Справа № 440/193/13-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.10.2016 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ;

ОСОБА_3 ;

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ;

прокурора ОСОБА_5 ;

представника потерпілого ОСОБА_6 ;

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ;

ОСОБА_13 ;

при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувального акту внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 від 29 жовтня 2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

В судовому засіданні 12.10.2016 р. прокурором заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту за місцем її проживання, строком на два місяці, з покладенням на неї обов`язків прибувати до прокурора та суду за першим викликом, не відлучатись із населеного пункту, в якому вона фактично проживає без дозволу прокурора або суду, повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або роботи, утримуватись від спілкування із представником потерпілого, свідками, експертами у кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україні.

В обґрунтування свого клопотання посилається на те, що обвинувачена ОСОБА_7 вже була засуджена вироком Жовківського районного суду Львівської області до 8 років позбавлення волі, який в подальшому було скасовано в апеляційному суді Львівської області. Тому, наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 , будучи обвинуваченою у вчиненні особливо тяжкого злочину та розуміючи, що у разі визнання її судом винною у інкримінованих злочинах їй загрожує реальне позбавлення волі на тривалий строк, може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків, жоден із яких на даний час не допитаний у суді, що виключає можливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Крім того вказує, що до обвинуваченої вже застосувався такий захід забезпечення кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_11 заперечили проти такого клопотання, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. ОСОБА_7 також вказала, що зі свідками по даному кримінальному провадженні вона не спілкується, за межі України вона жодного разу не виїжджала, хоча має закордонний паспорт з 2010 р.

Інші учасники кримінального провадження поклались на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів встановила наступні обставини справи та виходить з наступних мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 дійсно обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який визначений ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України і вона дійсно вже була засуджена до позбавлення волі, проте в подальшому апеляційним судом такий вирок було скасовано на новий розгляд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Проаналізувавши ризики, які визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, а також мотиви на які посилається прокурор у своєму клопотанні, колегія судів не знаходить будь-яких підстав для висновку про наявність ризиків переховування обвинуваченої від суду та слідства, а також ризику незаконного впливу на свідків.

Прокурором не доведено на підставі будь-яких доказів, що обвинувачена ухилялася від явки до суду чи слідства без поважних причин, а також не доведено, що обвинувачена якимось чином намагалася вплинути на свідків по даному кримінальному провадженню. Тому, такі посилання прокурора слід визнати безпідставними.

Окрім того, колегія суддів відповідно до положень ст. 178 КПК України враховує, що обвинувачена ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки (одружена, має дітей), постійне місце проживання, раніше не судима, а відтак, приходить до висновку, що застосування відносно неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту є недоцільним.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе зокрема наявність ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу.

Тому, колегія суддів дійшла до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 331 КПК України,

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченої ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Судді