АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1869/16 Справа № 180/100/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006040, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 115 КК України,

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянин України, не одружений, з середньою освітою, не працючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично без постійного місця проживання, раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до 11 років позбавлення волі. Визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та виправданий на підставі п.2 ч.1 ст 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення. Строк відбівання покарання постановлено рахувати з 07 серпня 2013 року. Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за наступних обставин. 05 серпня 2013 року приблизно о 13 годині він разом з потерпілою ОСОБА_10 , в домоволодінні якої він тимчасово проживав, що по АДРЕСА_2 , стали разом прибирати в будинку. Під час процесу прибирання потерпіла почала висловлювати своє незадоволення якістю прибирання ОСОБА_8 , вказуючи йому, як і що потрібно робити. На цьому ґрунті у ОСОБА_8 раптово виникло особисте неприязне відношення до потерпілої та умисел, спрямований на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, а саме ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, бажаючи смерті потерпілій, ОСОБА_8 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, підійшовши до телевізійного столика, біля якого на підлозі лежав молоток, та, взявши його в праву руку, наніс один за одним не менше шести ударів в область задньої поверхні голови потерпілої, чим спричинив останній, згідно висновку судово-медичної експертизи № 447 від 08.08.2013 року, тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забитих ран голови, перелому кісток черепу, руйнування речовини головного мозку.

В апеляціях:
- прокурор, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, просить вирок суду скасувати як незаконний, необґрунтований та невмотивований у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції безпідставно виправдав обвинуваченого за ч.1 ст. 185 КК України, не надав належної оцінки всім зібраним в ході досудового розслідування доказам, а саме тому факту, що хоча обвинувачений вже раніше неодноразово закладав у ломбард золоті вироби потерпілої, саме в день вбивства він попросив це зробити свого товариша ОСОБА_11 та зазначив у вироку, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_12 діяв саме на прохання ОСОБА_8 . Також вказує на те, що незважаючи на те, що у потерпілої ОСОБА_10 не збереглися документи на підтвердження права власності на золоті прикраси, які були закладені до ломбарду, факт їх носіння потерпілою був підтверджений показами свідка ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_14 , а стороною обвинувачення виключено з обсягу дослідження доказів допит в суді свідка ОСОБА_12 тільки тому, що останній тривалий час знаходиться за кордоном та немає можливості допитати його в судовому засіданні, що не було взято до уваги судом першої інстанції.

Також апелянт вважає, що суд під час призначення покарання не повністю врахував дані про особу обвинуваченого, та призначив занадто м`яке покарання, у зв`язку з чим, крім іншого, просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України в обсязі обвинувачення, викладеному в обвинувальному акті, та призначити покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років, за ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Згідно ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає вирок суду занадто суворим і таким, що не відповідає тяжкості скоєного злочину та просить його змінити, призначивши його підзахисному більш м`яке покарання, а саме мінімальне покарання, передбачене санкцією статті.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляцію прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, та заперечував проти задоволення апеляції захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляцію захисту та просили її задовольнити, а апеляцію прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження в межах апеляцій, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України умисне, протиправне заподіяння смерті іншій людині, учасниками судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора, які зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно зі ст. 374 КПК України мотивувальна частина вироку у разі визнання особи винуватою повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. У цій частині вироку наводяться, у тому числі докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Відповідно до вимог ст.. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції серед інших є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За змістом ст..411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду; висновки суду, викладені в судовому рішенні містять істотні суперечності.

Вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню чи зміні з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження лише у разі, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на, серед інших, на обставини. що впливають на правову кваліфікацію діяння, тобто правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органами досудового слідства ОСОБА_8 , крім ч.1 ст.115 КК України, обвинувачується також у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а саме в тому, що він 05 серпня 2013 року приблизно о 13 години 20 хвилин у ОСОБА_8 , який знаходився в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , після вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , виник злочинний умисел на таємне викрадення її майна. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, ОСОБА_8 , пересвідчившись, що ОСОБА_10 мертва, перевіривши пульс, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, таємно викрав золоті вироби, знявши з трупу потерпілої дві пари золотих сережок 585 проби та золоту каблучку 585 проби, загальною вагою 7,15 г. та загальною вартістю 4647 гривень 50 копійок. Викрадені золоті вироби в кількості п`ять одиниць ОСОБА_8 здав в ломбард в м. Нікополі Дніпропетровської області по паспорту на ім`я свого знайомого ОСОБА_12 , який не знав про вчинені ОСОБА_8 злочини та про те, що золоті вироби добуті злочинним шляхом. Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Суд першої інстанції, дослідивши докази, зібрані стороною обвинувачення на підтвердження винності ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а саме: витяг з кримінального провадження № 0000201 щодо внесення 17.01.2016 року до ЄРДР відомостей про умисне таємне викрадення ОСОБА_8 05.08.2013 року приблизно о 13 годині 20 хвилин золотих виробів з домоволодіння ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 ; протокол огляду від 06.08.2013 року, згідно якого під час огляду домоволодіння АДРЕСА_3 , за місцем мешкання ОСОБА_12 , виявлено паспорт на його ім`я, в якому знаходилась квитанція «Додаткова угода до договору фінансового кредиту № 00015506 від 05.08.2013 року. Кредитодавець ОСОБА_15 і Компанія «Ломбард Капітал», позичальник ОСОБА_12 . Сума кредиту 1310 грн.»; повідомлення про підозру від 18 січня 2016 року, згідно якого ОСОБА_8 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 та ч.1 ст.185 КК України, які було безпосередньо оглянуто у судовому засіданні, а також заслухавши показання допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_13 , які повідомили, що потерпіла ОСОБА_10 любила золоті вироби, купувала їх, носила по дві пари золотих сережок та каблучки: обручку і каблучку «Спаси і збережи», зробив висновок про необхідність виправдання ОСОБА_8 за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Своє рішення мотивував тим, що суду стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження того, які саме золоті вироби були викрадені в будинку АДРЕСА_2 , способу їх викрадення, їх кількість; наданими суду доказами не ідентифіковано золоті вироби, викрадені в ОСОБА_10 ; того, що в ломбард у м.Нікополі Дніпропетровської області згідно наданої додаткової угоди до договору фінансового кредиту № 00015506, укладеного 05 серпня 2013 року між ПТ «Климчук і Компанія «Ломбард Капітал» та ОСОБА_12 , де позичальником є ОСОБА_12 , здані саме викрадені в потерпілої золоті вироби, та що ОСОБА_12 діяв саме за проханням ОСОБА_8 , оскільки сторона обвинувачення відмовилася від допиту свідка обвинувачення ОСОБА_12 ; органами досудового слідства лише встановлено за квитанцією ломбарду кількість золотих предметів, їх вагу, однак не доведено того, що вказані вироби належали потерпілій ОСОБА_10 . Крім того, під час слідчого експерименту, проведеного 07 серпня 2013 року за участю ОСОБА_8 , його захисника, слідчого, судово-медичного експерта та понятих, ОСОБА_8 добровільно пояснив, за яких обставин, коли і в який спосіб ним було спричинено тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_10 , однак на пряме запитання слідчого, чи брав він будь-які предмети з будинку або з трупа ОСОБА_10 , обвинувачений категорично заявив, що не брав.

У зв`язку із викладеним, суд першої інстанції критично віднісся до доказів, зібраних стороною обвинувачення, та не прийняв їх до уваги при винесенні вироку відносно останнього, дійшовши цілком обгрунтованого висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення за ч.1 ст.185 КК України не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення його участі у вчиненні даного кримінального правопорушення органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується, оскільки під час перевірки матеріалів кримінального провадження, прослуховування технічних засобів фіксації судового розгляду, надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, у суду апеляційної інстанції немає підстав піддавати сумніву рішення районного суду щодо виправдання ОСОБА_8 за ч.1 ст. 185 КК України, а тому не можна й визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, або ухвалені з істотними порушеннями кримінального процесуального законодавства чи з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовується формулювання обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та обставини, які на думку прокурора свідчили про скоєння обвинуваченим даного злочину.

Як вбачається з вироку, суд належним чином перевірив обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення та дав відповідну оцінку доказам по даному кримінальному провадженню в оскаржуваній прокурором частині. Покази потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_13 , які були безпосередньо допитані підчас судового розгляду, на думку колегії суддів, є відповідно до ст.. 94 КПК України, належними, допустимими та достовірними доказами, але в даному випадку вони не можуть бути враховані під час кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 185 КК України, оскільки вони підтверджують тільки наявність у потерпілої ОСОБА_10 золотих виробів у вигляді сережок та каблучок, і жодним чином не можуть свідчити про факт їх таємного викрадення саме обвинуваченим, тобто жодних беззаперечних показів того, що крадіжку скоїв саме ОСОБА_8 свідки суду не надали. Також сторона обвинувачення відмовилася від допиту за даним фактом свідка ОСОБА_12 у зв`язку з тим, що останній знаходиться за кордоном і немає можливості допитати його в судовому засіданні. З огляду на це, а також на факт того, що матеріали кримінального провадження не містять жодного належного письмового доказу щодо обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів, суд вірно не врахував показання даних свідків, які також не підтвердилися іншими доказами, в якості достатньої підстави для безспірного визнання вини ОСОБА_8 за вказаною нормою кримінального закону, та, не погодившись з доводами державного обвинувачення у цій частині, вирішив за доцільне визнати останнього невинуватим у вчиненні даного злочину.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що всі можливості для одержання додаткових доказів, які б підтвердили винність ОСОБА_8 в цій частині пред`явленого обвинувачення вичерпані, а з точки зору достатності доказів, по обвинуваченню у скоєнні крадіжки не має тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, що виключає можливість притягнення його до кримінальної відповідальності.

Виходячи з наведеного, враховуючи положення ст.62 Конституції України та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» про те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особою тлумачаться на її користь, колегія суддів вважає за необхідне вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині його виправдання за ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін.

Таким чином, беручи до уваги приведені норми та аналізуючи посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно було виправдано ОСОБА_8 , оскільки у матеріалах кримінального провадження є достатньо доказів винуватості його у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а суд у вироку прийшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає такими, що позбавлені слушності, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого. Обставин, які пом`якшують покарання, суд не встановив. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання у вигляді позбавлення волі строком на 11 років буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_8 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, негативні наслідки, завдані злочинними діями обвинуваченого не усунені, матеріальну та моральну шкоду потерпілому не відшкодовано, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України з реальним його відбуттям.

Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані по особу ОСОБА_8 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

У зв`язку із викладеним доводи прокурора та захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2, ст.404, ст.405, ст.407, ст.419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 115 КК України залишити без задоволення.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 зарахувати в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 07 липня 2016 року по 10 листопада 2016 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4