ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2016 року Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої-судді - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
адвоката - ОСОБА_4
підсудного - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Марганець кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 310, ч.1 ст. 309, ч.3 ст. 307 КК України,
в с т а н о в и в :
В провадженні Марганецького міського суду знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 310, ч.1 ст. 309, ч.3 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні прокурор клопотав про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що підсудний обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання від 9 до 12 років позбавлення волі. Крім того, останньому обрано було запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, однак через процесуальну поведінку підсудного, судом було замінено такий на тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_8 та підсудний ОСОБА_7 просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд, оскільки підсудний ОСОБА_7 утримується під вартою понад 4 роки, справа розглядається у суді тривалий час. Просили при прийнятті рішення врахувати практику Європейського суду з прав людини та Конвенцію.
Заслухавши думку учасників судового засідання, враховуючи той факт, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, його продовження, обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, має перевагу над принципом поваги до свободи особистості, суд приходить до наступного висновку.
За змістом ч.2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
При вирішенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Колегія суддів покликалася на те, що підсудний значний час знаходився у розшуку та йому саме з цього приводу було обрано запобіжний захід тримання під вартою, з метою запобігання можливості останнього переховуватися від суду. Постановою суду від 27 квітня 2016 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено на час розгляду справи в суді.
Згідно ст. 148 КПК України 1960 року запобіжний захід застосовується з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини або продовжити злочинну діяльність.

Відповідно ст. 165 КПК України 1960 року запобіжний захід скасовується або змінюється, коли відпаде необхідність у запобіжному заході або в раніше обраному запобіжному заході.

Суд вважає, що з моменту взяття підсудного ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку підсудного може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Оцінюючи тяжкість вчиненого злочину, який інкримінуються підсудному, суд враховує ступінь суспільної небезпечності злочину в конкретних умовах місця і часу, а також той факт, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, продовження строку тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком понад три роки, крім виняткових випадків.
Злочини, які інкримінуються підсудному характеризуються значною суспільною небезпекою, крім того, судом враховуються й обставини, які послужили підставою для обрання останньому саме такого запобіжного заходу, тому суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підписку про невиїзд, а обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню не більше двох місяців.
Керуючись ст. ст. 165, 253 КПК України 1960 року, суд
п о с т а н о в и в:
у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та підсудного ОСОБА_6 про заміну запобіжного заходу тримання під вартою на підписку про невиїзд відмовити.
Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 310, ч.1 ст. 309, ч.3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08 вересня 2016 року.
Постанова підлягає негайному виконанню після її оголошення, оскарженню не підлягає.
Копію ухвали вручити учасникам судового процесу та надіслати начальнику Дніпропетровської установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області № 4.
СУДДЯ ОСОБА_10
Оригінал постанови.