Єдиний унікальний номер 236/623/16-к
Номер провадження 11-кп/775/730/2016

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області кримінальне провадження № 0000079 відносно неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_10 на ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 березня 2016 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с. Кіровське Краснолиманського району Донецької області, громадянин України, учня 9 класу Кіровської ЗОШ 1-111 ступенів, не одруженого, раніше не судимого, який мешкає з мамою в АДРЕСА_1 ,

передано під нагляд матері строком на 1 рік, кримінальне провадження закрито, -

ВСТАНОВИЛА :

Згідно ухвали суду,19 лютого 2016 року приблизно о 18-00 год. неповнолітні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за попередньою змовою між собою, з метою викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу з неогородженої сторони зайшли на територію садиби, розташованої по АДРЕСА_2 , звідки таємно, а ОСОБА_9 повторно, викрали корбу для колодязя довжиною 2,25 м х 2; металевий барабан з важелем та металевий важель, заподіявши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 626,67 грн. З місця події зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд.

На вказану ухвалу суду прокурором ОСОБА_10 було подано апеляційну скаргу із змінами та доповненнями,в якій він просить ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 березня 2016 року скасувати, відмовити у задоволенні клопотання законному представнику обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення її сина від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у зв`язку з тим, що неповнолітній досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Кримінальне провадження повернути в суд першої інстанції на новий розгляд. Вважає, що ухвала є незаконною через порушення вимог ст. 409, 497КПК України. Також зазначає, що відповідно до вимог ст. 105 КК України, неповнолітній ОСОБА_8 може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання,у цьому разі суд застосовує до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 вказаної норми закону. Вважає, що суд за результатами розгляду кримінального провадження щодо неповнолітнього ОСОБА_8 повинен був ухвалити вирок з призначенням обвинуваченому покарання за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а потім застосовувати міри виховного характеру.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який частково підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку неповнолітнього ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі суддів, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини, доведеність провини неповнолітнього ОСОБА_12 та кваліфікація його дій ніким не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно звільнення неповнолітнього ОСОБА_8 від покарання, колегія суддів приходить до висновку, що таке звільнення не відповідає вимогам Закону про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку у разі визнання особи винуватою зазначається рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Якщо обвинувачений визнається винним і звільняється від відбування покарання, суд зазначає про це в резолютивній частині.

Як вбачається з матеріалів, законний представник неповнолітнього ОСОБА_8 , його матір ОСОБА_7 звернулась до суду з клопотанням про передачу неповнолітнього ОСОБА_8 їй на поруки на підставі ст. 47 КК України /а.с. 25 т.2/. Згідно до ухвали суду, було задоволено клопотання законного представника. Між тим, ст. 47 КК України передбачає звільнення від кримінальної відповідальності осіб, які вперше вчинили злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялись, з передачею на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їх клопотанням. Тобто відсутні підстави для задоволення клопотання з цих підстав відсутність клопотання будь-якого колективу.

Виходячи зі змісту ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У такому разі суд визначає покарання, встановлює його вид і розмір і постановляє рішення про звільнення неповнолітнього від покарання. Одночасно суд призначає вид примусового заходу виховного характеру, визначає його зміст та тривалість. Проте судом першої інстанції застосовано ст. 105 КК України без визначення Бузуну покарання.

Згідно до викладених положень Закону та роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» суд зобов`язаний призначити покарання, передбачене статтею (частиною статті) КК України за вчинення кримінального правопорушення, після чого вирішується питання про можливість звільнення особи від призначеного покарання.

Згідно до практики Верховного Суду України, щодо неповнолітнього, який досяг 16-річного віку, також може бути постановлений вирок, яким особа визнається винуватою без призначення покарання.

Колегія суддів також не може погодитись з посилання суду в оскаржуваній ухвалі на положення ст.ст. 500, 501 КПК України, оскільки зазначені норми регламентують порядок застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які вчинили суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки діянь, передбачених законом України про кримінальну відповідальність та не досягли віку кримінальної відповідальності. Між тим, неповнолітній ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час вчинення крадіжки - 19.02.2016року, відповідно до ст. 22 КК України, перебував у віці, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Згідно із ст. 370 КК УПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що відповідно до вимог ст. 409 КПК України є підставою для його скасування та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, але прокурором не запропонований процесуальний шлях постановлення Апеляційним судом остаточного рішення, тому відповідно до вимог ст.ст. 22, 26 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно додержуватись вимог КПК та КК України, які регулюють розгляд справ даної категорії -щодо неповнолітніх та постановити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 на ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 березня 2016 року - задовольнити частково.

Ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 березня 2016 року відносно ОСОБА_8 - скасувати та призначити новий судовий розглядв суді першої інстанції, Краснолиманському міському суді Донецької області, в іншому складі суддів.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: