У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря прокурора захисника та засудженоїОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 19 жовтня 2016 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Волинської області від 9 лютого 2016 року.
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, раніше двічі судиму останнім вироком від 19.10.2011 року за ч. 2 ст. 185, 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, 05.06.2014 року звільнена від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», -

визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 3 роки позбавлення волі.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що 10 жовтня 2015 року, приблизно о 23 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_8 , який виник на ґрунті ревнощів, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність та небезпечність своїх дій, умисно нанесла останньому два удари кухонним ножем у нижню ліву частину живота, чим спричинила потерпілому тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних ран черевної порожнини з пошкодженням шлунка, брижі тонкого та товстого кишківника, петлі товстої кишки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1250 від 20.10.2015 року, за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння.
Вироком Апеляційного суду Волинської області від 9 лютого 2016 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2015 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасовано та постановлені свій вирок, яким їй за ч. 1 ст. 121 КК України призначено 5 років позбавлення волі. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 змінити, призначене засудженій покарання за ч. 1 ст. 121 КК України пом`якшити із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі, посилаючись на те, що апеляційний суд повною мірою не врахував особу засудженої та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема повне визнання вини та щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, її молодий вік, наявність на її утриманні малолітньої дитини, матері, яка є інвалідом 1-ої групи та батька, який є інвалідом, повне відшкодування заподіяної шкоди, а також думку потерпілого ОСОБА_8 , який просив суд призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженої та захисника, які підтримали касаційну скаргу, думку прокурора про залишення касаційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає наступних підстав.
Висновки судів першої та апеляційної інстанції про винуватість засудженої ОСОБА_7 у умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень та кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 121 КК України у касаційній скарзі захисника не оспорюються.

Що ж стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_6 про незаконність вироку апеляційного суду, яким скасовано вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та постановлено свій вирок з призначенням більш суворого покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Перевіркою матеріалів справи касаційним судом встановлено, що апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 , яким їй за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України було призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, дійшов правильного висновку про те, що таке покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості, оскільки суд першої інстанції призначив його без належного врахування ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи засудженої.

Такий висновок апеляційного суду колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки при призначенні покарання цей суд, керуючись вимогами статей 50 та 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про її особу, яка при не знятій і не погашеній у встановленому закону порядку судимості після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не стала і знову вчинила умисний злочин, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини і щире каяття у вчиненому, а також обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів. Крім того цей суд врахував наявність на її утриманні малолітньої дитини та матері, яка є інвалідом 1-ї групи, її позитивну характеристику за місцем проживання та думку потерпілого, який не наполягав на призначенні засудженій суворого покарання.

Таким чином, апеляційний суд повною мірою врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу засудженої ОСОБА_7 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначивши їй покарання в мінімальних межах санкції закону, за яким її визнано винуватою та засуджено, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50 та 65 КК України, а тому його не можна визнати невідповідним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості. Тому законних підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України за доводами касаційної скарги захисника, у колегії суддів немає.

Оскільки закон України про кримінальну відповідальність апеляційним судом застосовано правильно, тому колегія суддів вважає, що касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 без зміни.

На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України та п. 6 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Волинської області від 9 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3