Категорія:ч.2 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 і обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2016 року, яким -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась та проживає в АДРЕСА_1 , громадянка України, з середньою освітою, не працює, неодружена, несудима;

визнана винною за ст.124 КК України та їй призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

До набрання вироку законної сили обраний ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінено на особисте зобов`язання з покладенням на неї обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади; не відлучатись з місця постійного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.
Строк відбуття покарання визначено рахувати з моменту затримання.
На підставі ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, а саме: з 22 червня 2015 року до 15 квітня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за чотири дні обмеження волі.
Речові докази: кросівки, сорочку, чоловічий одяг, спортивні штани, жіночу блузку, здані по квитанції №003789 в камеру речових доказів Луцького МВ УМВС України у Волинській області, після набрання вироком законної сили, знищити.
Цивільний позов потерпілої задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 відшкодування майнової шкоди в сумі 2645 гривень та моральної шкоди в сумі 20000 гривень.
Вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнана винною в тому, що вона близько 12.00год. 17 червня 2015 року в АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийнявши пропозицію ОСОБА_12 разом з ним зайти до його тимчасового місця проживання та взяти гроші і придбати в магазині спиртні напої, зайшла в підсобне приміщення садиби АДРЕСА_3 , де ОСОБА_12 , закривши за нею двері на гачок та запропонувавши вступити в статеві зносини, застосував до неї насильство, а саме: штовхнув її на диван, хватав за різні частини тіла, стискав та утримував руки, намагався зірвати одяг, а при намаганні ОСОБА_9 піднятись з дивана, з метою подолання її волі до опору, наніс правою рукою удар в область брови лівого ока, від чого вона повторно впала на диван, а при спробі ОСОБА_9 тікати, хватав її за праву ногу, внаслідок чого заподіяв тілесні ушкодження у виді множинних синців в ділянці обличчя, грудної клітки, обох верхніх та нижніх кінцівок, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В зв`язку з посяганням ОСОБА_12 на статеву свободу та здоров`я, ОСОБА_9 , з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів, захисту свого здоров`я для уникнення зараження від ОСОБА_12 захворюванням туберкульозом, вчинила дії в стані необхідної оборони, однак, перевищила межі необхідної оборони, умисно заподіявши ОСОБА_12 , тяжкої шкоди, яка не відповідала небезпечності посягання, а саме: лежачи на дивані, відбиваючись від ОСОБА_12 , наносила ногами удари в груди та тулуб нападника, та в мить коли при спробі вибігти з приміщення ОСОБА_12 схопив її за праву ногу, наносила ногами удари в груди та тулуб нападника, а всього нанесла не менше шести ударів, заподіявши тілесні ушкодження у виді двох зламів ребер з обох сторін із пошкодженням парієтальної плеври, подвійного поперечного зламу грудини, розривів печінки, що згідно висновку експерта належать до тяжких тілесних ушкоджень, численних синців грудної клітки, шиї, синця носа та нижньої губи, що належать до легких тілесних ушкоджень.
У поданій апеляції прокурор вважає вирок суду незаконним з зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Окрім того, судом при ухваленні вироку також допущено і порушення вимог ст. 370 КПК України, щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення. Вважає що органами досудового слідства зібрано достатньо доказів того, що даний злочин вчинявся обвинуваченою з прямим умислом, а не в цілях самооборони, а тому висновок про відсутність в діях ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, є безпідставними. Крім того, судом за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Зазначає, що судом при постановлені вироку не взято до уваги той факт, що ОСОБА_12 в момент заподіяння йому тілесних ушкоджень перебував в лежачому положенні, а тому будь-яки дій, які б загрожували життю чи здоров`ю потерпілої вчинити не міг. Дані обставини підтверджуються рядом доказів у справі. Більше того, судом не дано належної правової оцінки поведінці особи, після вчинення злочину, характеризуючим даним та способу життя обвинуваченої. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким визнати винною ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Захисник та обвинувачена в апеляційній скарзі вважають вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджують, що суд неправильно прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ст.124 КК України, оскільки вона захищалась від неправомірних дій ОСОБА_12 , який намагався її згвалтувати. Зазначають, що суд не в повній мірі оцінив докази, а тому прийшов до передчасного висновку про перевищення меж необхідної оборони. Просять вирок суду скасувати та постановити виправдувальний вирок.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора та потерпілої, які підтримали скаргу прокурора та просили її задовольнити, а скаргу сторони захисту залишити без задоволення, пояснення обвинуваченої та захисника, які, кожен зокрема, заперечили апеляцію прокурора, а свою скаргу просили задовольнити з викладених в ній підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_9 в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження у разі перевищення меж необхідної оборони. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання обвинуваченої ОСОБА_9 та свідків які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколом огляду місця події, протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченої, а також висновками судово-медичних експертиз тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та обвинуваченої, які є науково-обгрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає. Показання обвинуваченої та свідків в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до, на момент та після його вчинення.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №203 від 23 липня 2015 року встановлено, що при експертному дослідженні трупа ОСОБА_12 встановлені тілесні ушкодження: два злами ребер з обох сторін із пошкодженням парієтальної плеври, подвійний поперечний злам грудини, розрив печінки, що належать до тяжких тілесних ушкоджень, численні синці грудної клітки, шиї, синець носа та нижньої губи, що належать до легких тілесних ушкоджень, а тяжкі тілесні ушкодження через проміжок часу, від 30-хвилин до 2-х годин, спричинили смерть ОСОБА_12 .
З висновку експерта №680 від 22 червня 2015 року вбачається, що при експертному дослідженні ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження: множинні синці в ділянці обличчя, грудної клітки, обох верхніх та нижніх кінцівок, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
На думку апеляційного суду, для того щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Про наявність в ОСОБА_12 ряду захворювань, які могли заподіяти шкоду життю чи здоров`ю обвинуваченої, об`єктивно вказують свідки в своїх показаннях та підтверджено письмовими доказами, які суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання обвинуваченої про те, що вона захищалась, оскільки вони підтверджуються конкретними обставинами, які були на момент вчинення злочину, при цьому у вироку зазначив, в чому полягає наявність в діях обвинуваченої перевищення меж необхідної оборони, та відсутності умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, з чим погоджується і апеляційний суд.

Твердження прокурора про те, що суд не взяв до уваги дані про особу обвинуваченої, її спосіб життя, перебування ОСОБА_12 в стані сильного алкогольного сп`яніння та при отриманні ушкоджень в лежачому положенні, не можуть братись до уваги, оскільки ніяким чином не впливають на правову кваліфікацію дій обвинуваченої, однак вказані обставини враховані під час призначення покарання.

Звертає апеляційний суд увагу і на той факт, що обвинувачена спричиняла удари як в положенні лежачи, так і стоячому положенні, коли ОСОБА_12 перебував на землі, однак подія відбувалась в закритому приміщенні, яке закрив сам ОСОБА_12 , що свідчить про спрямованість дій в стані необхідної оборони, однак, явне перевищення її меж.
За таких обставин, саме показання обвинуваченої поряд з показаннями свідків та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_9 умисно спричинила ОСОБА_12 тяжке тілесне ушкодження у разі перевищення меж необхідної оборони у зв`язку з чим її дії правильно перекваліфіковані з ч.2 ст.121 КК України на ст.124 КК України.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться у відповідності до ч.1 ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення.

Таким чином, доводи прокурора, сторони захисту, які наведені в апеляційних скаргах, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку, а тому апеляційний суд залишає апеляційні скарги без задоволення з наведених вище підстав.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2016 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді