відділення у військовому званні сержанта, 17.11.2014 року біля 09год. 00хв., діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, самовільно без дозволу командування залишив вказану частину та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 19.12.2014 року біля 08год. 00хв., тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Органи досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_5 , вірно, кваліфікували за: ч.3 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений ОСОБА_5 , визнав себе винуватим у вчиненні злочину, щиро покаявся, суду пояснив, що він після проходження військової служби у зоні проведення АТО, а саме під АДРЕСА_3 , був психологічно та морально зломлений, покинув раз положення своєї частини з метою психологічної розгрузки, але зрозумівши свою помилку добровільно з`явився до командування частини.

У ході досудового розслідування, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання своєї винуватості, позитивну характеристику за місцем проживання, між заступником військового прокурора Криворізького гарнізону ОСОБА_6 , та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_4 , досягнуто угоди про визнання винуватості, яка підписана сторонами, де, ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні вищезазначених злочинів за вказаних обставин. Згідно домовленості про призначення ОСОБА_5 , покарання за вчинені ним злочини, узгоджено за ч.3 ст. 407 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 грн..

Розгляд справи проведено у відповідності до приписів ч.2 ст.473, ст. ст. 474-475 Кримінального процесуального кодексу України.

Під час судового розгляду кримінального провадження підсудний ОСОБА_5 пояснив, що йому цілком зрозуміло наслідки угоди.

Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди, яка не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді. Узгоджені сторонами вид та покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі підсудного.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне затвердити угоду, визнавши ОСОБА_5 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст.407 Кримінального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 314 ч.1 п.3, 370, 371, 374, 376, 473 ч.2, 474-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

З А С У Д И В:
Угоду про визнання винуватості від 29 березня 2016 року, укладену між ОСОБА_5 та заступником військового прокурора Криворізького гарнізону ОСОБА_6 , - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винним за ч.3 ст.407 КК України призначивши покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 грн.(одна тисяча сімсот).

Запобіжний захід особисте зобов`язання залишити, до набрання вироком законної сили .

Матеріали кримінального провадження № 0000040 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням при обвинувальному акті № 216/1894/16-к, провадження 1кп/216/319/16.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Крім того засудженому роз`яснено вимоги ст. 376 ч.3 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1