Справа № 299/4248/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

12.09.2016 м. Ужгород
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , судимий: 4 квітня 2014 року за ч.1 ст.263,ч.2 ст.307 КК України з застосуванням ст.69 цього ж Кодексу на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки,
засуджений за ч.2 ст.309 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано покарання, призначене за вироком від 4 квітня 2014 року 2 роки позбавлення волі і остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено 6 років позбавлення волі.
Згідно встановлених судом обставин, ОСОБА_6 , будучи засудженим за вчинення злочину, передбаченого ст.307 КК України, на шлях виправлення не став і під час іспитового строку вчинив новий злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів.
Крім цього, ОСОБА_6 продовжуючи свої злочинні дії, маючи у володінні та користуючись легковим автомобілем марки «Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , умисно, з метою приховування від правоохоронних органів заборонених для зберігання предметів, у присутності останніх 29 липня 2014 року близько 6 год. 40 хв. за допомогою замкового ключа зачинив дверцята вказаного транспортного засобу, після чого під час проведення огляду місця події об 11 год. 10 хв. того ж дня виконати законні вимоги працівників міліції відчинити дверцята автомобіля відмовився. А 1 серпня 2014 року о 14 год. 50 хв. під час проведення огляду легкового автомобіля марки «Rover» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на задньому пасажирському сидінні було виявлено та вилучено поліетиленовий згорток з вмістом сухої подрібненої речовини рослинного походження темно-зеленого кольору, маса якої в перерахунку на суху речовину становить 12,9121 грам та являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом (марихуаною). Вказаний наркотичний засіб ОСОБА_6 незаконно зберігав без мети збуту у салоні вказаного автомобіля до 29 квітня 2014 року.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок щодо нього скасувати, а кримінальне провадження закрити, посилаючись на те, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що в основу його обвинувачення покладено недостовірні та недопустимі докази. Так, за відсутності ухвали слідчого судді проведено огляд місця події, складено протокол огляду 29.07.2014р., тобто через 2 дні як цей автомобіль був незаконно вилучений, слідчий суддя надав ухвалу на тимчасовий доступ до цього автомобіля не врахувавши, хто саме є його власником або володільцем. Клопотання слідчого розглянуто без повідомлення і участі власника (володільця) майна та зацікавлених осіб. У клопотанні не наведено обставин, не надано жодного доказу на підтвердження наявності реальної загрози знищення або зміни речей, документів, які знаходилися в даному автомобілі. Що стосується виявленого з тильної сторони будинку поліетиленового згортку, то свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили лише факт виявлення та вилучення поліетиленового пакету з марихуаною з тильної сторони будинку при обшуку у невеликому обсязі, проте жоден із свідків, допитаних в судовому засіданні, не підтвердив факт незаконного придбання та зберігання ним марихуани.
В апеляційній скарзі прокурора порушено питання про зміну вироку щодо ОСОБА_6 через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які, на думку державного обвинувача, полягали у невирішенні та незазначенні в мотивувальній частині вироку даних щодо заходів забезпечення у кримінальному провадження,зокрема щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково та просив вирок суду скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення частково, а у задоволенні апеляції прокурора слід відмовити з наступних підстав.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обгрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ч.1). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч.2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу (ч.3). Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення (ч. 4).
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Зміст формулювання обвинувачення розкрито в абзаці 1 пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, відповідно до якого у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
В обвинувальному акті зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та міститься вказівка на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.309 КК України.
Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Окрім того, при складанні обвинувального акту прокурором не в повному обсязі дотримано вимоги передбачені п.9 ч.2 ст.291 КПК щодо зазначення в обвинувальному акті дати та місяця його складання та затвердження. Зокрема процесуальним прокурором допущено істотні суперечності, які стосуються часу його складання та затвердження прокурором. Крім іншого, в обвинувальний акт має містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер.
Суд першої інстанції на зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні та при заявленні захисником клопотання від 06.07.2015 р. про повернення обвинувального акту після зміни пррокурором обвинувачення, не реалізував право прийняти рішення, передбачене п.3 ч.2 ст.314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та наявності в обвинувальному акті істотних суперечностей, ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
Таким чином, колегія суддів вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Відповідно до вимог статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
Судом першої інстанції допущено й інші порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ст.103 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися у журналі судового засідання. У журналі судового засідання зазначаються в тому числі й відомості про найменування та склад суду (п.1 ч.1 ст.108 КПК).
Судовий розгляд даного кримінального провадження був проведений Виноградівським районним судом Закарпатської області, яким і постановлено вирок у цій справі. В той же час, до матеріалів провадження долучено журнали судових засідань від 02.03.2015 р., 27.03.2015 р., 09.04.2015 р., 03.06.2015 р. і 15.06.2015 р., у яких зазначено про розгляд даного провадження Гуляйпольським районним судом.
Колегія суддів вважає, що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів обвинуваченого, які перешкодили суду повно і всебічно розглянути провадження і які вплинули на постановления законного й обґрунтованого вироку, а тому вирок підлягає до скасування.
Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 доводи про недопустимість ряду доказів та недоведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, підлягають ретельній перевірці та оцінці при новому розгляді кримінального провадження судом першої інстанціії
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати викладене і, дотримуючись вимог КПК України, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Колегія суддів знаходить апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
На досудовому слідстві ОСОБА_6 07.11.2014 р. обирався запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк дії 45 днів. Після закінчення строку дії цього запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 інший запобіжний захід не обирався.
В апеляційній скарзі прокурор не навів належного обгрунтування необхідності обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому подана ним апеляція задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково, а скаргу прокурора прокуратури Виноградівського району залишити без задоволення.
Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 7 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 про обвинувачення за ч.2 ст.309 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанцій набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Судді: