Дата документу Справа № 323/3080/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 323/3080/15-к Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/432/16 ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 286 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянула в м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, який має вищу освіту, не працюючий, не одружений,

визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі.

Постановлено обчислювати початок строку відбування покарання з моменту приведення вироку у виконання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 35 965 грн. 67 коп. матеріальної шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди, а всього 85 965 гривень 67 коп.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник, не заперечуючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок змінити у зв`язку з його суворістю і невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, призначивши покарання з випробуванням.

Крім того, вважає, що суд прийняв рішення про відшкодування на користь потерпілого матеріальної шкоди не вмотивувши своє рішення, просить скасувати вирок в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди, а справу в цій частині повернути на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, оскільки суд прийняв рішення про відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілого без належного дослідження доказів щодо розміру такої шкоди, не з`ясувавши, чи призначались зазначені в позовній заяві медичні препарати для лікування травм, отриманих потерпілим в результаті ДТП, а також судом безпідставно взяті до уваги витрати, пов`язані з придбанням різних сторонніх товарів, чеки про оплату яких долучені потерпілим. Посилається на те, що суд вирішив питання про відшкодування добровільного медичного страхування, та стягнув втрачений заробіток, не дослідивши питання щодо виплат за місцем роботи потерпілому у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Встановлені вироком суду фактичні обставини.

08 серпня 2015 року, приблизно о 16 годині, водій ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по дорозі, яка веде від стадіону ЗОШ №3 в напрямку вул. Перемоги в с. Нестерянка, Оріхівського району, Запорізької області.

В цей час, по вул. Перемоги з боку вул. Гвардійська в напрямку дороги, яка веде на стадіон ЗОШ №3, рухався мопед «Дельта», без реєстраційного номера, під керуванням водія ОСОБА_9 .

Під час руху, на перехресті вул. Перемоги та дороги, яка веде від стадіону ЗОШ №3, водій ОСОБА_11 , у зв`язку із зниженням уваги та реакції, а також порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, під час виконання маневру правого повороту на вул Перемоги, не зайнявши положення як найближче до правого краю проїзної частини та не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з мопедом «Дельта», під керуванням водія ОСОБА_9 .

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 10.1, 10.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до яких:

*п.10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

*10.5. «Поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а при повороті направо слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини, крім випадку виїзду з перехрестя, де організовано круговий рух,

де напрямок руху визначено дорожніми знаками або дорожньою розміткою або де рух можливий лише в одному напрямку».

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з мопедом «Дельта», під керуванням водія ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда «Дельта», ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений до Оріхівської ЦРЛ.

Так, згідно висновку судової медичної експертизи № 3732 від 10.09.2015 року, закритий перелом обох кісток лівої гомілки в середній їх третини зі зміщенням кісткових фрагментів у гр. ОСОБА_9 кваліфікується як тілесне ушкодження середньої ступені тяжкості, не небезпечне для життя, але яке спричинило тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; потерпілого ОСОБА_9 та його представника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги; думку прокурора щодо відсутності підстав для задоволення апеляції захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині розгляду цивільного позову щодо стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки встановлені судом першої інстанції обставини скоєного обвинуваченим злочину, кваліфікація його дій ніким не оскаржено, судова колегія з огляду на положення ч. 1 ст. 404 КПК України вирок районного суду в цих частинах не переглядає, обмежившись переглядом оскаржуваного вироку в межах доводів і вимог поданої апеляційної скарги.

Крім того, в апеляційної скарзі не оскаржено рішення суду першої інстанції щодо розгляду цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілого у розмірі 50 000 грн.

Згідно зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин , має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 65, 50 КК України.

Колегія суддів знаходить необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і даним про особу обвинуваченого.

Підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через його м`якість не вбачається.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому суд, врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, обставини справи, що пом`якшують покарання - щире каяття, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, однак вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що визнано судом за обставину, яка обтяжує покарання, у зв`язку з чим обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 не виявив увагу до потреб потерпілого, який мешкає у сільській місцевості з двома дітьми та дружиною, яка являється інвалідом з дитинства 3 групи (т.1 а.с. 58-64), та потерпілий не може у наслідок отриманих у ДТП пошкоджень, виконувати свої функції по утриманню господарства. Крім того, обвинувачений проігнорував обов`язок вибачення та усунення заподіяної шкоди, надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину. В апеляційній інстанції потерпілий висловив думку що покарання, призначене судом, відповідає критерію справедливості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів, підстав для застосування ст. 75 КК України за доводами апеляції, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім події кримінального правопорушення і вини обвинуваченого, вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як передбачено ст.ст. 370, 374 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а мотивувальна частина вироку у разі визнання особи винуватою, серед інших встановлених законом вимог, має містити підстави для задоволення цивільного позову.

Відповідно до вимого ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у з`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони, не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку повинні бути зазначені підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, суд, в порушення вимог ч.1 ст. 129, п.2ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку не навів докази на підтвердження доведеності підстав та розміру цивільного позову ОСОБА_12 щодо матеріальної шкоди, й вказавши зальну суму , яка підлягає відшкодуванню не зазначив докладно із чого вона складається з якого розрахунку виходив суд, та які докази на його підтвердження взяті до уваги.

Крім того, у вироку суд послався на те, що матеріальну шкоду обвинувачений визнав. Між тим, відповідно до матеріалів судового розгляду, ОСОБА_7 цивільний позов у ході судового засідання від 23.11.2015 року визнав частково.

Надані потерпілим докази на підтвердження спричиненої матеріальної шкоди судом не дослідженні, не проаналізовані, що позбавляє апеляційну інстанцію можливості перевірити обґрунтованість прийнятого судом рішення в цій частині( т.1 а.с.т.1 а.с. 65-97).

Таким чином, суд допустив неповноту у з`ясуванні всіх обставин, які підлягали встановленню для вирішення цивільного позову щодо матеріальної шкоди. Зокрема, не встановив, якими матеріалами провадження підтверджуються такі витрати, не навів мотивів, з яких підстав він дійшов висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого саме суми 35 965 гривень 67 коп. матеріальної шкоди, тому доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильності вирішення цивільного позову в частині розгляду матеріальних витрат є слушними.

Тобто, виявлені при апеляційному розгляді справи неповнота та істотні порушення норм КПК України, перешкодили суду об`єктивно розглянути справу і постановити законний та обґрунтований вирок в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальних витрат.

Допущені судом вищевказані порушення кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст. 412 КПК України, є істотними, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України тягне скасування вироку в частині вирішення цивільного матеріального позову потерпілого ОСОБА_9 з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково .

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову щодо матеріальної шкоди, заподіяної злочином потерпілому ОСОБА_9 скасувати, призначити новий судовий розгляд в цій частині в порядку цивільного судочинства в тому ж суді, в іншому складі суду.

В решті вирок відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді: 1 2 3