Провадження № 11-кп/792/112/16
Справа № 672/1514/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.389 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2016 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційну скаргу прокурора на вирок Городоцького районного суду від 07 грудня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000440, -

В с т а н о в и л а:

Вироком Городоцького районного суду від 07 грудня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Клішківці Хотинського району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, невійськовозобов`язаного, не працюючого, раніше судимого:

Городоцьким районним судом 08 травня 2008 року за ч.3 ст. 185, ч.3 ст.186, ст..70 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, 15.11.2012 року звільненого з місць позбавлення волі умовно-достроково на 5 місяців 16 днів;

Хмельницьким міськрайонним судом 27 жовтня 2014 року за ч.2 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт;

Хмельницьким міськрайонним судом 18 листопада 2015 року за ч.2 ст.125, ст.71 КК України до 3 місяців 4 днів арешту, який відбуває з 05.01.2016 року, -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.ст.71,72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду від 27 жовтня 2014 року, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді 1 року 4 днів обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.

За вироком суду ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Хмельницького міськрайонного суду від 27.10.2014 року за ч.2 ст.125 КК України на 200 годин громадських робіт, з 27 травня 2015 року перебував на обліку в Городоцькому районному підрозділі Дунаєвецького МРВ КВІ УДПтС України в Хмельницькій області, як засуджений до громадських робіт.

29 травня 2015 року інспектором кримінально-виконавчої інспекції ОСОБА_7 було роз`яснено порядок і умови відбування покарання у виді громадських робіт та письмово попереджено про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України за ухилення від відбування покарання, а також у нього, відповідно до ч.3 ст.13 КВК України було відібрано підписку та винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію - третього понеділка кожного місяця. Того ж дня інспектором кримінально-виконавчої інспекції засудженому ОСОБА_7 видано направлення до Підлісноолексинецької сільської ради для відбування з 04 червня 2015 року покарання у виді громадських робіт. Відповідно до затвердженого Підлісноолексинецькою сільською радою графіка, погодженого з Дунаєвецьким МРВ КВІ УДПтС України в Хмельницькій області, з яким ОСОБА_7 ознайомили, призначене покарання останній мав відбувати протягом 4 годин кожного робочого дня починаючи з 04 червня 2015 року.

За період часу з 04 червня по 28 серпня 2015 року ОСОБА_7 без поважних причин не з`явився для відбування покарання 8 раз, за цей період із встановленого графіка не відбув 32 години громадських робіт, а також не з`явився на реєстрацію в КВІ 20 липня 2015 року, тому 21 липня 2015 року інспектором кримінально-виконавчої інспекції йому зроблено письмове попередження про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України. Однак ОСОБА_7 жодним чином на вказане попередження не відреагував.

17 серпня 2015 року та 21 вересня 2015 року ОСОБА_7 без поважних причин не з`явився на реєстрацію в КВІ, тому 14 жовтня 2015 року інспектором кримінально-виконавчої інспекції його повторно письмово попереджено про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України за ухилення від призначеного покарання. Окрім того, 19 жовтня 2015 року ОСОБА_7 знову без поважних причин не з`явився на реєстрацію в КВІ.

Всього за період з 04 червня по 28 серпня 2015 року ОСОБА_7 без поважних причин не з`явився для відбування покарання 8 раз, за цей період із встановленого графіка не відбув 32 години громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_7 грубо порушив умови відбування покарання у виді громадських робіт та умисно ухилився від відбування даного покарання, вчинивши злочин, передбачений ч.2 ст.389 КК України.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, він у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, просить вирок місцевого суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити покарання у виді 4 місяців арешту. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, з урахуванням вироку Хмельницького міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 місяців арешту. Прокурор при цьому зазначає, що місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 покарання за правилами ст.ст.71,72 КК України не було враховано загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, вимоги ч.4 ст.71 КК України, згідно з якою остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новим злочином, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, та в порушення вимог закону застосовано ст.75 КК України, тобто звільнено від відбування покарання з випробуванням, у тому числі і від невідбутого реального покарання за попереднім вироком у виді громадських робіт. Таке покарання, крім іншого, на думку прокурора, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок м`якості, оскільки судом недостатньо враховано наявність обставини, що обтяжує покарання, рецидив злочинів.

Крім цього прокурор зазначає, що при ухваленні вироку та призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевим судом не було враховано вирок Хмельницького міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року, яким останнього засуджено за ч.2 ст.185 КК України та за правилами ст.ст.71,72 КК України призначено 3 місяці 4 дні арешту, а тому покарання ОСОБА_7 мало би призначатися за сукупністю відповідно до ч.4 ст.70 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які просили суворо не карати обвинуваченого, дослідивши дані про особу останнього, зокрема щодо його судимостей , перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляцію прокурора слід задовольнити, а вирок місцевого суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання скасувати з ухваленням нового вироку.

Встановлено, що ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Хмельницького міськрайонного суду від 27.10.2014 року за ч.2 ст.125 КК України на 200 годин громадських робіт, перебуваючи з 27 травня 2015 року на обліку в Городоцькому районному підрозділі Дунаєвецького МРВ КВІ УДПтС України в Хмельницькій області, як засуджений до громадських робіт, грубо порушив умови відбування даного покарання і , не зважаючи на письмові попередження, за період з 04 червня 2015 року по 28 серпня 2015 року не вийшов на громадські роботи 8 раз, умисно ухилившись від відбування 32 годин громадських робіт.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, кваліфікацію його дій не оспорював, в зв`язку з чим суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів по справі, проти чого не заперечував прокурор.

Разом з тим суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував відомості про особу обвинуваченого, зокрема про його судимості, і, відповідно, у вступній частині вироку в порушення вимог ч.2 ст.374 КПК України, не зазначив, що ОСОБА_7 був засуджений ще й 18 листопада 2015 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч.2 ст.185 КК України на 3 місяці арешту; на підставі ст..ст.71,72 КК України до цього покарання йому повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 27 жовтня 2014 року (32 години громадських робіт) і остаточно визначено покарання у виді 3 місяців 4 днів арешту. Внаслідок цього було допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Всупереч зазначеним вимогам закону, судом не було враховано того, що обвинувачений ОСОБА_7 умисно порушив умови відбування призначеного йому вироком Хмельницького міськрайонного суду від 27 жовтня 2014 року покарання у виді 200 годин громадських робіт, і, незважаючи на письмові попередження, ухилився від відбування 32 годин громадських робіт, що, на думку суду, свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.

Крім того, призначаючи покарання ОСОБА_7 , судом не було взято до уваги, що призначене йому покарання у виді громадських робіт, слід відбувати реально, оскільки особа, засуджена до такого виду покарання, відповідно до ст.75 КК України, не може бути звільнена від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин, призначивши обвинуваченому покарання за сукупністю вироків, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, та звільнив його від відбування призначеного покарання.

Враховуючи, що вироком Хмельницького міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.2 ст.185 КК України на 3 місяці арешту, а на підставі ст.ст.71,72 КК України до цього покарання йому повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 27 жовтня 2014 року (32 години громадських робіт) і остаточно визначено покарання у виді 3 місяців 4 днів арешту,а злочин, передбачений ч.12 ст.389 КК України він вчинив до постановлення вироку від 18 листопада 2015 року, то покарання ОСОБА_7 повинно призначатися за правилами ч.4 ст.70 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.389 КК України колегія суддів враховує , що вказаний злочин є злочином невеликої тяжкості . Обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю.

Обставинами, що пом`якшують його покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Разом з тим рецидив злочинів є обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , в зв`язку з чим колегія суддів вважає, що за ч.2 ст.389 КК України йому слід призначити покарання у виді арешту, а на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточне покарання визначити шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком і покарання, призначеного за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року, із зарахуванням у строк відбуття покарання частково відбутого покарання за попереднім вироком у виді арешту з 05 січня 2016 року по 04 березня 2016 року. Оскільки на даний час ОСОБА_7 відбуває покарання у виді арешту за попереднім вироком, строк відбуття покарання за цим вироком слід рахувати з моменту його ухвалення..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Городоцького районного суду від 07 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000440, в частині призначення покарання за ч.2 ст.389 КК України та на підставі ст..ст.71,72,75,76 КК України скасувати.

ОСОБА_7 за ч.2 ст.389 КК України призначити покарання у виді 4 місяців арешту.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання, призначеного за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 місяців арешту.

Строк відбуття покарання обчислювати з моменту ухвалення даного вироку.

Зарахувати в строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року у виді арешту з 05 січня 2016 року по 04 березня 2016 року .

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий /підпис/
Судді /підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .