Справа № 447/1737/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1104/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6
розглянувши апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 08 вересня 2016 року про відмову в умовно-достроковому звільненні з місць позбавлення волі, засудженому
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 08 вересня 2016 року ОСОБА_7 відмовлено в умовно-достроковому звільненні з місць позбавлення волі.

Своє рішення суд мотивує тим, що судом не здобуто переконливих доказів з приводу того, що засуджений не довів своє виправлення, тому на даний час ще є необхідність у належному вивченні його особи при подальшому відбутті покарання.

На дану ухвалу засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

В своїй апеляційній скарзі просить розглянути його скаргу та переглянути рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування покликається на те, що він не порушував режиму утримання, один раз заохочувався за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці. Звертає увагу, що 15 березня 2016 року був переведений до дільниці соціальної реабілітації, так як став на шлях виправлення. Також 01 липня 2016 року на засіданні дільничної ради був обраний головою ради колективу.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 про безпідставність апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув певну частину призначеного строку покарання.

Верховний Суд України в постанові Пленуму «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року вказує, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 засуджений Борщівським районним судом Тернопільської області від 05 березня 2016 року за ч.1 ст.122, ч.2 ст. 389 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців 15 (п`ятнадцять) днів. Початок строку відбування покарання 13 серпня 2015 року, а кінець 08 листопада 2017 року. Таким чином засуджений відбув 1/2 строку покарання.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення про залишення без задоволення подання зазначив, що засуджений ОСОБА_7 неодноразово судимий і належних висновків не зробив, вчиняв нові кримінальні правопорушення, а сам факт відбуття засудженим 1/2 строку покарання не є підставою для умовно-дострокового звільнення.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги засудженого про незаконність судового рішення, неврахування судом першої інстанції наявності в нього заохочень та відсутності стягнень, його участі у суспільно-корисній праці, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, такі дані були в розпорядженні суду при розгляді клопотання по суті й досліджувались судом, а викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності.

Те, що за час відбування покарання було застосовано один вид заохочень, є недостатнім підтвердженням можливості продовження процесу виправлення за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення й не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 08 вересня 2016 року про відмову в умовно-достроковому звільненні з місць позбавлення волі засудженому ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4