АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/347/16-к Номер провадження 11-кп/786/453/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.190 КК України С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого, судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві об`єднані кримінальні провадження №0000040 від 05 січня 2016 року та №0000062 від 06 січня 2016 року 6 від 10 липня 2014 року в одне провадження, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 16 березня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-вироком Київського районного суду м. Полтави від 21.01.2016 за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 186, 70, 75 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, -

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.185 КК України на один рік позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України на два роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням призначеним вироком Київського районного суду м. Полтави від 21.01.2016 року, остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, якщо він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього вироком суду обов`язки.

Зобов`язано ОСОБА_8 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи та повідомляти зазначені органи про зміну місця проживання та роботи.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчинені злочинів за наступних обставин.

27 серпня 2015 року близько 13 години ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , повторно з корисних мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману під приводом здачі житлового приміщення, видаючи себе за власника квартири АДРЕСА_3 , яким в дійсності не являється, заздалегідь плануючи не виконувати зобов`язання, незаконно заволодів грошовими коштами громадянки ОСОБА_7 у сумі 3400 грн., чим спричинив останній збитків на вказану суму.

Далі, наприкінці жовтня 2015 року в денний час доби ОСОБА_8 перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в м. Полтаві по вул. Зіньківській, 55, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, таємно шляхом вільного доступу викрав перфоратор марки «Vorhut» моделі VP90, серійний номер HYRH2-13/02-0287 вартістю, згідно висновку експерта № 1801/3 від 18-0L2016 року, 898 грн. 45 коп., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріального шкоди в зазначеному розмірі.

30 листопада 2015 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_8 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, під приводом здачі житлового приміщення, видаючи себе за власника квартири АДРЕСА_3 , яким в дійсності не являється, заздалегідь плануючи не виконувати зобов`язання, незаконно заволодів грошовими коштами громадянина ОСОБА_10 у сумі 1100 грн., чим спричинив останньому збитків на вказану суму.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, ставить питання про зміну вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 реальне покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 не відшкодував їй завдані ним збитки, що ставить під сумнів щирість його каяття.

Інші учасники процесу вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідача, вислухавши потерпілу ОСОБА_7 , яка не підтримала подану апеляційну скаргу та просила вирок суду залишити без змін, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив вирок суду залишити в силі, прокурора ОСОБА_6 , який вказував про законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчинені злочинів, за які він засуджений, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України судом першої інстанції не досліджувались, і ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, а тому в цій частині вирок не перевіряється.

У відповідності до зібраних по справі доказів, умисні дії ОСОБА_8 місцевим судом, за обставин встановлених під час розгляду справи, правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна, тобто крадіжка, вчинена повторно, та за ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману, тобто шахрайство, вчинене повторно.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Пункт 7 ч.1 ст. 393 КПК України передбачає можливість потерпілого подати апеляційну скаргу у частині, що стосується інтересів самого потерпілого, але в межах вимог, заявлених ним в суді першої інстанції.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження докази щодо фактичних обставин справи не досліджував. При цьому, головуючий ретельно роз`яснив учасникам судового процесу порядок та наслідки розгляду кримінального провадження за ч.3 ст.349 КПК України. Потерпіла ОСОБА_7 в судових засідання місцевого суду підтримала позицію прокурора про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 з випробуванням, виправлення останнього без ізоляції від суспільства, не наполягаючи на суворій мірі покарання.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідно ст. 414 КПК України, визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд зобов`язаний врахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Особі, яка винила злочин, має бути призначене покарання в межах, установлених у санкції статті чи частини даної статті, а також бути необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом виконані вимоги ст.ст. 65 КК України та 370 КПК України, а тому по справі відсутні підстави до скасування вироку внаслідок призначення надмірно м`якого покарання.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який має судимості за вчинення корисливих злочинів, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, відшкодування потерпілому ОСОБА_9 завданої шкоди в повному обсязі, часткове відшкодування збитків потерпілому ОСОБА_10 , саму поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , який в подальшому зобов`язувався відшкодувати збитки потерпілій ОСОБА_7 .

При цьому не встановлено наявність обставин, що обтяжують покарання.

В судовому засіданні апеляційної суду обвинувачений ОСОБА_8 запевнив потерпілу ОСОБА_7 про повернення їй суми заподіяної шкоди, на що остання погодилась добровільно та як наслідок не підтримала подану нею апеляційну скаргу і просила вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Призначаючи обвинуваченому остаточне покарання за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, тобто покарання у вигляді 4 років роки 6 місяців позбавлення волі та застосовуючи положення ст.75 КК України до покарання призначеного за сукупністю злочинів, суд першої інстанції, виходячи з наведених вище мотивів, належним чином обґрунтував таке рішення, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав до його скасування і призначення більш суворого покарання.

Беручи до уваги перелічені обставини, колегія суддів не знаходить підстав до задоволення апеляційної скарги потерпілої.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 16 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом 3-х місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_4
ОСОБА_3