Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/482/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.09.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої - ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження за № 0009645 по обвинуваченню ОСОБА_9 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.03.2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 18.06.2015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 з іспитовим строком на 2 роки,

визнано винним за ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_9 спричинив умисне легке тілесне ушкодження за наступних обставин.

Так, 09 жовтня 2015 року близько 14.25 год. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поряд з наметом політичної партії «Наш край», який знаходився біля магазину АТБ по вул. Полтавській, 60 в м. Кіровограді, де між ним та ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбулася сварка. У ході конфлікту ОСОБА_9 , діючи умисно та цілеспрямовано, наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в область носа, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синців на кінчику носа, лівому передпліччі та на лівому стегні, що згідно висновку судово-медичного експерта № 1538 від 12.10.2015 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини у скоєному, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 150 годин громадських робіт і відповідно до ч.1 ст. 71 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 4 років та 19 днів позбавлення волі.

Вважає вказаний вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого, так як призначене судом покарання за своїм розміром є явно несправедливим через його м`якість.

При цьому вказує на те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_9 раніше за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.06.2015 року засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Тому вважає, що суд повинен був призначити покарання із застосуванням ч.1 і 4 ст. 71 КК України, оскільки засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, тому до покарання, призначеного за новим вироком, слід було повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Що на думку прокурора є підставою для скасування вироку, відповідно до ч.1 п.1 ст. 413 КПК України, через неправильне застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Крім того вказує на те, що при обранні міри покарання районним судом не в повній мірі враховано, що не зважаючи на те, що засуджений вчинив кримінальне правопорушення, яке віднесене до категорії невеликої тяжкості, воно є умисним та закінченим, завдані збитки потерпілій не відшкодовано, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, а також не враховано і ту обставину, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, останній злочин вчинив маючи не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість, та в період іспитового строку, не виконав покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, що згідно ч.2 ст. 409 та ст. 414 КПК України, є підставою для скасування вироку суду через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Таким чином, на думку прокурора з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та того, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, ОСОБА_9 повинен понести більш суворе покарання ніж йому було призначено судом першої інстанції.

Провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в межах дослідження матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 , заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, потерпілу, яка підтримала апеляцію прокурора і також просила її задовольнити, а також пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які в дебатах, а обвинувачений ще й в останньому слові, заперечили задоволення апеляції прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що її слід задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, з таких підстав.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове і судове слідство по ній проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку суду висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних по кримінальному провадженню доказах, відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників судового процесу не оскаржуються.

Перевіркою апеляційних доводів прокурора встановлено, що вони є обґрунтованими, оскільки вид та розмір призначеного районним судом обвинуваченому покарання не відповідають тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

При призначенні покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, правильно врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а саме що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості та особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не одружений, раніше судимий, кримінальне правопорушення вчинив в період іспитового строку, на обліках в психіатричній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває. Відповідно до ст. 66 КК України, в якості обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість виправлення обвинуваченого, призначивши йому покарання у виді штрафу, тобто обравши йому самий мінімальний вид та розмір покарання, яке передбачено санкцією ч.1 ст. 125 КК України.

Колегія суддів вважає, що даний висновок є помилковим, оскільки ОСОБА_9 хоч і вчинив кримінальне правопорушення, яке віднесене до категорії невеликої тяжкості та покаявся у цьому, однак воно є умисним та закінченим злочином, завдані потерпілій збитки не відшкодовано, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, і скоїв новий злочин в період іспитового строку.

Крім того, слід врахувати і ту обставину, що потерпіла ОСОБА_7 повністю підтримала апеляцію прокурора, тобто також вважає необхідним призначити обвинуваченому більш суворе покарання.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання у виді штрафу, за наявності лише пом`якшуючої обставини у вигляді щирого каяття, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що згідно ч.2 ст. 409 та ст. 414 КПК України, є підставою для скасування вироку суду через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляції прокурора про те, що підставою для скасування даного вироку, відповідно до ч.1 п.1 ст. 413 КПК України, є і неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування закону, який підлягає застосуванню, оскільки обвинувачений вчинив новий злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком, тому суд повинен був керуватися вимогами ч.3 ст. 78 КК України та призначити йому остаточне покарання за правилами, передбаченими у ст.ст. 71 і 72 КК України, яке має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, тобто у всякому разі остаточне покарання повинно бити не меншим 4 років позбавлення волі. У такому випадку, слід було повністю приєднати до покарання, призначеного за новий злочин, невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З урахуванням вищевикладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, віку та стану здоров`я обвинуваченого, даних про його особу та відношення до вчиненого, а також позиції потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки ОСОБА_9 , він як особа, представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання, навіть за наявності вищевказаної пом`якшуючої обставини, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

За таких підстав слід призначити обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.1 ст. 125 КК України покарання у виді 120 годин громадських робіт, тобто в межах санкції інкримінованої йому статті кримінального закону та за правилами ч.1 ст. 71 КК України повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а саме за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.06.2015 року у виді 4 років позбавлення волі, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а також відповідатиме меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

При цьому, на підставі ч.1 ст. 72 КК України, при складанні вказаних вище покарань, слід перевести менш суворий вид покарання у виді громадських робіт в більш суворий вид виходячи з такого співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають 8 (вісім) годин громадських робіт, що становить 15 днів позбавлення волі.

Підстав для застосування до обвинуваченого ст.ст. 69, 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію прокурора задовольнити частково, а вирок суду стосовно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати, постановивши новий вирок.

Враховуючи, що 01.09.2016 року обвинуваченого було затримано на підставі ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 11.08.2016 року, якою надано дозвіл на його затримання з метою його приводу до суду і з цього часу він утримується під вартою, тому на підставі ч.5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає необхідним зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню з 01.09.2016 року по 07.09.2016 року, тобто по день набрання вироком законної сили, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 413, 414, 419-420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 березня 2016 року стосовно ОСОБА_9 скасувати, в частині призначеного покарання.

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 120 (сто двадцять) годин громадських робіт.

На підставі ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити йому покарання, у виді 4 років 15 днів позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з 07 вересня 2016 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 строк тримання під вартою з 01.09.2016 року по 07.09.2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті даний вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10 .
З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .