УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/7030/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 307 ч. 2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2016 року.
Апеляційний суд Житомирської області у складі суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участі: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , секретаря судового засідання ОСОБА_8 , -
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та захисника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд, -
Цим вироком ОСОБА_6 засуджено за ст. ст. 27 ч. 2, 307 ч. 2 КК України, - на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, вирішено звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на 2 роки та зобов`язано його періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію та повідомляти цю установу про зміну місця проживання або навчання.
Вирішено зарахувати у строк відбуття покарання строк перебування ОСОБА_6 під вартою у період з 8 вересня по 22 вересня 2014 року.
Вирішено стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави судові витрати за проведення хімічної експертизи в сумі 1108 гривень 80 копійок.
Згідно вироку, 24 липня 2014 року ОСОБА_6 сприяв невстановленій досудовим розслідуванням особі у збуті наркотичного засобу метадону при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_6 отримавши в телефонній розмові прохання ОСОБА_11 , який був задіяним органом досудового слідства для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичного засобу, на придбання наркотичного засобу метадону повідомив, що наркотичного засобу у нього не має, однак йому відомо джерело його придбання. З метою сприяння ОСОБА_11 у придбанні наркотичного засобу він зателефонував особі циганської національності на ім`я ОСОБА_12 та висловив прохання про придбання наркотичного засобу метадону. Отримавши від неї згоду на збут наркотичного засобу, остання одночасно назвала реквізити карткового рахунку на які повинні бути перераховані кошти. Дану інформацію ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_11 . Через деякий час, отримавши в телефонній розмові від ОСОБА_11 підтвердження про перерахування коштів, повідомив цю інформацію по телефону циганці на ім`я ОСОБА_12 , яка у відповідь вказала місце знаходження наркотичного засобу. Вказане місце він повідомив у телефонній розмові ОСОБА_11 , який біля будинку №28 по вул. Гастелло в м.Коростені вилучив наркотичний засіб метадон, масою 0, 0878 гр.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить скасувати вирок та увалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією половини належного йому на праві приватної власності майна. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_6 у пособництві в збуті наркотичного засобу ОСОБА_11 за встановлених судом першої інстанції обставин підтверджуються наведеними у вироку показаннями обвинуваченого та ОСОБА_11 про обставини одержання останнім наркотичного засобу та про те, що обвинувачений особисто не збував цей засіб ОСОБА_11 . Показання інших допитаних в судовому засіданні свідків та інші досліджені судом докази не спростовують показань обвинуваченого. Стороною обвинувачення не доведено ті обставини, що ОСОБА_6 був власником наркотичного засобу, безпосередньо збував його та отримував за нього кошти.
У вироку наведено вичерпну обґрунтовану оцінку всім доказам обвинувачення, в тому числі щодо їх належності та допустимості. Висновки суду першої інстанції про недоведеність обвинувачення ОСОБА_6 у збуті наркотичного засобу, - є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи.
Зокрема, суд обґрунтовано визнав недопустимими зазначені у вироку докази за результатами проведення негласних слідчих дій, оскільки вони були зібрані органом досудового розслідування за межами строку, визначеному слідчим суддею в ухвалі про згоду на проведення таких дій, а також у період з 13 травня 2014 року по 16 червня 2014 року до внесення даних в ЄРДР.
Відповідно до положень принципу презумпції невинуватості, передбачених ст. ст. 17, 7 п. 10 КПК України, суд першої інстанції законно та обґрунтовано усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_6 витлумачив на користь цієї особи.
Дії обвинуваченого судом першої інстанції кваліфіковано правильно.
Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим.
Крім того, в апеляційній скарзі прокурора відсутні вимога про визнання винним обвинуваченого апеляційним судом по всьому обсягу обвинувачення та клопотання про безпосереднє дослідження апеляційним судом доказів обвинувачення.
Не заявляла таких клопотань і прокурор, яка брала участь в апеляційному розгляді справи.
Відповідно до положень ст. ст. 7 п. 15, 22 КПК України щодо засади змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як засади кримінального провадження, апеляційний суд позбавлений можливості переоцінки доказів обвинувачення з метою встановлення доведеності більшого за обсягом обвинувачення, ніж було визнано доведеним судом першої інстанції.
Тому доводи апеляційної скарги прокурора про доведеність винності ОСОБА_6 по всьому об`єму обвинувачення та неправильність кваліфікації його дій судом першої інстанції є необґрунтованими.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції додержався вимог ст. 65 КК України, обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, несудимий згідно ст. 89 КК України, його відношення до вчиненого. З врахуванням цих обставин місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 307 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України. Таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, не може бути визнано явно несправедливим внаслідок м`якості.
Тому доводи апеляційної скарги прокурора про несправедливу м`якість призначеного обвинуваченому покарання є необґрунтованими.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді: