Єдиний унікальний номер 229/3512/14-к Номер провадження 11-кп/775/848/2016

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року м.Бахмут

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Бахмут кримінальне провадження

за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Донецької області ОСОБА_9

на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 17 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на один рік та один місяць, з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах України строком на один рік.

ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 365 за епізодом відносно ОСОБА_10 та за ч.1 ст. 258-3 КК України та виправдано.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Дружківка Донецької області, українець, громадянин України, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину: ІНФОРМАЦІЯ_3 , освіта вища, не працює, раніше не судимий, зареєстрованийта проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на один рік та один місяць, з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах України строком на один рік.

ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 258-3 ч.1 КК України та виправдано.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили злочин за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_7 , який перебував на посаді інспектора з технічного нагляду відділення ДАІ з обслуговування міста Дружківка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, згідно наказу начальника ГУМВС України в Донецькій області №138 о/с від 18.04.2014р., та обвинувачений ОСОБА_8 , який перебував на посаді інспектора з організації дорожнього руху відділення ДАІ з обслуговування міста Дружківка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, згідно вищевказаного наказу начальника, маючи звання капітанів міліції, є працівниками правоохоронного органу, представниками влади та посадовими особами.

Так, відповідно до ст.2 Закону України «Про міліцію» основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку.

Згідно ч.2 ст. 10 цього Закону працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких, зобов`язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції.

Згідно ч.1 ст. 11 цього Закону міліції для виконання покладених на неї обов`язків надається право вимагати від громадян і службових осіб, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень міліції.

Згідно Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №382 від 28.12.1991р., працівник органів внутрішніх справ України зобов`язаний мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися зі злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

28 травня 2014 року близько 16 години, знаходячись на перехресті вулиць Леніна та Радченко м.Дружківки Донецької області, під час несення служби, виконуючи службові обов`язки по дорожньому патрулюванню м.Дружківка, діючи в межах своїх службових повноважень, обвинувачені ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 та особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження, після виявлення порушення водієм транспортного засобу ПДР України, зупинили транспортний засіб ВАЗ 21061 державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 . В ході складання протоколу про адміністративне правопорушення, між водієм ОСОБА_11 та обнуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження, виник словесний конфлікт на ґрунті невизнання ОСОБА_11 своєї вини в скоєнні адміністративного правопорушення. В цей час біля них зупинився автомобіль «Ніссан» червоного кольору з якого вийшли двоє озброєних осіб, яких оголошено у розшук за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.260 КК України. В ході спілкування, між ОСОБА_11 та двома озброєними особами, яких оголошено у розшук за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.260 КК України, виник словесний конфлікт, який згодом переріс в бійку між ними, в ході якої вищевказаними двома озброєними особами, потерпілому ОСОБА_11 невстановленим металевим предметом були заподіяні тілесні ушкодження, а саме: забиту рану голови та садна плечових та правого ліктевого суглоба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (понад шість днів, але не більше як три тижні 21 день).

Спостерігаючи за конфліктом між двома озброєними особами, яких оголошено у розшук за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.260 КК України, та ОСОБА_11 , обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особа, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження, діючи необережно, через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст.2, 10, 11 Закону України «Про міліцію», Присяги працівника органів внутрішніх справ України, не вжили жодних заходів щодо запобігання та припинення протиправних дій двох озброєних осіб, яких оголошено у розшук за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.260 КК України, відносно потерпілого ОСОБА_11 , не забезпечили його особисту безпеку, та не захистили його права і свободи, законні інтереси, хоча мали реальну можливість виконати ці обов`язки в даній обстановці.

Невиконання обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження, своїх службових обов`язків спричинили наслідки у вигляді тілесних ушкоджень заподіяних ОСОБА_11 двома озброєними особами, яких оголошено у розшук за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.260 КК України, та знаходяться у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Крім того, в цей же день приблизно о 16 годині 30 хвилин на місце події, на автомобілі «ГАЗель» марки «СОБОЛЬ» приїхали не встановлені слідством особи, у кількості 5 чоловік, одягнуті у камуфляжну форму, троє з яких були озброєні вогнепальною зброєю. Потерпілий ОСОБА_11 в цей час перебував в салоні свого автомобіля. Невстановлені слідством озброєні особи стали вимагати від ОСОБА_11 вийти з автомобілю, на що останній відповів відмовою. Після цього, один з озброєних осіб, за допомогою зброї, розбив переднє пасажирське вікно з метою відчинити двері. Потерпілий ОСОБА_11 дістав ніж та став чинити опір, після чого, озброєна невстановлена особа зробила один постріл з невстановленої вогнепальної зброї в ліву руку ОСОБА_11 , заподіявши йому наскрізне вогнепальне поранення лівої кисті, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (понад шість днів, але не більше як три тижні 21 день). В подальшому, на вимогу озброєних осіб, потерпілий ОСОБА_11 вийшов з автомобілю, та намагався втекти. Однак невстановлена озброєна особа з невстановленої вогнепальної зброї зробила два постріли в бік потерпілого ОСОБА_11 , заподіявши йому одне наскрізне вогнепальне поранення правого стегна з осколковим переломом діафиза стегнової кістки, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Після цього, невстановлені озброєні особи затягли ОСОБА_11 до автомобіля «Соболь» та відвезли його до приміщення відділу Державної Служби Охорони в м.Дружківка за адресою: Донецька область, м.Дружківка вул. Культурна 3, звідки на автомобілі швидкої допомоги потерпілий був доставлений до центральної міської лікарні м.Дружківка. Весь цей час, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особа, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження, знаходячись безпосередньо біля місця події, діючи необережно, в порушення вимог Закону України «Про міліцію», Присяги працівника органів внутрішніх справ України, не запобігли та не припинили неправомірні дії п`ятьох невстановлених озброєних осіб відносно потерпілого ОСОБА_11 , не забезпечили його особисту безпеку, та не захистили його права і свободи, законні інтереси, через несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, хоча мали реальну можливість виконати ці обов`язки в даній обстановці.

Невиконання обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження, своїх службових обов`язків спричинили тяжкі наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, завданих потерпілому ОСОБА_11 невстановленими озброєними особами, та знаходяться у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

У апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 вказує, що суд безпідставно виправдав обвинувачених за ч.1 ст.258-3 та перекваліфікував їх дії з ч.3 ст.365 КК на ч.2 ст.367 КК та призначив м?яке покарання. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд не дав належної оцінки показанням потерпілого та свідків, іншим доказам по справі, які в сукупності підтверджують те, що ОСОБА_12 і ОСОБА_13 вступили до терористичної організації «ДНР», 28 травня 2014 року вони діяли узгоджено з озброєними членами вказаної організації при вчинені нападу на потерпілого ОСОБА_14 , застосовуванні до останнього насильства та незаконному затриманні. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 та ОСОБА_13 винними у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.258-3 та ч.3 ст.365 КК та призначити їм покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, позбавленням права займати посади у правоохоронних органах та позбавленням спеціального звання капітан міліції.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, прокурора , яка підтримала клопотання,захисника та обвинувачених які заперечували проти задоволення такого клопотання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасован вирок Апеляційного суду Донецької області від 15 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,при цьому відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 2 (два) місяці,тобто до 9 серпня 2016 року.

На час надходження кримінального провадження до Апеляційного суду Донецькій області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були направлені для відбування покарання в Менську виправну колонію №91 смт. Макошине Менського району Чернігівській області.

Згідно ухвали Апеляційного суду Донецької області від 6 липня 2016 року було прийняте рішення про їх єтапування до Артемівського СІ №6 УДПтСУ в Донецькій області.

Згідно повідомлення Менської виправної колонії №91 смт. Макошине Менського району Чернігівській област, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були направлені до Артемівського СІ №6 УДПтСУ в Донецькій області 20 липня 2016 року.

На час розгляду справи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 єтаповані та знаходяться у Артемівському СІ №6 УДПтСУ в Донецькій області.

Оскільки по справі прийняте рішення про виклик свідків,а термін утримання під вартою обвинувачених спливає 23 вересня 2016 року,судова колегія вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора про продовження строку їх тримання під вартою.

Згідно ст..331 КПК України ч.3 п.1 «до спливу продовженого строку суд зобов*язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою,якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При цьому колегія суддів зауважує,що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч.3 ст.365,ч.1 ст.258-3 КК України, за ст..258-3 КК України передбачено позбавлення волі від 8 до 15 років тобто цей злочин є особливо тяжким.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами захисника про те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки, як обгрунтування обставин, які доводять необхідність тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою, прокурором наведено відомості, що на час розгляду клопотання попередні ризики по суті не зменшились.

Таким чином, колегія суддів вважає, що існують всі підстави для продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Таким чином, до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 може бути застосовано запобіжний захід тільки у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 331колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Продовжити відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 40 днів,тобто до 23 жовтня 2016 року.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.