В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2012 Білоцерківський міськрайонний суд в складі:

головуючий суддя Бобкова Н. В. ,

при секретарі Тарасенко А. В.,

за участю прокурора - Гриценко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, працюючого експедитором "Іконописна школа ОСОБА_2", проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, здійснив порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому ОСОБА_3 тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Злочин скоєно за наступних обставин.

13 квітня 2012 р. близько 10 год. 15 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1, що належить на правах особистої власності ОСОБА_2 та рухався по вул. Леваневського в м. Біла Церква в напрямку проспекту ОСОБА_4.

Автомобіль був не завантажений, технічно-справний, в салоні пасажирів не було.

Рухаючись по проїзній частині, що має по дві смуги для руху в протилежних напрямках (ширина проїзної частини 18,30 м.), по лівій відносно напрямку свого руху, смузі проїзної частини та доїжджаючи до регульованого пішохідного переходу, який розташований в районі буд.36 по вул. Леваневського в м. Біла Церква, ОСОБА_1 продовжив рух далі т.я. на світлофорі загорілось зелене світло для руху автомобілів, однак

в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України: "У разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу", в порушення вимог п.18.2 Правил дорожнього руху України: "Якщо на регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідно напрямку руху і для яких може бути створене перешкода чи небезпека", згідно п.4.16.(а) Правил дорожнього руху України: "Пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини … регульованими пішохідними переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора" та в порушенні вимог п.13.3 Правил дорожнього руху України: "Під час обгону, випередження, об'їзду перешкоди чи зустрічного роз'їзду необхідно дотримуватися безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху", не зупинився, не переконався, що це безпечно продовжив рух автомобіля, не надав дорогу пішоходу, який закінчував перехід проїзної частини дороги по регульованому пішохідному переходу та мав перевагу в русі, не дотримався безпечного інтервалу під час об'їзду перешкоди та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3, який в полі зору ОСОБА_1 розпочав переходити проїзну частину по вул. Леваневського по регульованому пішохідному переходу на відповідний дозволяючий сигнал світлофора зправа наліво, відносно напрямку руху автомобіля та закінчуючи перехід проїзної частини зупинився по середині проїзної частини та стояв.

В результаті ДТП потерпілий ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому шийки правої стегнової кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №168/д від 12 червня 2012 р. заподіяне тупими предметами можливо в строк та за обставин вказаних у постанові і відносяться до категорії тілесних ушкоджень

середньої тяжкості так, як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж 3 тижні.

Порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п.4.16 (а); 12.3; 13.3; 18.2 "Правил дорожнього руху України" знаходяться в причинному зв'язку з настанням наслідків.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та показав, що: 13.04.2012 р. близько 11 год. він керував технічно справним автомобілем НОМЕР_2 та рухався в м. Біла Церква по вул. Леваневського від вул. Митрофанова в напрямку проспекту ОСОБА_4, їхав по власних справах.

Вулиця по якій він рухався має по дві смуги для руху в протилежних напрямках, дорожнє покриття асфальтоване на момент пригоди сухе. Самопочуття було добре, автомобіль був не завантажений, в автомобілі він перебував сам. Профіль дороги в місці ДТП горизонтальний.

Швидкість руху автомобіля складала близько 40 км/год, він рухався в лівій смузі ближче до середини проїзної частини дороги. Попереду нього рухались попутні автомобілі на досить великій відстані, на якій - вказати не може, в правій смузі руху також рухались легкові транспортні засоби в звичайному режимі.

Наближаючись до регульованого пішохідного переходу, неподалік буд. 36 по вул. Леваневського, побачив, що на світлофорі спочатку горів червоний сигнал світлофора для автомобілів, на що він зменшив швидкість та рухався накатом, а потім, коли загорівся зелений сигнал світлофора дозволяючи йому рух, він продовжив рух далі. Але до цього помітив, як до його смуги руху з правої смуги руху підходить пішохід похилого віку та перетинає проїзну частину в темпі спокійної ходи зправа наліво відносно напрямку його руху під кутом в межах пішохідного переходу.

Як пішохід розпочав рух від правого краю проїзної частини він не бачив. Побачивши пішохода, він зменшив швидкість, а пішохід пройшов більшу половину його смуги руху та зупинився ближче до умовної ліній повздовжньої розмітки, яка поділяє зустрічні потоки транспортних засобів, але ще знаходився на його смузі руху.

Під"їзжаючи до пішохода, зменшив швидкість до 10 км/год та увімкнув першу передачу КПП і почав його об'їжджати з правої сторони, але коли передня ліва частина автомобіля порівнялась з ним, то пішохід різко зробив крок назад і вдарився об ліве дзеркало заднього виду та впав під колеса його автомобіля він відразу натиснув на гальма і зупинив автомобіль.

Далі він вийшов з автомобіля і побачив, що на проїзній частині спочатку навприсядки сидів чоловік похилого віку, потім він ліг на проїзну частину, права штанина була під лівим переднім колесом його автомобіля. Вказаний чоловік сказав, щоб він від"їхав, щоб він міг витягти свою штанину, що він і зробив. Після цього відразу допоміг піднятись пішоходу та відвів його з проїзної частини, викликав працівників швидкої медичної допомоги та працівників міліції.

По приїзду працівників швидкої медичної допомоги пішохода було госпіталізовано до Білоцерківської МЛ №2, а він залишився на місці та разом з працівниками міліції приймав участь в оформленні матеріалів ДТП.

У скоєному чистосердечно розкаюється, просить суворо не карати. Зазначив, що відшкодував потерпілому частину витрат, понесених на лікуванняЗаявлений потерпілим позов про відшкодування матеріальних збитків визнав повністю, моральної шкоди - частково, в сумі 15000 грн.

Потерпілий ОСОБА_3 ствердив суду покази підсудного, підтримав позов про відшкодування матеріальних збитків в повному обсязі з врахуванням відшкодованих йому підсудним 5000 грн., при визначенні моральної шкоди послався на розсуд суду. Потерпілий також просив не позбавляти волі підсудного, а також не позбавляти останнього прав керування транспортними засобами.

Визнаючи себе повністю винним у скоєнні інкримінованого злочину, ОСОБА_1, в силу ст.299 КПК України просив суд не досліджувати докази стосовно фактичних обставин справи, які не оспорює, при цьому права та наслідки вказаної відмови йому детально роз'яснено.

З врахуванням вищенаведеного суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які не оспорюються.

Таким чином суд рахує, що вина ОСОБА_1 у скоєнні злочину доведена повністю і його дії органами досудового слідства вірно кваліфіковані за ст. 286 ч.1 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, здійснив порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому ОСОБА_3 тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Обираючи міру покарання підсудному за скоєний злочин, суд приймає до уваги суспільну небезпеку скоєного злочину, особу підсудного, ступінь його вини, обтяжуючі та пом'якшуючі його вину обставини.

ОСОБА_1 раніше не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності, чистосердечно розкаюється у вчиненому, як особа за місцем характеризується виключно позитивно, частково відшкодував потерпілому завдані збитки - наведені обставини суд розцінює як помякшуючі відповідальність обставини і враховуючи думку потерпілого та прокурора стосовно виду покарання для підсудного, вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_1 можливе без ізоляції від суспільства.

Застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення прав керування транспортного засобу стосовно ОСОБА_1 суд вважає недоцільним.

Речовий доказ по справі: автомобільНОМЕР_3, який передано на зберігання ОСОБА_5, необхідно залишити йому по-приналежності.

Судові витрати по справі відсутні.

Заявлений потерпілим ОСОБА_3 цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків в сумі 36428 грн. 50 коп. стверджені відповідними чеками та квитанціями, належним чином обгрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі з врахування суми відшкодованих підсудним потерпілому збитків в розмірі 5000 грн.

Позов про відшкодування моральної шкоди суд рахує необхідним задовольнити частково - в розмірі 15000 грн., оскільки внаслідок необережних дій підсудного, потерпілий отримав тілесні ушкодження, тривалий час перебував на лікуванні, переніс душевні страждання, порушився його нормальний ритм життя.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323-324 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначити покарання - 2(два) роки обмеження волі без позбавлення прав керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування основного призначеного судом покарання, якщо він протягом іспитового строку 1(один) рік не вчинить нового злочину.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальних збитків - 31428 грн. 50 коп. та моральної шкоди - 15000 грн., а всього 46428 (сорок шість тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 50 коп.

Речовий доказ по справі: автомобільНОМЕР_3, залишити ОСОБА_5 по-приналежності.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу залишити попередній - підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 15 діб після проголошення - всіма учасниками процесу.

Суддя: Н. В. Бобкова