н/п 1-кс/640/8557/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участі адвоката - ОСОБА_3 ,
встановив:
26.10.2016 ОСОБА_4 подав слідчому заяву про визнання його потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні.
Постановою слідчого від 28.10.2016 ОСОБА_4 відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні. Копія постанови видана слідчим на руки заявнику 03.11.2016 в приміщенні Київського ВП ГУ НП в Харківській області.
Посилаючись на ч.1 ст.2, ч.2 ст.55, ч.5 ст.55 КПК України, скаржник вважав вищевказану постанову слідчого незаконною та такою, що не відповідає вимогам процесуального закону, яка грубо порушує права заявника на ефективний правовий захист від злочину, захист його прав та інтересів у кримінальному провадженні з метою забезпечення ефективного та неупередженого розслідування справи в межах розумних строків.
Вказав, що в постанові слідчого відсутнє посилання на очевидні і достатні підстави вважати, що скоєними злочинами заявнику не завдано шкоди. В той же час до заяви надано достатньо доказів того, що станом на 28-29 вересня 2016 року заявник був власником вказаних приміщень, правомірно володів і користувався ними на протязі 10 років. Для проникнення у житло сторонніх осіб та виселення заявника не існувало жодного судового рішення. В рамках цивільно-правових відносин законодавчо передбачений певний порядок дій: «після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду» (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 22.06.2016 року у справі № 6-197цс16). Якби посадові особи ПАТ Мегабанк» діяли в межах цивільно-правових відносин, то вони мали діяти саме порядком та способом, вказаними в законі, Конституції України та в постанові ВСУ. Але в дійсності було інакше, тому означені дії утворюють склад кримінального злочину, яким заявнику завдано матеріальну і моральну шкоду внаслідок порушення його конституційних прав.
Висновок слідчого про те, що дії групи осіб на чолі з представником ПАТ «МЕГАБАНК». які увійшли до квартир та вимагали від ОСОБА_4 та інших осіб покинути приміщення квартир» не є порушенням недоторканості житла, не відповідають положенням ст.ст. 30,47 Конституції України. Той факт, що напередодні право власності на вказані квартири було в позасудовому порядку переоформлено банком на себе, не скасовує дію вказаних конституційних гарантій та відповідальності за ст. 162 КК України. У відповідності до ст. 162 КК України незаконним є будь-яке проникнення до житла або іншого володіння особи всупереч чинному законодавству. Слідчим не наведено норми закону, яка дозволяла будь-якій групі осіб із застосуванням сили без судового рішення проникнути у володіння ОСОБА_4 . Крім того, після проникнення у житло, невстановлені особи під керівництвом посадових осіб ПАТ «МЕГАБАНК», із застосуванням сили і також без судового рішення, виселили ОСОБА_4 із квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . У відповідності до ст. 162 КК України, з урахуванням положень ч. 3 ст. 47 Конституції України, незаконне виселення має місце у разі, якщо воно здійснюється без законних підстав, тобто без судового рішення, яке набрало законної сили.
Таким чином, на його думку, висновок слідчого щодо відсутності порушення недоторканості житла за фактами силового проникнення сторонніх осіб до приміщень вказаних квартир, які знаходились у володінні ОСОБА_4 , та подальшого його примусового виселення з них без судового рішення, є необгрунтованим.
Крім того, при зверненні до поліції заявником були надані докази недійсності вимог банківської установи дворічної давнини, використані для переоформлення права власності. Використання фіктивних документів з метою привласнення чужого майна також знаходиться поза межами цивільно-правових відносин.
Слідчим також не враховано, що незаконне переоформлення (привласнення) права власності на вказані квартири, було вчинене також на підставі підроблених висновків щодо ринкової вартості квартир. Так, квартира АДРЕСА_1 була оцінена банком в суму, яка дорівнює 108.000,00 доларів США, а квартира АДРЕСА_3 - 133.000.00 доларів США. В той же час реальна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 6.662.546,00 гривень або приблизно 260.000,00 доларів США, а ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 складає 8.183.504,00 гривень або приблизно 320.000,00 доларів США. Отже квартири були відчужені в позасудовому порядку із завданням шкоди ОСОБА_4 на суму. яка еквівалента близько 340.000,00 доларів США. Наведені обставини не враховані слідчим, отже відповідні висновки щодо відсутності матеріальної шкоди є необгрунтованими.
Крім того є передчасним та необгрунтованим висновок слідчого про те, що право власності на вказані квартири було переоформлено у встановленому законом порядку. Так слідчому ОСОБА_4 були надані докази того, що на час вчинення дії з переоформлення права власності на вказані квартири була відсутня дійсна письмова вимога ПАТ «МЕГАБАНК» про усунення порушення кредитного договору згідно вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та відповідне застереження в іпотечному договорі згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», тобто були відсутні правові підстави для вчинення відповідних дій щодо переоформлення права власності.
Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у скарзі.
Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду скарги сповіщені належним чином (а.с.17).
Старший слідчий Київського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_5 08.11.2016 направила до суду копії матеріалів за скаргою ОСОБА_3 та заяву, у якій просила скаргу розглянути без її участі та скаргу залишити без задоволення (а.с.18,19,20-38).
Враховуючи вимоги ч.3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого та прокурора не перешкоджає розгляду скарги.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення заявника, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до наступного.
В ч. 1 ст. 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на їх оскарження. Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України , потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно з ч.5 ст. 55 КПК України , за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається у тому числі з мотивувальної частини, яка повинна містити: відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
При цьому, оскаржувана постанова слідчого містить обгрунтовані висновки слідчого щодо прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим в межах даного кримінального провадження, які повністю грунтуються на нормах кримінального процесуального закону та відповідають встановленим під час досудового розслідування обставинам, з яких дійсно не вбачається наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 на даний час завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, оскільки до заяви про визнання потерпілим не надано будь-яких доказів завдання такої шкоди діями працівників ПАТ «Мегабанк» за викладених скаржником у його заяві обставин.
Навпаки, з матеріалів, наданих до суду вбачається, що 09.03.2010 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Мегабанк» укладено кредитний договір №07в/2010 (а.с.34-36).
09.03.2010 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Мегабанк» укладено іпотечний договір, яким забезпечено виконання іпотекодавцем зобов`язання за Кредитним договором від 09.03.2010 №07в/2010 та за будь-якими додатковими угодами до нього, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, згідно з п.1.1. якого іпотекодержателем було надано іпотекодавцеві кредит у розмірі 150 000,00 дол. США, строком з 10.03.2010 року по 08.03.2012 року зі сплатою 13% річних. П.1.2. встановлено, що предметом іпотеки є 7-ми кімнатна квартира АДРЕСА_4 . Предмет іпотеки передається в іпотеку разом з усіма приналежностями. Пунктом 1.4. Сторони домовились, що згідно зі звітом про незалежну оцінку предмета іпотеки, наданим ТОВ «Юстпріват», вартість предмета іпотеки становить 2 928 175, 00 грн. Згідно з п.5.1. У разі невиконання або неналежного виконання іпотекодержателем основного зобов`язання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством України. П.5.2. передбачені застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а саме п.5.2.1. Іпотекодержатель має право при звернення стягнення на предмет іпотеки: отримати на праві власності предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання; від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу, у порядку, встановленому чинним законодавством, для чого отримувати всі необхідні документи в БТІ. Згідно з п.5.2.2. визначені пунктом 5.2.1. Договору способи задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджають іпотекодержателю застосувати інші встановлені чинним законодавством України способи звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.30-32).
Аналогічний договір іпотеки був укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Мегабанк» 23.05.2011 року на квартиру АДРЕСА_5 (а.с.32-33).
На даний час в провадженні Київського районного суду м.Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк», Приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 про визнання неправомірними рішень, скасування записів про реєстрацію прав власності (а.с.25).
Відповідно до ч.3 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст.ст.303-307,309,372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1