Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в судовому засіданні 17 серпня 2016 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за:
- ч. 1 ст. 152 КК на 5 років позбавлення волі;
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим зараховано відбуте повністю покарання, призначене за вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2004 року.
- ч. 2 ст. 152 КК на 9 років позбавлення волі;
- ч. 2 ст.153 КК на 6 років позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 186 КК на 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_4 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Вироком Апеляційного суду Вінницькоїобласті від 13 травня 2016 року зазначений вирок щодо ОСОБА_4 в частині призначеного покарання скасовано. За ч. 1 ст. 152 КК (по епізоду зґвалтування ОСОБА_5 07 квітня 2004 року) ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК.

ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено йому покарання за:
- ч. 2 ст. 186 КК (по епізоду грабежу ОСОБА_5 07 квітня 2004 року) на 5 років позбавлення волі;
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим з урахуванням вироків Немирівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2004 року та Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2009 року, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, повністю зарахувавши покарання відбуте за цими вироками.
- ч. 2 ст. 186 КК (по епізодах грабежу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 10 серпня 2014 року) на 5 років позбавлення волі;
- ч. 1 ст. 152 КК на 5 років позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 153 КК на 6 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Згідно ч. 5 ст. 72 КК в строк відбування покарання зараховано строк перебування під вартою з 24 грудня 2014 року по 12 серпня 2015 року та з 11 лютого 2016 року по 13 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок суду залишено без зміни.
Не погоджуючись з вироком апеляційного суду, прокурор звернувся зі скаргою до суду касаційної інстанції.
Касаційна скарга подана належною особою, протягом визначеного законом строку на касаційне оскарження, передбаченого ст. 426 КПК, її зміст відповідає вимогам, зазначеним у ст. 427 КПК.
Крім того, зі змісту касаційної скарги та доданих до неї судових рішень убачається, що є підстави для відкриття касаційного провадження.
Керуючись ч. 1 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3