АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/684/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/529/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 06 липня 2016 року, в режимі дистанційного судового провадження, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Одеської області, громадянина України, освіта середня, розведеного, проживав по місцю реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 12.05.2010 року Кілійським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, із застосуванням ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки.
- 19.03.2012 року року Кілійським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на 8 років, за сукупністю вироків в порядку ст. 71 КК приєднано частину не відбутого покарання за вироком Кілійського районного суду Одеської області від 12.05.2010 року у вигляді 1 року позбавлення волі і остаточно призначено строк покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі,
щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
представник Софіївської ВК № 45 ОСОБА_8
засуджений ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Вироком Кілійського районного суду Одеської області від 19 березня 2012 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на 8 років, за сукупністю вироків в порядку ст. 71 КК приєднано частину не відбутого покарання за вироком Кілійського районного суду Одеської області від 12.05.2010 року у вигляді 1 року позбавлення волі і остаточно призначено строк покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення: з 20 вересня 2010 року по 15 січня 2013 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
25 березня 2016 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_6 надійшло клопотання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року у задоволенні клопотання засудженого було відмовлено, та своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 характеризується посередньо, вимоги режиму відбування покарання не порушує. Заохочень та стягнень не має. До роботи у виробничих майстернях не залучений за станом здоров`я. Не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Намагається утримувати в чистоті спальне місце та при ліжкову тумбу. Вину у скоєному злочині визнає повністю, надає належну оцінку скоєному. Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом листування. Як вбачається з матеріалів особової справи, згідно витягу з протоколу № 5 від 04.03.2016 року засідання комісії Софіївської ВК № 45 засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як недовівшому своє виправлення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, на що є усі підстави, а саме, за період відбування покарання він характеризується посередньо, стягнень не має, дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку та ввічливих взаємовідносин з адміністрацією установи і засудженими. Не має заохочень за станом здоров`я, з 12 серпня 2013 року є інвалідом 2 групи з обмеженим рухом правої сторони тіла. Вдома на нього чекають двоє дітей та мама, також інвалід 2 групи. Вважає, що сумлінною поведінкою довів своє виправлення.
Крім цього, апелянт зосереджує увагу на тому, що представник Софіївької ВК № 45 заперечував проти його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання із-за відсутності заохочень.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор та представник Софіївької ВК № 45 заперечували проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважали ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами апеляційного розгляду подані не були.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.
Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суду, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо долучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення.
З цим висновком суду колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_6 , який за період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується посередньо, мав 10 стягнень за порушення режиму утримання, які погашені в установленому законом порядку (а.к.п. 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 23), заохочень не має.
З витягу із протоколу засідання комісії Софіївської ВК № 45 вбачається, що адміністрація установи виконання покарань відмовила ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні від подальшого відбування покарання, як такому, котрий не довів свого виправлення (а.к.п. 21).
На думку колегії суддів, засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення лише у 2016 році, безпосередньо перед розглядом питання про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від покарання, при цьому його поведінка за весь попередній період відбування покарання виключає можливість такого звільнення.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 , засудженому за вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення: з 20 вересня 2010 року по 15 січня 2013 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За викладених обставин доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, та підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4