Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138 щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,
у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені щодо нього вироки і призначити новий розгляд у суді першої інстанції на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК. Засуджений, посилаючись на неповноту й упередженість усього слідства, а також на застосування до нього психологічного та фізичного впливу з боку працівників міліції, заперечує доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення, правильність оцінки наявних у провадженні доказів та у зв`язку з цим законність обвинувального вироку місцевого суду. За твердженням скаржника, апеляційний суд при залишенні його апеляційної скарги без задоволення не навів мотивів, з яких визнав її необґрунтованою; не усунув допущених порушень, натомість, задовольнивши апеляційну скаргу сторони обвинувачення, вийшов за межі апеляційних вимог, адже прокурор не ставив питання про м`якість покарання. Вважає, що вирок цього суду суперечить вимогам статей 370, 374, 420, 421 КПК.

Крім того, у скарзі ОСОБА_6 просить здійснити касаційний розгляд за його відсутності.

За вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 20 травня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 червня 2013 року і визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

ОСОБА_6 визнано винуватим у крадіжці, поєднаній з проникненням у житло, вчиненій повторно, за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, 14 лютого 2014 року близько 23.00 год. ОСОБА_6 проник у будинок ОСОБА_7 на АДРЕСА_2 , звідки викрав належні ОСОБА_8 дві золоті обручки, завдавши останньому матеріальної шкоди на суму 3465 грн.
Апеляційний суд Вінницької області, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного засудженому заходу примусу і 18 серпня 2015 року ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 червня 2013 року і визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про скасування вироку апеляційного суду і призначення нового розгляду в цьому суді через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та у зв`язку з цим часткове задоволення касаційних вимог засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

У силу ст. 370 КПК вирок апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статтях 374, 420 цього Кодексу.
Зі змісту вказаних норм та статей 7, 404, 419 КПК у їх взаємозв`язку випливає, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, а також аргументи, наведені стороною захисту під час апеляційного провадження, дати на все вичерпну відповідь й у випадку незгоди з ними зазначити підстави їх необґрунтованості.
Відповідно до правил статей 404, 407, 420 КПК апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням ст. 409 цього Кодексу. Водночас згідно із законодавчими положеннями вирок суду першої інстанції може бути скасовано й ухвалено новий лише за наявності правових підстав і в тій частині, де йдеться про погіршення становища засудженого.

Вирішуючи питання про зміну або скасування вироку суду першої інстанції, апеляційний суд має враховувати приписи статей 408, 420 КПК.

При перегляді вироку щодо ОСОБА_6 апеляційний суд не дотримався зазначених вимог, що в силу ст. 412 вказаного Кодексу є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

Так, за матеріалами провадження, вирок суду першої інстанції оскаржили в апеляційному порядку засуджений та прокурор. Останній у своїй апеляційній скарзі стверджував про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність ст. 71 КК, однак не зазначав про м`якість заходу примусу, навпаки, просив призначене ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК покарання пом`якшити до трьох років позбавлення волі, а на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків визначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки (тобто таке саме за розміром, як обрав місцевий суд). Натомість ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі заперечував законність його засудження, наводячи конкретні доводи, майже аналогічні тим, що містяться у касаційній скарзі, стверджував про невинуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину і просив закрити кримінальне провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.
Погодившись із доводами прокурора та скасувавши оспорюваний вирок щодо ОСОБА_6 у частині заходу примусу й ухваливши новий, апеляційний суд призначив засудженому за ч. 3 ст. 185 КК покарання менше за розміром, ніж обрав його місцевий суд, а на підставі статей 71, 78 КК визначив таке саме, як і суд першої інстанції, остаточне покарання. Отже, апеляційний суд усунув допущені порушення ст. 71 КК, не погіршивши правового становища ОСОБА_6 , звідси і відсутність процесуальних підстав для ухвалення нового вироку.

Також апеляційний суд у мотивувальній частині свого рішення визнав підставою для скасування вироку місцевого суду не тільки неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 71 КК), але й невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Таким чином, цей суд вийшов за межі апеляційної скарги прокурора, крім того, допустив суперечності у своїх висновках.
Водночас суд апеляційної інстанції залишив без задоволення апеляційну скаргу засудженого, однак мотиви відмови навів виключно у загальних рисах, без ґрунтовної перевірки фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У вироку цей суд не дав вичерпних відповідей стосовно всіх тверджень засудженого, а також не проаналізував доказів, на які останній посилався на свій захист.
Погоджуючись із висновком місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у крадіжці, поєднаній з проникненням у житло, апеляційний суд констатував правильність такого висновку. Проте впродовж апеляційного розгляду ретельно не дослідив і не перевірив зібраних у провадженні всіх доказів, обмежився посиланням на показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . При цьому не проаналізував їх змісту, не зіставив та всупереч приписам ст. 94 КПК не оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, який оспорювався.

Таким чином, апеляційний суд переконливо не спростував доводів ОСОБА_6 про непричетність його до таємного викрадення чужого майна.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 здійснювався формально з порушенням ст. 2 КПК. Тому вирок апеляційного суду не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим. Це рішення підлягає скасуванню на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Відтак касаційну скаргу засудженого слід задовольнити частково.

Новий розгляд у порядку апеляційної процедури належить здійснити у повній відповідності з чинним законодавством, ретельно перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, а також інші доводи, викладені у касаційній скарзі засудженого, дати на все вичерпну відповідь і з урахуванням приписів ст. 439 КПК ухвалити справедливе рішення, що відповідає положенням ст. 370 цього Кодексу.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженнюне підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3