Справа №478/345/16-к 25.03.2016

Провадження № 11-кп/784/285/16 Категорія ст. 72 ч. 5 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року відносно ОСОБА_6 про застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання за правилами абзацу першого цієї частини; -
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року клопотання засудженого ОСОБА_6 задоволено частково:
засудженому ОСОБА_6 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 17.07.2014 року по 31.08.2014 року за правилами, визначеними абзацом першим ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
в іншій частині клопотання засудженого ОСОБА_6 відмовлено.
За змістом апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 просить скасувати дану ухвалу суду та постановити нову, якою зарахувати строк його перебування в Лук`янівському СІЗО-13 м. Києва.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається: на засудження його у 2003 році апеляційним судом м. Києва за ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України на 15 років позбавлення волі; на своє перебування у Лук`янівському СІЗО-13 м. Києва з 22 жовтня 2002 року по 17 травня 2004 року і вважає, що цей строк повинен бути зарахований у строк відбування ним покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Відповідно до вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 серпня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 382, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців з конфіскацією всього належного йому майна. До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно засудженого залишено той же - тримання під вартою. Зазначений вирок набрав законної сили 31 серпня 2014 року.
Даним вироком строк покарання засудженому ОСОБА_6 постановлено обчислювати з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також з моменту укладення угоди про визнання винуватості, тобто - з 17 липня 2014 року.
Задовольняючи клопотання засудженого ОСОБА_6 частково, суд, навівши положення ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року (який набрав чинності 24.12.2015 року), пункту «в» абзацу четвертого ч. 5 ст. 72 КК України, прийшов до висновку, що:
у строк попереднього ув`язнення засудженому ОСОБА_6 підлягає включенню: строк тримання під вартою як запобіжний захід, обраний слідчим суддею на стадії досудового розслідування з 17.07.2014 року по день набрання вироком законної сили - 31.08.2014 року (коли запобіжний захід припинив свою дію), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
що клопотання засудженого ОСОБА_6 в частині звільнення з-під варти не підлягає задоволенню, оскільки визначений строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінальної справи, не дорівнює і не перевищує фактично призначене йому основне покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 7 місяців. При цьому суд зазначив, що Закон України «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» не передбачає право або обов`язок суду щодо звільнення від подальшого відбування покарання, тому рішення про звільнення засудженого з кримінально-виконавчої установи по відбутті строку покарання приймається не судом, а адміністрацією цієї установи з урахуванням ухвали суду про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання за правилами абзацу першого ч. 5 ст. 72 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_7 проти апеляційної скарги засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався у повній мірі.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є судимим:
1) 19.04.2002 року Черняхівським районним судом Житомирської області за ст. 185 ч. З КК України - на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік на підставі ст. 75 КК України;
2) 09.06.2003 року апеляційним судом м. Києва за ст. ст. 185 ч. 3; 186 ч. 3; 187 ч. 4; 27 ч. 5, 115 ч. 2 п. п. 6, 12, 13; 27 ч. 4, 187 ч. 4; 27 ч. 4, 115 ч. 2 п. п. 6, 12, 13; 187 ч. 2; 70, 71 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 13.11.2003 року:
вирок змінено і ОСОБА_6 вважається засудженим на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. ст. 185 ч. 3; 187 ч. 4; 27, 115 ч. 2 п. п. 6, 12, 13; 27, 187 ч. 4; 187 ч. 2; 186 ч. З КК України на 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього його майна;
на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за вказаним вироком, приєднано невідбуту частину покарання, призначену за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 19.04.2002 року, і остаточно ОСОБА_6 вважається засудженим на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього його майна;
3) 01.08.2014 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області - за ч. 1 ст. 382, ст. 71 КК України на 3 роки 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
За змістом апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 вважає, що оскільки він остаточно не відбув покарання за вироком, призначеним апеляційним судом м. Києва від 09.06.2003 року і йому призначено остаточне покарання за сукупністю вироків, то суд повинен був зарахувати строк його попереднього ув`язнення (за відповідним розрахунком) не тільки у кримінальному провадженні, в межах якого його було засуджено вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.08.2014 року, а й час його попереднього ув`язнення у кримінальній справі, у якій він засуджений вироком апеляційного суду м. Києва від 09.06.2003 року.

Відповідно до положень абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі, здійснюється в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Кримінальна справа, в межах якої був ухвалений вирок апеляційного суду м. Києва від 09.06.2003 року відносно ОСОБА_6 , не була об`єднана з кримінальним провадженням, в межах якого був ухвалений останній за часом вирок Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області від 01.08.2014 року. Тобто, ці кримінальні провадження є різними.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком тільки при призначенні покарання за сукупністю злочинів.

ОСОБА_6 ж остаточне покарання призначено вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.08.2014 року за сукупністю вироків у відповідності з правилами ст. 71 КК України, а тому не підлягає зарахуванню у строк відбування покарання засудженому строк попереднього ув`язнення в межах кримінальної справи, у якій ОСОБА_6 було засуджено вироком апеляційного суду м. Києва від 09.06.2003 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зарахування ОСОБА_6 у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення лише у в межах останнього кримінального провадження (з вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.08.2014 року) строку тримання його під вартою як запобіжний захід, обраний слідчим суддею на стадії досудового розслідування з 17.07.2014 року по день набрання вироком законної сили - 31.08.2014 року (коли запобіжний захід припинив свою дію), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В цій частині ухвала суду апелянтом не оскаржується.

Також є вірним висновок суду, що клопотання засудженого ОСОБА_6 в частині його звільнення з-під варти не підлягає задоволенню, оскільки визначений строк попереднього ув`язнення, відбутий ним у межах кримінальної справи, не дорівнює і не перевищує фактично призначене йому основне покарання у виді 3-х років 7-ми місяців позбавлення волі.
З огляду на наведене відсутні підстави для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 .
На підставі викладеного, керуючись ч.5 ст. 72 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 409, 424, 426, 532 КПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Залишити без змін ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року відносно засудженого ОСОБА_6 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення її копії.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4