Справа № 304/1778/14-к
Провадження № 1-кп/304/33/2016
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 травня 2016 року м. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю обвинувача прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, одруженої, фізичної особи підприємця, українки, громадянки України, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,-
14 вересня 2015 року до Перечинського районного суду з апеляційного суду Закарпатської області надійшов вищезазначений обвинувальний акт.
Ухвалою суду від 16 вересня 2015 року вказане кримінальне провадження призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачена підтримала позицію прокурора щодо необхідності повернення обвинувального акту.
Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються також і приписи частини першої ст. 9 КПК України, якими передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
П. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Згідно з дефінітивним визначенням, яке міститься в п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Проте, з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , зокрема, обвинувального акту від 14 серпня 2014 року убачається, що, на порушення вимог ст. 291 КПК України, відносно останньої органом досудового розслідування не сформульовано обвинувачення. Крім цього, у обвинувальному акті містяться розбіжності щодо особи обвинуваченого, оскільки у найменуванні кримінального провадження зазначається особа « ОСОБА_5 », тоді як в анкетних відомостях зазначено « ОСОБА_4 ».
Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, не замінює необхідності формулювання обвинувачення.
Таким чином, відповідно до вимог кримінального процесуального закону ОСОБА_4 не висунуто обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.
Вказане, зокрема, істотно порушує вимоги п. а). та b). ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явлення особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду, а право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинувачених мати можливість підготуватися до захисту (рішення у справі «Абрамян проти Росії», «Камасінскі проти Австрії», «Матточіа проти Італії», «Даллос проти Угорщини»).
Так, Європейський суд з прав людини у своєму у рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).
У рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що ... обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.
У рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі «Абрамян проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначає, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави предявленого йому обвинувачення...
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
З урахуванням того, що судовий розгляд відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а наведені вище недоліки обвинувального акту відносно ОСОБА_4 позбавляють суд можливості призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду та розглянути його по суті, тому суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту з додатками прокурору.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 9, 110, 291, 314, 337, 369, 372 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1