У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року задоволено клопотання старшого слідчого з першого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Львівській області та надано дозвіл на проведення документальної позапланової перевірки ФОП «ОСОБА_1» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства України за період діяльності з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року.

Суддя Апеляційного суду Львівської області ухвалою від 21 липня 2016 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 8 серпня 2016 року на підставі пункту 2 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2016 року.

ОСОБА_1 звернувся із заявою до Верховного Суду України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 2016 року з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 статті 445 КПК. Вважає, що в оспореному рішенні, на відміну від порівнюваного, суд касаційної інстанції неоднаково застосував одні й ті ж самі норми статей 7, 8, 9, 24, 309, 310, 424 КПК (стосовно оскарження в апеляційному та касаційному порядку ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення позапланової документальної перевірки).

Також заявник вказує на невідповідність оспореного рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України від 24 березня 2016 року. До заяви ОСОБА_1 долучив отримані з Єдиного державного реєстру судових рішень копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня й 30 серпня 2016 року та копію постанови Верховного Суду України від 24 березня 2016 року (копію ухвали касаційного суду від 12 січня 2016 року, на яку ОСОБА_1 також посилається, до заяви ним не долучено).

З огляду на наведені доводи ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви і долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що передбачених законом підстав для відкриття провадження немає.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

У статті 445 КПК визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пунктів 2 і 3 статті 445 КПК підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, і невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Процедура оцінки Верховним Судом України норми права на предмет її однаковості/неоднаковості застосування судом касаційної інстанції можлива за умови реального відображення правотлумачної позиції касаційного суду щодо застосування однієї і тієї самої норми права в оспореному та порівнюваному судових рішеннях, що зумовило ухвалення судових рішень, які мають різний зміст.

Як убачається зі змісту оспореного судового рішення, суд касаційної інстанції зазначив, що з огляду на норми статті 310 і частини четвертої статті 424 КПК ухвала слідчого судді не є предметом перегляду касаційним судом. Вказуючи на відсутність підстав для відкриття провадження, суд касаційної інстанції послався на положення статті 309 КПК, зазначивши, що ухвала слідчого судді, на яку була подана апеляційна скарга, оскарженню в апеляційному порядку не підлягала, а тому апеляційний суд, дотримуючись вимог частини четвертої статті 399 КПК, обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

У доданій до заяви ухвалі суду касаційної інстанції від 30 серпня 2016 року касаційний суд висловив своє судження щодо застосування норм статті 309, частини четвертої статті 399 КПК і, дійшовши такого ж висновку, як і в оспореній ухвалі, відмовив у відкритті касаційного провадження.

У порівнюваній ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2016 року суд касаційної інстанції скасував ухвалу апеляційного суду, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на тимчасово вилучене майно підозрюваного ОСОБА_5, і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції. У цьому рішенні касаційний суд дійшов висновку про недотримання суддею апеляційного суду вимог статті 399 КПК, оскільки суддя-доповідач одноособово відмовив у відкритті провадження, хоча ОСОБА_5 заявляв клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження і таке питання мало б бути вирішене колегією суддів.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в оспореному та порівнюваному (ухвала від 22 березня 2016 року) судових рішеннях не мало місце застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права, про які йдеться у заяві, а викладені в них висновки не суперечать один одному, що свідчить про відсутність підстави для перегляду, передбаченої пунктом 2 статті 445 КПК.

Із копії постанови Верховного Суду України від 24 березня 2016 року, доданої ОСОБА_1 до заяви на обґрунтування підстави для перегляду, передбаченої пунктом 3 статті 445 КПК, вбачається, що в ній висловлена правова позиція щодо питання, чи підлягають оскарженню в касаційному порядку судові рішення щодо застосування амністії. Висновок про те, як повинні застосовуватись норми КПК стосовно оскарження ухвали слідчого судді в апеляційному та касаційному порядку, в цій постанові Верховного Суду України відсутній.

З огляду на викладене колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України вважає, що подана ОСОБА_1 заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 2016 року є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 444, 445, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи до провадження Верховного Суду України за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 серпня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8