ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/551/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, зареєстрованого за аресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , (вагончик), раніше судимого:

05.04.1989 року Мінським районним судом м. Києва за ч.2 ст.141, ч.3 ст.117, ст.42 КК України ( в редакції 1960 року) до 6 років позбавлення волі, 04.09.1996 року Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 86-1, ст.208, ч.2 ст.142, ст.42 КК України ( в редакції 1960 року) до 11 років позбавлення волі, 05.03.2008 року Оболонським районним судом м. Києва за ч.3 ст.189, ч.2 ст.289, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі та звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.186, ч.1 ст.125, ст.128 КК України;

В С Т А Н О В И В:
12.01.2016 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, знаходячись в підсобному приміщенні пункту прийому вторинної сировини за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_4 вирішив умисно, таємно, повторно викрасти чуже майно, а саме мобільний телефон «Нокіа N 72» чорного кольору, який належить ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи в підсобному приміщенні пункту прийому вторинної сировини, де впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, взяв зі столу мобільний телефон «Нокіа N 72» чорного кольору, вартістю 418 грн., який належить ОСОБА_5 та поклав його до кишені своєї куртки, однак в цей час до приміщення пункту прийому вторинної сировини за адресою: АДРЕСА_3 зайшов ОСОБА_5 , який почав шукати свій телефон і зі стаціонарного телефону набрав свій номер мобільного оператора та в кишені у ОСОБА_4 задзвенів його викрадений мобільний телефон і ОСОБА_5 почав вимагати повернення свого майна.

Так, ОСОБА_4 усвідомив, що його злочинні дії перестали носити таємний характер та переросли у відкрите викрадення чужого майна, однак свою злочинну діяльність не припинив, а намагався уникнути відповідальності, при цьому, з причин, що не залежали від його волі не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, так як потерпілий ОСОБА_5 затримав ОСОБА_4 не давши останньому можливості втекти з місця скоєння злочину та розпорядитись викраденим телефоном на власний розсуд.

Крім того, 12.01.2016 приблизно о 17 годині 10 хвилин, перебуваючи в підсобному приміщенні пункту прийому вторинної сировини за адресою: м. Київ, вул. Садова, 119 ОСОБА_4 , утримуючи при собі у кишені куртки, викрадений ним раніше мобільний телефон «Нокіа N 72», був виявлений потерпілим ОСОБА_5 , на грунті чого між ними виник конфлікт, який переріс у бійку, під час якої ОСОБА_4 , намагаючись уникнути відповідальності, умисно наніс один цілеспрямований удар кулаком правої руки в область обличчя з лівої сторони ОСОБА_5 в результаті чого потерпілий отримав тілесні ушкодженні у вигляді синців та саден, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я та незначної втрати працездатності. Крім того, 12.01.2016 року приблизно о 17 годині 10 хвилин, перебуваючи в підсобному приміщенні пункту прийому вторинної сировини за адресою: м. Київ, вул. Садова, 119 ОСОБА_4 в ході бійки з ОСОБА_5 , в якого він раніше викрав мобільний телефон «Нокіа N 72», намагаючись уникнути відповідальності, не передбачаючи настання шкідливих наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, відштовхнув ОСОБА_5 в сторону дверей, внаслідок чого потерпілий рукою вдарився об двері, отримавши при цьому тілесні ушкодженні у вигляді перелому правої ліктьової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та суду показав, що вчинив злочини передбачені ч.3 ст.15, ч.2 ст.186, ч.1 ст.125, 128 КК України при обставинах зазначених у обвинувальному акті. Також обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що всі обставини викладені у обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам, при досудовому розслідуванні кримінального провадження до нього недозволених методів дізнання та проведення розслідування не застосовувалося. Обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.186, ч.1 ст.125, ст.128 КК України та не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів в добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду справи в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 «проза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) при якому особа з причин які не залежили від її волі не вчиннила усіх дій які вважала за необхідне для доведення злочину до кінця, вчинений повторно, також дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, та за ст.128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому згідно ст. 66 КК України є щире каяття . Обставиною, що обтяжуює покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України є рецедив злочинів. Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів проти життя та здоров`я особи та проти власності, особу обвинуваченого, а саме те, що він будучи раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення та перевиховання не став та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість вчинив нові злочини, свою вину у вчиненні злочинів, які йому інкриміновано визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання, та приходить до висновку, що покарання ОСОБА_6 слід призначити у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.186 КК України із врахуванням положень ст.68 КК України, у виді громадських робіт у межах санкції ч.1 ст.125 КК України та у виді обмеження волі у межах санкці ст.128 КК України та остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України. Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст. ст.65,66,67 КК України, ст.ст., 342-380 КПК України,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.186, ч.1 ст.125, ст.128 КК України та призначити йому покарання:

за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186 КК України 4 років позбавлення волі.

за ч.1 ст.125 КК України у виді 100 годин громадських робіт.

за ст.128 КК України - у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 4 років позбавлення волі.

Речові докази мобільний телефон "Nокіа N72" - залишити за належністю;

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: