Єдиний унікальний номер 0904/388/12
Номер провадження 1-в/341/16/15
ПОСТАНОВА
(про вирішення питання прийняття апеляції)

30 червня 2016 року м. Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2015 року, -

в с т а н о в и в:
Вироком Галицького районного суду від 29 квітня 2013 року ОСОБА_3 визнано винуватим та засуджено за ст.ст. 190 ч. 1 та 190 ч. 3 КК України із застосуванням ст. ст. 69, 70 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, запобіжний захід щодо засудженого до вступлення вироку у законну силу залишено підписку про невиїзд.

Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_4 250000 грн. матеріальної та 17000 грн. компенсації за моральну шкоду.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2013 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Галицького районного суду від 29 квітня 2013 року залишено без змін.

На виконання вироку суду в частині цивільного позову відділом Державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції було проведено арешт земельних ділянок, які знаходяться в с. Тязів Тисминецького району Івано-Франківської області і які належать на праві власності ОСОБА_3 , а також було проведено підготовчі роботи для їх реалізації. Однак, у зв`язку з тим, що згідно п.1 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 656/6 від 16.04.2014 року проведення аукціонів на земельні ділянки, які підлягають примусовій реалізації було зупинено, ОСОБА_4 в лютому 2015 року звернувся до Галицького районного суду із заявою, в якій просив змінити спосіб і порядок виконання рішення суду про стягнення в його користь боргу в кримінальному провадженні та постановити ухвалу про передачу йому належних ОСОБА_3 земельних ділянок в рахунок погашення матеріальної і моральної шкоди, визнавши за ним право власності на вказані вище земельні ділянки.

Ухвалою Галицького районного суду від 15 травня 2015 року заяву ОСОБА_4 задоволено і визнано за ним право власності на земельні ділянки, які знаходяться в с. Тязів Тисменицького району Івано-Франківської області, зокрема: на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в урочищі «За пасікою» (кадастровий № 010020075) площею 0.2065 га, оціночною (ринковою) вартістю 78614 грн. 55 коп.; земельну ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (кадастровий № 030010100) площею 0.1500 га, оціночною (ринковою) вартістю 117157 грн. 50 коп.; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (кадастровий № 030010101) площею 0.0717 га, оціночною (ринковою) вартістю 27296 грн. 19 коп.

Державні акти: серії ЯЛ № 327187 від 28.07.2011 року, серії ЯЛ № 327185 від 28.07.2011 року та серії ЯЛ № 327186 від 28.07.2011 року, на підставі яких вищезазначені земельні ділянки належали ОСОБА_3 . В апеляційному порядку ухвала не оскаржувалась і набрала законної сили.

В квітні 2016 року на вказану вище ухвалу суду дружина засудженого ОСОБА_3 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити їй строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу суду, посилаючись в скарзі на те, що вона перебуває із засудженим ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі. Земельні ділянки, на які суд визнав право власності за ОСОБА_4 , є їх спільною сумісною власністю, в зв`язку з чим її позбавлено права на половину придбаних ними в шлюбі земельних ділянок вартістю понад 100000 грн.

Вважає, що при винесенні оскаржуваної ухвали, судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, питання про власність вирішено в кримінальному провадженні, а не в позовному порядку на підставі норм цивільного законодавства, що позбавило її можливості бути залученою до участі в справі, оскільки відповідно до ст. 73 Сімейного кодексу України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може накладатись на його особисте майно і на частину у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Крім того, участі в розгляді даної справи вона не брала і про прийняття такої ухвали їй стало відомо в кінці березня 2016 року, в зв`язку з чим, причину пропуску строку на апеляційне оскарження просила визнати поважною і поновити їй такий строк.

Ознайомившись із змістом апеляційної скарги та клопотанням ОСОБА_2 про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали вважаю, що в прийнятті поданої апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного:

Вироком Галицького районного суду від 29 квітня 2013 року ОСОБА_3 було засуджено за ст.ст. 190 ч. 1 та 190 ч. 3 КК України із застосуванням норм кримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року. Відповідно до ст. 411 цього Кодексу питання зв`язані з виконанням вироку, в тому числі й ті, що стосуються виконання вироку в частині цивільного позову, вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора, в судове засідання при необхідності викликаються також цивільний позивач і цивільний відповідач. Неявка цих осіб не зупиняє розгляду справи. Вказані питання вирішуються судом, який постановив вирок. Цивільний позов в кримінальному провадженні регламентується також нормами цивільного і цивільно-процесуального законодавства.

Як зазначено в ухвалі суду, яка оскаржується ОСОБА_2 , після набрання вироком законної сили, виконавчий лист про стягнення із засудженого боргу в користь потерпілого ОСОБА_4 було передано на виконання Державній виконавчій службі Галицького районного управління юстиції. При виконанні даного рішення державним виконавцем було проведено арешт земельних ділянок в с. Тязів Тисменицького району Івано-Франківської області, які належать ОСОБА_3 і проведено підготовчі роботи для їх реалізації, зокрема, за рахунок боржника проведено експертну грошову оцінку вказаних земельних ділянок. Однак, у зв`язку з тим, що згідно п. 1 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 656/6 від 16.04.2014 року, проведення аукціонів на земельні ділянки, які підлягають примусовій реалізації було зупинено, подальша примусова реалізація арештованих земельних ділянок стала неможливою, що й послужило підставою звернення потерпілого ОСОБА_4 до суду із заявою про зміну способу виконання рішення суду.

З наданих суду висновків про експертну грошову оцінку земельних ділянок вбачається, що в с. Тязів Тисменицького району Івано-Франківської області боржнику ОСОБА_3 належать на праві власності три земельних ділянки, придбаних ним згідно договору купівлі-продажу від 05.06.2007 року.

Оскільки, складовою частиною вироку у кримінальному провадженні є рішення щодо цивільного позову, суд задовольнив заяву потерпілого ОСОБА_4 про зміну способу виконання рішення суду, посилаючись при цьому на норми цивільного та цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 349 КПК України (в редакції1 960 року) ОСОБА_2 , як дружина засудженого, не входить в коло осіб, які вправі подавати апеляцію на вирок, ухвалу чи постанову суду першої інстанції, в тому числі, і на ухвалу суду, що стосується порядку виконання вироку в частині цивільного позову. В зв`язку з наведеним, апеляцію ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2015 року про зміну способу виконання судового рішення слід визнати такою, що не підлягає розгляду.

При цьому, ОСОБА_2 слід роз`яснити, що за захистом своїх майнових прав та інтересів, які на її думку порушені, вона може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 349, 351 353 КПК України (в редакції 1960 року) , -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2015 року про зміну способу виконання судового рішення слід визнати такою, що не підлягає розгляду.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом п`яти днів з дня з отримання її копії.

Суддя:ОСОБА_1