АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000806 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінка Полтавської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 2 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просять вирок Деснянського районного суду м. Києва від 2 липня 2015 року змінити, пом`якшити обвинуваченому покарання, визначивши для ОСОБА_6 покарання, не пов`язане із реальним позбавленням волі.

За доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і на обґрунтування такої позиції захисники наводять наступні аргументи.

Так, на переконання сторони захисту, під час судового розгляду суд першої інстанції встановив такі фактичні дані у досліджених обставинах виникнення дорожньо-транспортної пригоди, які суперечили один одному, і таку суперечність не усунув.

Зокрема, за твердженнями захисників суд врахував як доказ вини обвинуваченого висновок експерта автотехніка №395/ат від 25.07.14 при тому, що вказана експертиза проводилась без зазначення діючих експертних методик, та її висновки ґрунтуються на вихідних даних, які не відповідають дійсним обставинам ДТП, оскільки експертом не досліджувався відеозапис дорожньої пригоди, на якому зафіксовані суттєві фактичні дані, а визначений слідчим для проведення цієї експертизи момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_6 був спростований в ході судового розгляду. Захисники звертають увагу на те, що допитаний в судовому засіданні водій автомобіля «ЗАЗ» спростував версію слідства про те, що він зупиняв свій автомобіль перед пішохідним переходом для того, щоб надати дорогу пішоходу, а дані відеозапису з камери відеореєстратора свідчать про відсутність за 50 метрів до пішохідного переходу в полосі руху для водія ОСОБА_6 будь-якої перешкоди, у тому числі і пішоходів. Аналізуючи вимоги п. 18.4 Правил дорожнього руху, сторона захисту зазначає, що автомобіль «ЗАЗ» розташовувався не перед, а за пішохідним переходом відносно напрямку руху автомобіля «Рено» під керуванням ОСОБА_6 та відносно самого пішохідного переходу, який розташовувався в напрямку руху водія ОСОБА_6 . Захисники стверджують, що суд не вказав, чому він не взяв до уваги висновки комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи №143/15-52/801/15-35 від 25.03.2015, які суперечать висновкам первинної автотехнічної експертизи №395/ат від 25.07.14 та вказують на інші фактичні дані, які, на переконання захисників, за своїм доказовим значенням вписуються в об`єктивну картину фактичних даних ДТП та вказують на причини, з яких вона відбулась, а також на те, що в діях потерпілого ОСОБА_14 вбачаються порушення вимог п.п. 4.10, 4.14 а),б) Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Наполягаючи на тому, що порушення потерпілим цих вимог Правил дорожнього руху підтверджується іншими доказами, дослідженими судом, захисники зауважують, що суд зробив висновок про необґрунтованість твердження сторони захисту про порушення ОСОБА_14 вимог Правил дорожнього руху України, і своє рішення належним чином не мотивував. Сторона захисту зауважує, що за наявності суттєвих суперечностей між висновками проведених експертиз, які не усунуто шляхом допиту експертів, суд відмовив у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про призначення комісійної комплексної судової відеотехнічної та автотехнічної експертизи.

Також, на переконання сторони захисту, судом першої інстанції не дотримано вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки у вироку не зазначено про зміну обвинувачення стороною обвинувачення, а також вимог ст. ст. 337, 87 цього Кодексу, оскільки, вказавши у вироку, що аналіз доказів в їх сукупності свідчить про те, що обвинувачений, керуючи за викладених в установчій частині вироку обставин автомобілем «Рено», в ситуації, що склалася на проїзній частині (скупчення машин в зустрічній смузі, яка обмежує огляд нерегульованого пішохідного переходу в зустрічній (сусідній) смузі, суд вийшов за межі судового розгляду, а також не визнав істотним порушенням прав людини і основоположних свобод допит ОСОБА_6 в якості свідка 30.05.2014, тобто до повідомлення йому про підозру, що мало місце 7.08.2014.

Сторона захисту вважає, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження істотно вплинула на визначення судом міри покарання обвинуваченому. З огляду на таке, а також враховуючи дані про особу ОСОБА_6 , який характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, визнає свою провину у скоєному, щиро кається, відшкодував потерпілій стороні матеріальний збиток, готовий відшкодувати їй моральну шкоду у визначеному вироком суду розмірі, сторона захисту просить врахувати вказані обставини як підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України та пом`якшити ОСОБА_6 покарання, визначивши для обвинуваченого покарання, не пов`язане із реальним позбавленням волі.

Іншими учасниками судового провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції не подані.

В судове засідання суду апеляційної інстанції після висловлення своїх доводів на підтримку поданої захисниками в його інтересах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, повторно не з`явився, про поважні причини свого неприбуття не повідомив. За викладених обставин неприбуття обвинуваченого ОСОБА_6 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , представника останніх, доводи прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення з наступних підстав.

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 02 липня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 (три) роки.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги 3641 грн. 71 коп., на користь потерпілої ОСОБА_9 250 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 614 грн. 90 коп.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком суду першої інстанції визнано доведеним, що 22 травня 2014 року приблизно о 16 год. 55 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Закревського зі сторони вул. Драйзера в напрямку вул. Сабурова у м. Києві, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 - «зебра», який розташований навпроти будинку 27/2 по вул. Закревського у м. Києві, порушив вимоги п.п. 2.3 б), 18.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_14 , що переходив проїзну частину зліва-направо відносно руху автомобіля «Рено», та перед яким зменшив швидкість автомобіль ЗАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався по сусідній смузі зустрічного напрямку руху, не зменшив швидкість руху автомобіля «Рено» аж до його зупинки, продовжив рух, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого на нерегульованому пішохідному переході ОСОБА_6 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_14 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден, крововиливів в шкіру та м`які тканини нижніх кінцівок, лівої верхньої кінцівки, тулуба; відкритого багатоуламкового перелому кісток правої гомілки, відкритого лінійного поперечного перелому кісток лівої гомілки; закритого перелому кісток переднього півкільця тазу праворуч; крововиливу в заочеревну клітковину справа; ушкодження брижі тонкої кишки, наявність в порожнині очеревини близько 1400 крові; закритого перелому правої лопатки та правої ключиці, перелому 3-го ребра праворуч по прихребетній лінії, без ушкодження пристінкової плеври; малокров`я внутрішніх органів, респіраторного дистрес-синдрома, порушення гемореології, некронефрозу, травматичного шоку 3-го ступеня; жирової емболії великого та малого кола кровообігу середнього ступеня; саден та крововиливів в м`які тканини голови.

Внаслідок перелому кісток скелету, ушкодження внутрішніх органів, що супроводжувались кровотечею і обумовили розвиток масивної крововтрати, шоку ОСОБА_14 помер в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, ретельно дослідженими у судовому засіданні, яким суд дав оцінку в їх сукупності.

Так, за показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 22.05.2014 приблизно о 16 год. 40 хв. її чоловік ОСОБА_14 повертався на своє робоче місце у підприємстві «Київенерго», що розташоване по вул. Закревського, 14 у м. Києві, про що повідомив її по телефону. А приблизно о 16 год. 50 хв. вона, перебуваючи на роботі у цьому ж підприємстві, почула, що її чоловіка збила машина. Вибігши на проїзну частину вул. Закревського, вона виявила чоловіка, який знаходився в кареті швидкої медичної допомоги у важкому стані. Чоловіка було доставлено до лікарні швидкої медичної допомоги, де у нього було виявлено відкриті переломи нижніх кінцівок, переломи ключиці, лопатки, забій головного мозку, забої легень, велику внутрішню кровотечу. Від отриманих в дорожній аварії тілесних ушкоджень чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що 22.05.2014 приблизно о 16 год. 50 хв. він керуючи автомобілем «Деу», д.н.з. НОМЕР_2 , та рухаючись по вул. Закревського з боку вул. Сабурова в напрямку вул. Драйзера у м. Києві, виявив у своїй смузі руху попереду, що за пішохідним переходом в один ряд стояли один за одним автомобілі. Безпосередньо перед ним за пішохідним переходом або трохи на ньому знаходився високий автомобіль темного кольору. Він почав зупинятися перед пішохідним переходом, і в цей же час з правого боку від нього на пішохідному переході з`явився чоловік, який пересік ділянку дороги перед його автомобілем та на зустрічній смузі руху був збитий автомобілем білого кольору. При цьому, коли потерпілий вийшов на зустрічну смугу, до зіткнення пройшло менше секунди.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що 22.05.2014 знаходилась в автомобілі, яким керував ОСОБА_6 , сидячи на передньому пасажирському сидінні. Коли вони рухались по вул. Закревського у м. Києві, на зустрічній смузі був затор, стояло багато машин. Вони під`їхали до пішохідного переходу, і вона повернулася праворуч, а коли через одну секунду повернула голову прямо, то виявила, як з машиною з лівого боку відбувся з чимось контакт. ОСОБА_6 загальмував, вони вибігли з машини, де на проїзній частині побачили потерпілого. Перед цим на пішохідному переході вона нікого не бачила, як і ліву частину пішохідного переходу, оскільки там стояли машини та обмежували огляд.

За показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 в травні-червні 2014 року біля 17 год. - 17 год. 30 хв. він, керуючи автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_3 , виїхав з двору будинку № 31 по вул. Закревського у м. Києві на проїзну частину дороги та, повернувши праворуч, приблизно за 20 м до пішохідного переходу, зупинився і притиснувся вправо. Попереду в його смузі руху було скупчення автомобілів. Коли під`їжджав до пішохідного переходу, побачив чоловіка, який дуже швидко йшов до пішохідного переходу справа на ліво від його автомобіля, а коли ступив на перехід, то зробив 1-2 кроки й прискорив рух. Між ним і пішоходом був ще автомобіль. Коли він повністю зупинився, то побачив, як автомобіль білого кольору, який рухався в зустрічному напрямку, збив пішохода, який відлетів і впав біля його, свідка, автомобіля.

Свідок ОСОБА_18 показав, що в травні 2014 року в післяобідній час керував автомобілем «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_4 , рухаючись по вул. Закревського з боку пр. Маяковського в напрямку вул. Драйзера у м. Києві зі швидкістю до 60 км/год. В попутному напрямку попереду нього рухався автомобіль «Рено» з меншою швидкістю, оскільки він наздогнав цей автомобіль. На світлофорі перед перехрестям з вул. Драйзера автомобіль «Рено» зупинився на червоне світло світлофора, він, свідок, зупинився за ним. Коли загорілося зелене світло світлофора, вони продовжили рух, проїхали перехрестя, автомобіль «Рено» став збільшувати швидкість. В цей же час він побачив, як на відстані 40-50 м зліва від нього між автомобілями, що зупинилися в зустрічному напрямку руху перед світлофором, на пішохідному переході з`явився чоловік, який рухався швидким кроком, при цьому, чоловік зробив 1-2 кроки на пішохідному переході, а потім зник з його поля зору, оскільки перед ним рухався автомобіль «Рено». Після цього він побачив, як цього пішохода підкинуло в гору від удару автомобілем «Рено», і від удару чоловік покотився вперед. На момент зіткнення автомобіля «Рено» з пішоходом він, свідок, перебував від вказаного автомобіля на відстані приблизно 30 метрів. З моменту коли він побачив пішохода і до моменту зіткнення пройшло приблизно 1-2 секунди. При цьому свідок стверджував, що до зіткнення з пішоходом автомобіль «Рено» не гальмував.

Також за показаннями свідка ОСОБА_18 у нього в автомобілі був встановлений відеореєстратор, про що він повідомив працівників ДАІ, і в подальшому надав запис з відеореєстратора сторонам кримінального провадження.

Із досліджених судом протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.05.2014, схеми пригоди вбачається, що на момент проведення огляду місця ДТП стан покриття - сухе чисте; дорожнє покриття загальною шириною 9, 0 м, призначено для руху в двох напрямках; на проїзній частині нанесені лінії горизонтальної розмітки 1.1. ПДР суцільна лінія, 1.14.2 ПДР пішохідний перехід; місце події знаходиться в зоні дії дорожніх знаків 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід», умови освітленості ділянки у світлий час доби, відстань видимості з робочого місця водія більше 250 м; слідів гальмування не виявлено (т.1, а.с.п. 52-56, 57).

Вчинення наїзду на потерпілого ОСОБА_14 на нерегульованому пішохідному переході не оспорював під час судового розгляду і обвинувачений ОСОБА_6 .

Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи №1421/2 від 1 серпня 2014 року у потерпілого ОСОБА_14 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден, крововиливів в шкіру та м`які тканини нижніх кінцівок, лівої верхньої кінцівки, тулуба; відкритого багатоосколкового перелому кісток правої гомілки, відкритого лінійного поперечного перелому кісток лівої гомілки; закритого перелому кісток переднього півкільця тазу праворуч; крововиливу в заочеревну клітковину справа; ушкодження брижі тонкої кишки, наявність в порожнині очеревини близько 1400 крові; закритого перелому правої лопатки та правої ключиці, перелому 3-го ребра праворуч по прихребетній лінії без ушкодження пристінкової плеври; недокрів`я внутрішніх органів, респіраторного дистрес-синдрому, порушення гемореології, некронефрозу, травматичного шоку 3 ступеня; жирової емболії великого та малого кола кровообігу середнього ступеня; саден та крововиливу в м`які тканини голови. Смерть ОСОБА_14 настала внаслідок перелому кісток скелету, ушкодження внутрішніх органів, що супроводжувались кровотечею і обумовили розвиток масивної крововтрати, шоку. Приймаючи до уваги весь виявлений комплекс ушкоджень, що виник внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в різні її фази, і те, що не виявлено ушкоджень, які не вписувались би в механізм дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням того факту, що смерть ОСОБА_14 настала внаслідок перелому кісток скелета, ушкодження внутрішніх органів, слід вважати, що вищевказаний комплекс ушкоджень, що обумовив смерть потерпілого, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Між вищевказаним комплексом ушкоджень та настанням смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Приймаючи до уваги характер та морфологію усіх виявлених ушкоджень, їх локалізацію та зовнішній вигляд, з урахуванням того, що трапилось, слід вважати, що в даному випадку мало місце дорожньо-транспортна пригода зіткнення рухомого автотранспортного засобу з пішоходом, який в момент зіткнення з транспортним засобом знаходився в вертикальному чи близькому до нього положенні, був повернутий правою задньо-бічною поверхнею тіла до транспортного засобу, і первинний контакт з останнім прийшовся переважно по правій задньо-бічній поверхні тіла (т. 1, а.с.п. 84-92).

Судом першої інстанції було оглянуто відеозапис з камери відеореєстратора, що був встановлений в автомобілі свідка ОСОБА_18 , та досліджено протокол перегляду вказаного відеозапису, з яких вбачається, що на зустрічній смузі проїзної частини вул. Закревского у м. Києві відносно руху автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 , утворився затор, транспортні засоби стоять в ряд від перехрестя вул. Закревського та вул. Драйзера до нерегульованого пішохідного переходу навпроти будинку 27/2 по вул. Закревського. Коли автомобіль «Рено» перебуває на відстані не менше 50 метрів до вказаного нерегульованого пішохідного переходу (на рівні другої до переходу електроопори, що розташована праворуч від проїзної частини по ходу його руху), в зустрічній смузі перед пішохідним переходом зупиняється автомобіль «Деу» сірого кольору. Оглядовість пішохідного переходу на зустрічній смузі обмежується транспортними засобами, що повільно по ній рухаються. Коли автомобіль «Рено» перебуває приблизно на рівні двох останніх автомобілів з ряду автомобілів, що зупинились в смузі зустрічного руху перед перехрестям вул. Закревського і вул. Драйзера в полі зору з`являється чоловік, який через пішохідний перехід переходить проїзну частину, рухаючись зліва направо відносно руху автомобіля «Рено», виходить на смугу руху автомобіля «Рено», де, перебуваючи на пішохідному переході, робить два кроки по зустрічній смузі, і під час третього кроку його збиває автомобіль «Рено», здійснюючи наїзд на пішохода передньою лівою частиною. І після цього автомобіль «Рено» починає гальмувати (т.1, а.с.п. 78-82).

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_15 в тій частині, що пішохід біг по пішохідному переходу, а також показання свідка ОСОБА_18 про те, що пішохід на пішохідному переході побіг після того, як спочатку йшов швидким кроком, оскільки вони спростовуються даними відеозапису з камери відеореєстратора, що був встановлений в автомобілі свідка ОСОБА_18 . Так, з відеозапису чітко вбачається, що пішохід рухається по пішохідному переходу швидким кроком та в межах переходу швидким кроком виходить на смугу зустрічного руху.

Відповідно до даних висновку судової автотехнічної експертизи № 395/ат від 25.07.2014 в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повинен був керуватися вимогами п. 18.4 Правил дорожнього руху України, та мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 18.4 ПДР України. В діях водія автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п 18.4 ПДР України. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідності дій водія автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимогам п. 18.4 ПДР України (т.1, а.с.п. 93-99).

В судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_19 , який підтвердив свої висновки щодо невідповідності, з технічної точки зору, дій водія автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимогам п. 18.4 ПДР України в ситуації, що склалася на дорозі 22.05.2014 безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, а також про те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди від 22.05.2014, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимогам п. 18.4 ПДР України.

Висновок судової автотехнічної експертизи № 395/ат від 25.07.2014, який складений експертом, який має вищу технічну та юридичну освіту, спеціальну підготовку, кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертизи технічного стану транспортних засобів, експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод, транспортно-трасологічної експертизи із значним стажем роботи за фахом, обґрунтовано не викликав у суду першої інстанції будь-яких сумнівів у його достовірності, оскільки експерт у своєму розпорядженні мав матеріали кримінального провадження, у тому числі і протокол перегляду відеозапису з камери відеореєстратора, що був встановлений в автомобілі свідка ОСОБА_18 . І даний висновок експертизи об`єктивно узгоджуються з вищенаведеними дослідженими судом доказами.
Крім того, встановлені судом першої інстанції обставини щодо руху автомобіля «Рено», пішохода ОСОБА_14 та інших транспортних засобів, в тому числі автомобіля «Деу», на проїзній частині вул. Закревського у м. Києві, а також обставини щодо наїзду автомобіля «Рено» на пішохода на пішохідному переході були підтверджені і за результатами їх повторного дослідження в суді апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту шляхом перегляду відеозапису з камери відеореєстратора, що був встановлений в автомобілі свідка ОСОБА_18 .
Більш того, з відтвореного в суді апеляційної інстанції цього відеозапису на екрані, що має значний масштаб зображення, вбачається, що пішохід ОСОБА_14 ступає на пішохідний перехід, позначений дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР, в момент, коли автомобіль «Рено», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуває на відстані не менше 50 метрів до вказаного нерегульованого пішохідного переходу (на рівні другої до переходу електроопори, що розташована праворуч від проїзної частини по ходу його руху), і перешкоди для виявлення таких дій пішохода водієм автомобіля «Рено» під час руху цього транспортного засобу на вказаній відстані відсутні. В той же час, наближаючись до пішохідного переходу, водій автомобіля «Рено» швидкість руху не зменшує, а навпаки її збільшує і починає гальмувати лише після наїзду на пішохода.

За таких обставин, твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про те, що висновки судової автотехнічної експертизи № 395/ат від 25.07.2014 грунтуються на вихідних даних, які не відповідають дійсним обставинам ДТП, спростовуються матеріалами кримінального провадження, а доводи про порушення експертом порядку проведення даної експертизи через відсутність у висновку посилання на діючі методики її проведення, з огляду на використання експертом джерел, які врегульовують питання щодо проведення автотехнічної експертизи, є непереконливими.

Як видно з вироку, суд першої інстанції критично оцінив висновок автотехнічного експертного дослідження, складений 8.10.2014 експертом ОСОБА_20 , згідно якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Рено», д.н.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 з технічної точки зору повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.4, 13.3, 18.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, що він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_14 шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля та, що в даній дорожній обстановці в його діях невідповідності вимогам п.п. 13.3, 12.3 ПДР з технічної точки зору не вбачається, як і показання експерта ОСОБА_20 на підтримання цього висновку, а також висновок комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи від 25.03.2015, згідно якого в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Рено» повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 13.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, і з технічної точки зору в його діях невідповідності вимогам п.п. 13.3, 18.1 ПДР, які б знаходились в причинному звязку з виникненням даної пригоди, не вбачається, а дії пішохода ОСОБА_14 з технічної точки зору не відповідали вимогам п.п. 4.10, 4.14 а), б) Правил дорожнього руху України та вказана невідповідність знаходиться в причинному звязку з виникненням даної пригоди та показання експертів ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 на підтримання цього висновку.
При цьому суд першої інстанції вичерпно аргументував свою оцінку, вказавши, що такі висновки та пояснення спростовуються наведеними вище доказами, які у своїй сукупності свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи за викладених в установчій частині вироку обставин автомобілем «Рено», в ситуації, що склалась на проїзній частині (скупчення машин в зустрічній смузі руху, яке обмежує огляд нерегульованого пішохідного переходу в зустрічній (сусідній) смузі, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, чим порушив п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, не відреагував на той факт, що перед пішохідним переходом в сусідній зустрічній смузі зупинився автомобіль «Деу», не зменшив швидкість, не зупинився, не впевнився у відсутності на пішохідному переході пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, чим порушив п. 18.4 Правил дорожнього руху України.

В той же час, під час керування транспортним засобом, виконуючи вимоги п.п. 2.3 б), 18.4 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_6 повинен був і мав можливість виявити попереду, по ходу його руху, пішохідний перехід, позначений дорожніми знаками і розміткою «зебра», та, враховуючи наявність перешкод з місця водія в огляді пішохідного переходу на сусідній зустрічній смузі із-за скупчення в ній автомобілів, а також те, що перед пішохідним переходом в сусідній смузі в зустрічному напрямку зменшив швидкість, а потім і зупинився автомобіль «Деу», проявити уважність, оцінити дорожню обстановку і передбачити, що на пішохідному переході на зустрічній смузі можуть перебувати пішоходи (дитина, пішохід на інвалідній колисці і т.д.), а тому водій ОСОБА_6 повинен був проявити уважність, зменшити швидкість руху, а в разі необхідності зупинитися, і, таким чином, уникнути наїзду на пішохода. А як свідчать дані відеозапису з камери відео реєстратора, обвинувачений ОСОБА_6 таких заходів не вживав, а став гальмувати тільки після наїзду на пішохода.

З такою критичною оцінкою висновків автотехнічного експертного дослідження від 8.10.2014, комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи від 25.03.2015 та поясненьекспертів, що приймали участь у їх проведенні, погоджується і колегія суддів.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, є обґрунтованим і висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення комісійної комплексної судової відеотехнічної та автотехнічної експертизи. При цьому ухвала суду першої інстанції про відмову у її проведенні, про що було порушено питання стороною обвинувачення, постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та належним чином вмотивована.

Всупереч доводів апеляційної скарги сторони захисту, ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, серед яких показання обвинуваченого, показання свідків, висновки експертиз, суд першої інстанції дав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. При цьому суд першої інстанції навів мотиви, з яких він взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку, що порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі судового розгляду, то вони є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами провадження, а щодо посилань на недотримання судом положень ст. 87 КПК України, то вони також не грунтуюються на законі, бо на момент ухвалення судом вироку щодо ОСОБА_6 з Кримінального процесуального Кодексу України положення п. 6 ч. 2 ст. 87 цього Кодексу було виключено на підставі Закону №1697-VII від 14.10.2014, про що зазначено і стороною захисту в апеляційній скарзі.

Таким чином, суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 10, 22 КПК України, ретельно та належним чином дослідив і перевірив всі наявні в матеріалах провадження докази, в тому числі щодо їх належності, допустимості та достатності, висновки суду, викладені у вироку відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є правильними, і вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б вплинули на законність вироку, колегією суддів не встановлено.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке, на думку сторони захисту, є несправедливим внаслідок суворості, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримані.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Судом першої інстанції вірно визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, часткове добровільне відшкодування завданого злочином збитку.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про наявність у обвинуваченого щирого каяття, то зміст його показань в суді першої інстанції про те, що дорожньо-транспортна пригода сталась з неуважності та необачності пішохода ОСОБА_14 , і він не мав можливості запобігти наїзду, свідчить про протилежне, і цьому суд у вироку дав належну оцінку.

Крім того, за змістом ст. 66 КК України щире каяття грунтується на критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, а так само на визнанні вини, виявленні жалю з приводу вчиненого. Даних про таку оцінку обвинуваченим своїх дій у матеріалах провадження, навіть з урахуванням часткового відшкодування ним завданої шкоди, а також намагання відшкодувати заподіяну потерпілій моральну шкоду, що відбувалось уже після ухвалення вироку, немає.

З огляду на викладене, виходячи зі ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим необережного правопорушення, наслідком якого стала загибель людини, обставин та місця його вчинення, характеру грубих порушень Правил дорожнього руху України, наведених даних про особу винного, суд першої інстанції прийшов до умотивованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, в тому числі і шляхом застосування до нього положень ст. 69 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі захисників, не встановлено і колегією суддів.

Таким чином, судом першої інстанції вимоги ст. ст. 50, 65 КК України дотримано, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За наведених підстав колегія суддів визнає апеляційну скаргу захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 2 липня 2015 року у кримінальному провадженні №0000806 щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3