У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря прокурора захисника та скаржникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 6 липня 2016 року матеріали кримінального провадження за касаційними скаргами ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року заяву ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Військового суду Івано-Франківського гарнізону від 23 березня 2000 року щодо нього залишено без задоволення.
Першою підставою відмови у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Військового суду Івано-Франківського гарнізону від 23 березня 2000 року, яким Дем`яніва, з урахуванням змін, внесених до цього вироку ухвалою Військового суду Західного регіону України від 16 травня 2000 року, визнано винуватим та засуджено за ст. 17, ч. 1 ст. 143 КК України, за неправомірне, шляхом обману, заволодіння коштами ОСОБА_8 в сумі 167 грн. 28 коп., суд визнав те, що «представлена заявником копія листа управління юстиції Івано-Франківської області від 19 березня 1999 року стверджує факт розгляду скарги ОСОБА_7 про неналежне стягнення грошового боргу та скерування виконавчого листа в Ощадбанк для стягнення з пенсії ОСОБА_9 залишку боргу в сумі 328 грн. Використання виконавчого листа, виданого за наслідками розгляду скарги ОСОБА_7 для стягнення боргу, який фактично до часу його видачі погашений добровільно, про що відображено у вироку суду, було способом вчинення шахрайства. При цьому як вбачається з вироку суду, на час розгляду справи суду було відомо про оформлення на вимогу ОСОБА_7 виконавчого листа на суму 328 грн. 01 коп. та скерування такого для виконання в відділення Ощадного банку». З цих підстав суд дійшов висновку, що інформація, відображена в листі управління юстиції, не може бути визнана нововиявленою обставиною.
Другою підставою відмови в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами суд визнав те, що цей лист був направлений йому ще 19 березня 1999 року, тобто до розгляду кримінальної справи по суті і йому було відомо про зазначені обставини до постановлення вироку, з часу постановлення якого сплило більше 14-ти років і ці обставини були предметом розгляду обох судових інстанцій.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року зазначену вище ухвалу місцевого суду залишено без зміни, а апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 - без задоволення. При цьому апеляційний суд визнав, що суд першої інстанції правильно встановив необхідні обставини даного провадження і дійшов до обгрунтованого висновку, що обставина, на яку посилаються апелянти не є нововиявленою, а тому залишив ухвалу місцевого суду без зміни.
У касаційних скаргах:
ОСОБА_7 просить ухвали судів першої та апеляційної інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, що суди першої та апеляційної інстанції не врахували відповідь заступника начальника Івано-Франківського обласного управління юстиції за № 02-11д/201 від 19.03.1999 року, яку він вважає нововиявленою та реабілітуючою обставинами, а також не допитав як свідка працівника обласного управління юстиції ОСОБА_10 , чим порушив ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Крім того вказує, що цими судами не враховано рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 3 грудня 2014 року, якою скасовано вирок Івано-Франківського міського від 30 жовтня 2010 року та закрито кримінальну справу щодо нього за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 192 КК України, з реабілітуючих підстав. Також вважає, що справа як в міському, так і в апеляційному судах була розглянута незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_11 розглядав його скаргу на постанову про порушення кримінальної справи, яку було скасовано апеляційним судом, а судді ОСОБА_12 розглядали «аналогічну» кримінальну справу;
захисник ОСОБА_6 також просить ухвали судів першої та апеляційної інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Військового суду Івано-Франківського гарнізону від 23 березня 2000 року за нововияленими обставинами скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, що цю заяву розглянуто без врахування листа заступника начальника Івано-Франківського обласного управління юстиції за № 02-11д/201 від 19.03.1999 року, який при постановленні вироку не досліджувався, що на його думку є нововиявленою обставиною, як і є підставою для скасування вироку військового суду щодо ОСОБА_7 і виправдання та/або закриття провадження щодо нього за ч. 1 ст. 83 КК України у зв`язку з відсутністю події злочину. Крім того захисник посилається на взаємовиключні обставини вироку щодо того, що 8 жовтня 1998 року Дем`янів отримав 328,01 грн. із червневого забезпечення ОСОБА_8 і в цей же день перебував у службовому відрядженні у м. Києві, на що також не звернули увагу суди першої та апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , які підтримали свої касаційні скарги, думку прокурора про залишення касаційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що ці скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновки судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Військового суду Івано-Франківського гарнізону від 23 березня 2000 року та ухвали Військового суду Західного регіону України від 16 травня 2000 року колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки представлена ОСОБА_7 відповідь управління юстиції Івано-Франківської області не спростовує висновків військових судів щодо вчинення ним замаху на заволодіння грошима ОСОБА_8 в сумі 328 грн. 01 коп. шляхом шахрайства, із яких він отримав 168 грн. 28 коп. та 55 грн. 76 коп. з них витратив на власні потреби, бо зазначені вище гроші (328 грн. 01. коп.) стягувалися після добровільного відшкодування їх ОСОБА_8 за наслідками перевірки скарги ОСОБА_7 , що і підтверджує вказаний лист і не суперечить встановленим у справі фактичним обставинам.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано не визнали лист управління юстиції нововиявленою обставиною.
Що ж стосується посилання ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 3 грудня 2014 року, то це судове рішення не стосується вироку Військового суду Івано-Франківського гарнізону від 23 березня 2000 року та ухвали Військового суду Західного регіону України від 16 травня 2000 року, бо продовжує бути предметом розгляду іншої кримінальної справи щодо обвинувачення ОСОБА_7 у заволодінні ним грошима ОСОБА_8 в період з вересня 2001 року по травень 2004 року в сумі 3592 грн. 15 коп., провадження в якій по суті на день розгляду даних касаційних скарг не завершено.
Доводи захисника про суперечність висновків суду щодо отримання ОСОБА_7 грошей в сумі 328 грн. 01 коп. з грошового утримання ОСОБА_8 8 жовтня 1998 року колегія суддів до уваги не бере, оскільки вони стосуються встановлених у справі фактичних обставин і не можуть бути предметом дослідження касаційного суду, бо факт добровільної сплати цих грошей ОСОБА_13 підтверджений вищезазначеними судовими рішеннями, як і факт заволодіння ОСОБА_14 грошовими коштами в сумі 167 грн. 28 коп. в березні 1999 року за виконавчим листом з пенсії ОСОБА_15 .
Доводи касаційної скарги ОСОБА_16 про те, що його заяву було розглянуто незаконним складом суду безпідставні, оскільки суддя Івано-Франківського міського суду ОСОБА_11 не брав участі в ухваленні вироку Військового суду Івано-Франківської гарнізону щодо ОСОБА_7 , а судді Апеляційного суду Івано-Франківської області ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в його перегляді Військовим судом Західного регіону України. А тому порушень, передбачених ч. 1 ст. 464 КПК України, цими суддями не допущено. Не було також і законних підстав, передбачених статтями 75 та 76 КПК України, для відводу та/або самовідводу зазначених суддів.
Оскільки порушень вимог Глави 34 КПК України при розгляді заяви ОСОБА_7 про перегляд судових рішень щодо нього за нововиявленими обставинами судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні не допущено, а тому підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування судових рішень за доводами касаційних скарг немає, у зв`язку з чим ці скарги задоволенню не підлягають.
На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436, 459, ч. 2 ст. 467 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року щодо розгляду заяви ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Військового суду Івано-Франківського гарнізону від 23 березня 2000 року залишити без зміни, а касаційні скарги ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3