Справа № 369/4750/16-к
Провадження № 1-кп/369/285/16
УХВАЛА
Іменем України

03.06.2016 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, маючого вищу освіту, уродженця смт. Варва, Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,-

встановив:
25 травня 2016 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області з Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти призначення справи до судового розгляду.

Вивчивши наявні матеріали, вислухавши учасників судового розгляду, суд дійшов до висновку, що під час підготовчого судового засідання встановлені підстави для прийняття рішення, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, а саме - про необхідність повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України.
Відповідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, яка в свою чергу містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини» № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Згідно вимог п.5 ч. 2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так в викладі фактичних обставин злочину і в формулюванні обвинувачення зазначено, що 09.04.2016 року близько 01 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи по АДРЕСА_3 , повторно, маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив, мету незаконного збагачення, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб поблизу, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою металевого лому, який заздалегідь підготував для вчинення злочину, шляхом пошкодження захисного ролету та віджиму металопластикових вхідних дверей проник до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », звідки таємно викрав товарно-матеріальні цінності, належні ОСОБА_5 .

В той же час в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме : таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до приміщення, а правова кваліфікація викладена наступним чином : ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до приміщення.

Таким чином в обвинуваченні та правовій кваліфікації відсутня така кваліфікуюча ознака як повторність, хоча про повторність зазначено в викладі фактичних обставин злочину і в формулюванні обвинувачення.

Проте, як обставина, яка обтяжує покарання в обвинувальному акті зазначено - вчинення злочину повторно.

Відповідно до примітки 1 до ст. 185 КК України зазначено, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК України.

В той же час в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, будь яких відомостей, що він раніше вчинив злочин передбачений ст.ст. 185, 186, 187,189, 190, 262 КК України обвинувальний акт не містить.

Таким чином виклад фактичних обставин злочину, правова кваліфікація та формулювання обвинувачення в даному обвинувальному акті є суперечливими та не узгоджуються між собою.

Відсутність в обвинувальному акті належно сформульованого обвинувачення та належно зазначеної правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.
На підставі викладеного суд не має законних підстав для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України повернути прокурору Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом семи днів з дня її оголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1