Справа № 357/2650/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/880/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 14.07.2016

УХВАЛА
Іменем України
14 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря : ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000221 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сидори Білоцерківського району Київської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , раніше судимого: 06 червня 2006 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 510 гривень; 26 липня 2006 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, згідно ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком на 1 рік; 07 грудня 2006 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 356 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, згідно ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком на 1 рік та штрафом в розмірі 510 гривень; 18 травня 2010 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців; 26 липня 2010 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяців із конфіскацією майна; 10 березня 2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 2 роки, згідно ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком на 2 роки, перебуваючого на обліку в Білоцерківському МРВ КВІ,
засуджено за ч. 2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2015 року, остаточно, шляхом часткового приєднання покарання за попереднім вироком суду, призначено покарання у виді 2 років 90 днів позбавлення волі, вирішено питання про речові докази, -

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, 19 січня 2016 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні залізничного вокзалу, розташованого по вул. Привокзальна 34, в м. Біла Церква Київської області, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна викрав із поліетиленового пакету чорний шкіряний гаманець вартістю 1500 грн. з грошовими коштами в сумі 700 грн. та карткою «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , який належить потерпілій ОСОБА_8 чим заподіяв останній майнової шкоди на загальну суму 2 200 грн. Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він визнав свою вину повністю, щиро розкаявся та сприяв слідству, матеріальна та моральна шкода відшкодована ним повністю і потерпіла ніяких претензій не має. Вказує, що Білоцерківським міськрайонним судом не взято до уваги його характеристику із реабілітаційного центру «Вихід»; натомість було взято характеристику по місцю його прописки, за яким він не проживає і взагалі не з`являється.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без зміни; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

Суд вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Що стосується посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на призначення йому занадто суворого покарання, то слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції вказані вимоги законодавства були дотримані.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд врахував, що він раніше неодноразово судимий, новий умисний злочин вчинив під час іспитового строку, покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду не відбув, не працевлаштований, не одружений, характеризується негативно за місцем проживання, як особа, яка веде аморальний спосіб життя, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога.

Також судом першої інстанції, відповідно до положень ст. 66 КК України, було враховано обставини, що пом`якшують обвинуваченому порарання, а саме щире каяття та відшкодування завданих ним збитків потерпілій.

Аргумент обвинуваченого стосовно того, що судом першої інстанції не було як пом`якшуючу обставину враховано сприяння слідству, не може бути взято колегією суддів до уваги, оскільки, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, дана обставина є однією із складових щирого каяття, і таким чином уже була врахована судом при призначенні покарання.

Судом першої інстанції було надано оцінку характеристиці ОСОБА_7 , виданій реабілітаційним центром «Вихід», враховуючи дату й обставини, які передували її видачі, і, враховуючи положення ст. 94 КПК України, прийшов до вірного висновку, що вона не може розцінюватися як належний доказ позитивної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, данні про особу ОСОБА_7 , той факт, що злочин було вчинено ним під час іспитового строку за попереднім вироком, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для призначення йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Судом першої інстанції обвинуваченому вірно призначено покарання, достатнє та необхідне для його виправлення та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень у подальшому.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вона не підлягає до задоволення.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 положення ч. 5 ст. 72 КК України.
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду з подальшим утриманням в СІЗО УДПС у м. Києві та Київській області до набрання вироком законної сили.
З урахуванням вищенаведеного та керуючись вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає, що до строку покарання, призначеного ОСОБА_7 за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 05 травня 2016 року по 14 липня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, зарахувати ОСОБА_7 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 05 травня 2016 року по 14 липня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

С У Д Д І

____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_3