Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4420/15-к
Провадження № 1-кп/711/33/16
У Х В А Л А

22 березня 2016 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

за участі прокурорів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , законного представника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0001445 за клопотанням прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березівка Маньківського району Черкаської області, з вищою освітою, не працюючого, пенсіонера, інваліда 2 групи, мешканця АДРЕСА_1 , за скоєння суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст. 125 та ч.2 ст. 286 КК України, суд

встановив:

Приблизно о 14 год. 30 хв. 28 вересня 2014 року ОСОБА_13 перебував біля території за адресою: АДРЕСА_2 , де кілька осіб, в тому числі й потерпілий ОСОБА_10 , виконували будівельні роботи, та скинув приставлену драбину, а також пошкодив шнур електродрилю. До ОСОБА_13 підійшов потерпілий ОСОБА_10 і зробив йому зауваження, але ОСОБА_13 у відповідь на ґрунті особистих неприязних стосунків умисно наніс кулаком один удар потерпілому ОСОБА_10 в обличчя, заподіявши легкі тілесні ушкодження у вигляді травматичного набряку м`яких тканин спинки носа та крововиливу навколоочної ділянки лівого ока.

Своїми діями ОСОБА_13 вчинив суспільно небезпечне діяння, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Крім того, біля 13 години 25 жовтня 2014 року ОСОБА_13 , керуючи автомобілем «Деу Сенс» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись від вул. Подолінського в напрямку вул. Добровольського по вул. Чигиринській в м. Черкаси, навпроти будинку № 8, порушуючи вимоги п.п. 2.3. «б», 12.4., 18.1. Правил дорожнього руху України, під час руху не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перевищив допустиму швидкість і тому, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, по якому пішохід ОСОБА_14 переходила проїзну частину вул. Чигиринської зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, не зменшив швидкості, щоб надати дорогу пішоходу, для якого була створена небезпека, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_14 , заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді сполученої травми грудної клітки, живота, тазу та кінцівок, що ускладнились розвитком шоку, від яких вона померла о 18 год.45 хв. 25 жовтня 2014 року в Комунальному закладі «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради.

Цими своїми діями ОСОБА_13 вчинив суспільно небезпечне діяння, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Скоєння ОСОБА_13 зазначених суспільно-небезпечних діянь доведено наданими суду наступними доказами.

По епізоду, пов`язаному з потерпілим ОСОБА_10 :

-потерпілий ОСОБА_10 пояснив суду, що біля 14 год. 30 хв. 28.09.2014 р. Костяний прибув до території за адресою: АДРЕСА_2 , де потерпілий з іншими особами виконував будівельні роботи, і скинув драбину, яка була приставлена до паркану, а також пошкодив шнур електродрилю. Потерпілий підійшов до ОСОБА_15 і зробив йому зауваження, але той у відповідь умисно наніс йому кулаком один удар в обличчя, причинивши тілесні ушкодження;

-аналогічними показаннями свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 ;

-висновками судово-медичної експертизи № 460 про те, що потерпілому ОСОБА_10 внаслідок дії тупих предметів, що могло мати місце при нанесенні удару кулаком, заподіяно легкі тілесні ушкодження у вигляді травматичного набряку м`яких тканин носа, крововиливу навколоочної ділянки лівого ока (т.2 а.с.85).

Вказані докази доводять те, що ОСОБА_13 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Судом допитано свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , а також самого ОСОБА_13 , які підтвердили факт конфлікту, що стався біля 14 год. 30 хв. 28.09.2014 р. між ОСОБА_15 і потерпілим ОСОБА_21 із-за неприязних стосунків, але вказали, що ОСОБА_15 нібито не наносив потерпілому ніяких ударів.

Суд вважає, що вказані особи дали суду неправдиві показання в тій частині, що ОСОБА_15 не наносив удару рукою потерпілому ОСОБА_21 в обличчя.

Так, свідок ОСОБА_19 , чиї показання співпадають з неправдивими показаннями ОСОБА_15 і свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , пояснив суду, що наступного дня після конфлікту, тобто 29.09.2014 р., потерпілий ОСОБА_21 розвантажував дошки і при цьому нібито був травмований дошкою, від чого у нього виникли тілесні ушкодження.

Сам потерпілий ОСОБА_21 цю обставину заперечує. Згідно з висновками зазначеної експертизи виявлені у потерпілого легкі тілесні ушкодження по давності виникнення відповідають часу, вказаному в постанові про призначення експертизи (14 год. 30 хв. 28.09.2014 р.).

Таким чином, показання свідка ОСОБА_24 щодо часу виникнення у потерпілого тілесних ушкоджень об`єктивно спростовуються висновками судово-медичної експертизи, а також тим, що заява потерпілого ОСОБА_21 до правоохоронних органів зафіксована ще 28.09.2014 р. (тобто, до події з дошками, про які зазначає свідок), і в ній та письмовому поясненні потерпілий зазначив, що був побитий ОСОБА_15 , який біля 14 год. 30 хв. 28.09.2014 р. умисне наніс йому рукою удар в обличчя, пошкодивши ніс (т.2 а.с. 115-116).

По епізоду, пов`язаному із дорожньо-транспортною подією, під час якої скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_14 :

-потерпілий ОСОБА_7 пояснив суду, що в результаті наїзду, очевидцем якого він не був, смертельно травмовано його матір;

-згідно з протоколом огляду місця події дорожньо-транспортна пригода (наїзд автомобіля на пішохода) відбулась на нерегульованому пішохідному переході, який позначений відповідною розміткою та дорожнім знаком 5.35.2., на проїжджій частині вулиці Чигиринської в м. Черкаси шириною 13,7 м., яка має два напрямки руху з числом двох смуг для руху в кожному напрямку. Автомобіль «Деу Сенс» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на місці пригоди розміщувався на відстані 6,6 м. від краю дорожньої розмітки 1.14.1 «Пішохідний перехід». Позаду автомобіля виявлені спарені сліди гальмування коліс (правих довжиною 21.3 м., лівих 18.8 м.). На автомобілі виявлені пошкодження в його передньо-правій частині (т.2 а.с.58-67).;

-висновками судової автотехнічної експертизи № 4/500 встановлено, що швидкість автомобіля «Деу Сенс» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала близько 63-66 км/год (т.2 а.с.69-71);

-показаннями свідка ОСОБА_18 про те, що він мав намір зустрітись із ОСОБА_13 і, побачивши його автомобіль, пересік проїзну частину дороги по вул. Чигиринській у невстановленому місці, тобто поза пішохідним переходом, і в цей час автомобіль під керуванням ОСОБА_15 здійснив наїзд на пішохода. Самого моменту наїзду і траєкторії руху пішохода він не бачив, а після наїзду жінка-пішохід лежала попереду автомобіля, на якому були пошкодження в його передньо-правій частині;

-показаннями свідка ОСОБА_25 про те, що він йшов по лівому узбіччю вздовж вулиці Чигиринської (назустріч руху автомобіля під керуванням ОСОБА_15 ) і, почувши звук гальм, звернув увагу на те, що жінка-пішохід, перебуваючи за осьовою роздільною смугою ближче до бордюри, перебігала дорогу по діагоналі вліво від автомобіля і в цей момент була ним збита. Траєкторії руху пішохода до цього моменту він не бачив;

-показаннями свідка ОСОБА_26 про те, що він, керуючи автомобілем ВАЗ-2107, рухався по вул. Чигиринській в лівому ряду ближче до осьової роздільної лінії. Побачивши, що жінка швидко направляється до пішохідного переходу зліва-направо відносно руху його автомобіля, зменшив швидкість, а коли жінка вибігла на пішохідний перехід зупинився перед ним. Жінка прослідувала мимо нього по пішохідному переходу і в цей час праворуч почув писк гальм і мимо проїхав автомобіль, після чого відбувся звук удару, але моменту наїзду не побачив;

-протоколом слідчого експерименту, яким встановлено, що автомобіль під керуванням свідка ОСОБА_27 зупинився за 1,1 м. до пішохідного переходу в лівій смузі руху і не обмежував видимості пішохода, яку було видно на пішохідному переході з місця водія автомобіля «Деу Сенс», який рухався по сусідній правій смузі навіть на відстані 94 м. від місця наїзду (т.2а.с.72-77);

-висновком судової автотехнічної експертизи № 4/516 про те, що водій ОСОБА_15 у дорожній обстановці повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.4., 18.1. Правил дорожнього руху України; він мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_28 шляхом своєчасного застосування гальмування; неприйняття ним заходів до зменшення швидкості руху автомобіля, а при необхідності його повної зупинки, щоб надати перевагу в русі пішоходу ОСОБА_28 , яка перетинала проїзну частину дороги по пішохідному переходу (т.2 а.с.79-81).

Висновки цих двох експертиз суд вважає об`єктивними, тому що першою експертизою встановлено швидкість руху автомобіля, виходячи з технічних характеристик автомобіля та слідів гальмування, які зафіксовані в протоколі огляду місця події; висновки другої експертизи узгоджуються з показаннями та діями свідка ОСОБА_26 , який своєчасно зупинив свій автомобіль перед пішохідним переходом, пропускаючи пішохода, а також з вимогами Правил дорожнього руху України:

-п. 12.4. у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.;
-п. 18.1. водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека,
а також з даними протоколу огляду місця події про те, що наїзд на пішохода здійснено за сприятливих погодних умов на пішохідному переході, відміченому на проїзній частині дороги відповідною дорожньою розміткою.
Місце наїзду, що відмічене на схемі до протоколу огляду місця події, узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_27 і не суперечить показанням свідка ОСОБА_29 , який пояснив, що жінка-пішохід в той час, коли він звернув на неї увагу, закінчувала переходити дорогу і рухалась по діагоналі спиною до автомобіля, що наближався до неї. Свідок ОСОБА_29 бачив траєкторію руху пішохода при завершенні нею переходу дороги, коли автомобіль під керуванням ОСОБА_15 вже почав гальмувати, і вона інстинктивно відвернулась від небезпеки, чим пояснюється зміна напрямку її руху, а свідок ОСОБА_27 спостерігав за її рухом до цього моменту, коли вона рухалась прямолінійно по пішохідному переходу і майже закінчила перехід проїзної частини дороги, але в цей момент до пішохідного переходу наблизився автомобіль під керуванням ОСОБА_15 і створив небезпеку для пішохода.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Комунальному закладі «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради. За висновком судово-медичної експертизи № 2036 при експертизі трупа ОСОБА_14 виявлено: сполучену травму грудної клітки, живота, тазу та кінцівок у вигляді перелому ребер справа, забою правої легені, переломів кісток тазу, крововиливів в клітковину тазу та позачеревинний простір, крововиливу в правий купол діафрагми, саден в лівій паховій ділянці, закритого перелому кісток лівої гомілки, крововиливу на правому стегні та в правій підколінній ямці, саден та синців на кінцівках. Сполучена травма грудної клітки, живота тазу та кінцівок відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_14 наступила від вказаних тяжких тілесних ушкоджень, що ускладнились розвитком шоку (т.2 а.с.82-83).

Аналіз приведених доказів переконує суд у доведеності того, що ОСОБА_13 , керуючи транспортним засобом, порушив вимоги п.п. 2.3. «б», 12.4., 18.1. Правил дорожнього руху України, тобто правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_14 , чим скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Показання ОСОБА_13 в судовому засіданні про те, що в лівій смузі руху зупинився мікроавтобус «Мерседес», який обмежив йому видимість, та із-за якого раптово вийшла жінка-пішохід, тому він не встиг своєчасно зупинитись, суд не бере до уваги з наступних підстав.

По-перше, у зв`язку із характером його захворювання, на чому суд детально зупиниться дальше, він не здатен усвідомлювати своїх дій, а отже, давати правдиві показання.

По-друге, свідок ОСОБА_27 як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні стабільно давав показання про те, що видимість пішохода ОСОБА_14 не була обмежена ніякими транспортними засобами.

По-третє, пішохідний перехід був позначений як дорожнім знаком 5.35.2., так і дорожньою розміткою 1.14.1. «Пішохідний перехід», що було заздалегідь видно в умовах ясної погоди, тому водій ОСОБА_15 повинен був діяти у відповідності з Правилами дорожнього руху України, зокрема, виконувати приписи п. 18.1. цих Правил, що ним не було зроблено.

Показання свідків ОСОБА_30 і ОСОБА_31 не наповнені доказовим змістом, оскільки вони не були очевидцями дорожньо-транспортної події, а бачили тільки її наслідки. Шкондін пояснив, що автомобіль «Деу» стояв за пішохідним переходом, Санжарівський що на такому переході. Суду не надано доказів про те, що автомобіль після зупинки переміщався, а його положення зафіксоване на схемі до протоколу огляду місця події і у суду немає підстав сумніватись в правдивості даних цього протоколу.

Під час досудового розслідування проведена судова психіатрична експертиза, за висновками якої ОСОБА_13 виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді органічного психічного розладу, набутого внаслідок хронічної атеросклеротичної гіпертонічної енцелофатії з когнітивним зниженням, шизофреноподібними розладами, актуальним персоніфікованим маренням стосунку з переслідуванням, окремими маячними ідеями величі та реформаторства, що позбавляє його здатності усвідомлювати власні дії та керувати ними, як на періоди часу, до яких відносяться інкриміновані йому дії, так і на теперішній час. Хворий ОСОБА_13 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру (т.1 а.с.116-120).

У суду немає підстав сумніватись у тих висновках експертизи, що ОСОБА_13 страждає хронічним психічним захворюванням, внаслідок якого не здатен усвідомлювати власні дії та керувати ними як на періоди часу, до яких відносяться інкриміновані йому дії, так і на теперішній час. Експертиза проведена кваліфікованими спеціалістами в області судової психіатрії, ними враховано обтяження спадковості ОСОБА_13 психічним захворюванням його матері, а також анамнез його хвороби на протязі тривалого часу і психічний стан хворого під час дослідження в експертному закладі.

Разом із тим, погоджуючись із висновком судово-психіатричної експертизи про психічний стан ОСОБА_13 , який є юридичною підставою для застосування до нього примусових заходів медичного характеру, суд не погоджується з рекомендацією експертів щодо виду цього заходу, тому що ця рекомендація не узгоджується з вимогами кримінального законодавства.
Критерії вибору судом виду примусових заходів медичного характеру залежать від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, небезпечності психічно хворого для себе й інших осіб. При виборі виду таких примусових заходів необхідно оцінювати суспільну небезпечність хворого, що визначається як ризик скоєння хворим повторного суспільно небезпечного діяння. Ступінь суспільної небезпечності психічно хворого визначається на підставі аналізу тяжкості вчиненого діяння та типу його суспільної небезпечності (активного чи пасивного), зважаючи на можливості повторення суспільно небезпечних діянь.
Частиною першою статті 94 КК України суду надано можливість застосувати такі примусові заходи медичного характеру:
1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;
2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом;
3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом;
4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Експертами рекомендовано застосувати до ОСОБА_13 примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах посиленого нагляду.
Разом з тим, частина п`ята вказаної статті передбачає, що госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.
В такі психіатричні заклади поміщаються психічно хворі, які потребують постійного й інтенсивного нагляду через постійні напади агресії, злоби (ненависті), систематичне вчинення суспільно небезпечних діянь тощо.
В цьому конкретному випадку суд враховує як медичний критерій, тобто психічний стан хворого, так і характер вчинених суспільно небезпечних діянь, тобто юридичний критерій. За медичним критерієм, що відображено в акті судово-психіатричної експертизи, у ОСОБА_13 виявлені ознаки прояви стійкої, афективно забарвленої маячної системи з актуальним маренням стосунку та переслідування; з огляду на особливості виявленої у нього психопатологічної симптоматики він виявляє ознаки активного типу суспільної небезпеки (т. 1 а.с.120). Ці висновки про характер і тяжкість захворювання та тяжкість і кількість скоєних суспільно небезпечних діянь приводять суд до висновку, що ОСОБА_13 становить загрозу для суспільства і на підставі ч. 5 ст. 94 КК України його необхідно помістити до психіатричного закладу із суворим, а не із посиленим, наглядом.
Понесені процесуальні витрати на залучення експертів не підлягають стягненню із хворого і відносяться за рахунок держави.
Потерпілим ОСОБА_8 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_12 та ОСОБА_32 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3469 грн. 91 коп. та моральної в розмірі 100 000 грн. з тих підстав, що ОСОБА_12 є дружиною ОСОБА_13 , а ОСОБА_33 його син і власник джерела підвищеної небезпеки.

Вирішуючи питання по цивільному позові, суд керується положеннями ч.2 ст. 1186 ЦК України про те, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом із цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Таким чином, законодавцем передбачено можливість відшкодування шкоди родичами особи при наявності наступних обставин в їх сукупності:

1)проживання разом з особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством;

2)обізнаності цих осіб про психічний розлад або недоумство особи;

3)невжиття ними заходів щодо запобігання шкоді.

ОСОБА_33 є сином ОСОБА_13 , а ОСОБА_12 його дружиною і проживають разом із ним, але перед судом не доведено, що вони знали про його психічний розлад і мали підстави для вжиття заходів щодо запобігання спричинення ОСОБА_13 шкоди. ОСОБА_33 та ОСОБА_12 пояснили суду, що їм не було відомо про таке психічне захворювання ОСОБА_13 , і це ніким не спростовано. Сам ОСОБА_13 не перебував на обліку у психіатра у зв`язку з психічним захворюванням або недоумством, а психічне захворювання у нього діагностовано при проведенні судової психіатричної експертизи, про що його родичі на момент заподіяння ним шкоди не знали.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні цивільного позову.

Речові докази по кримінальному провадженні відсутні.

Під час досудового розслідування ОСОБА_13 обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Згідно з положеннями ч.1 ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи:
1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом;
2) поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_13 страждає психічним захворюванням і за характером захворювання становить підвищену небезпеку для суспільства, тому до набрання законної сили судового рішення про застосування до нього примусових заходів медичного характеру ОСОБА_13 слід обрати запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

На підставі ст.ст. 93, 94 КК України, керуючись ст.ст. 508, 512, 513 КПК України, суд

у х в а л и в :

Застосувати до ОСОБА_13 , який скоїв суспільно небезпечні діяння, передбачені ч.1 ст. 125 та ч.2 ст. 286 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_12 та ОСОБА_34 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 589 грн.68 коп. віднести за рахунок держави.

До набрання ухвалою законної сили застосувати до ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку на протязі 30 днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено і проголошено о 08 год. 15 хв. 28 березня 2016 року.

Суддя: ОСОБА_1