Справа №477/215/16-к 21.11.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого 13.10.2014 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, у відповідності до ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України,
секретаря ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить вирок суду відносно ОСОБА_5 змінити, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Провадження №11-кп/784/917/16 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ст. 185 ч.1 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України з призначенням покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч.1 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 13.10.2014 року, яким ОСОБА_5 засуджений за ст. 286 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, та звільнений від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та остаточно призначено ОСОБА_5 до відбування 4 роки 1 місяць позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11 січня 2016 року по 03 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі захисник вказує, що судом при призначенні покарання ОСОБА_5 не враховано, що останній в ході досудового слідства та судового розгляду надавав правдиві показання, що сприяло швидкому розгляду провадження, а тому вказане свідчить про його дієве каяття. Просить взяти до уваги, що ОСОБА_5 позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, повністю відшкодував завдану шкоду, що, найого думку, вказує на можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Крім того, посилається на незаконність прийнятого апеляційним судом рішення від 21.09.2016 року за результатами перегляду ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.07.2015 року про скасування звільнення ОСОБА_5 від покарання та направлення останнього для реального відбування покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014 року.
3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 грудня 2015 року, близько 03 год., ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, належне власнику будинку ОСОБА_9 , а саме мобільний телефон Самсунг 6102 вартістю 500 грн. та мобільний телефон Леново А516 вартістю 1500 грн., а також майно, належне ОСОБА_10 , а саме ноутбук Леново В560, вартістю 9500 грн. та мобільний телефон Леново А316і вартістю 500 грн.
З викраденим майном обвинувачений ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник та цього ж дня розпорядився ним на власний розсуд, реалізувавши на Центральному ринку м.Миколаєва, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2000 грн. та ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 10000 грн.
4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 на підтримку доводів апеляційної скарги; прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін; обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ст. 185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

В цій частині вирок суду не оскаржується.

Що стосується покарання, то воно призначено обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності з вимогами ст. 65-67 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості та даних про особу обвинуваченого, який є раніше судимим, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, характеризується позитивно, перебуває на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері у лікаря нарколога.

Суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та відшкодування спричиненої шкоди. Обставини, що обтяжують покарання відсутні. Покарання призначено обвинуваченому ОСОБА_5 в межах санкції ч.1 ст. 185 КК України, є необхідним і достатнім для його перевиховання та попередження скоєння ним нових злочинів. Характеризуючі дані про особу обвинуваченого, визнання ним своєї вини та відшкодування шкоди, на що посилається захисник, були в належній мірі враховані при призначенні покарання.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги наступні обставини.

Так, 13.10.2014 року вироком Заводського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 липня 2015 року звільнення від відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 було скасоване та ухвалено рішення про направлення його для відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 13.10.2014 року. Однак, рішення суду про направлення ОСОБА_5 для покарання у виді позбавлення волі фактично виконано не було.
З урахуванням зазначеного, судом при призначенні остаточного покарання ОСОБА_5 вірно застосовані правила ст. 71 КК України.
Відповідно до вищевказаних чинних рішень Заводського та Центрального районних судів м.Миколаєва, обвинувачений з серпня 2015 року має відбувати покарання, призначене вироком суду.
Питання законності прийнятих рішень районних судів та апеляційного суду від 21.09.2016 року за результатами перегляду ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.07.2015 року про скасування звільнення ОСОБА_5 від покарання та направлення його для відбування покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014 року, про що в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_4 також ставиться питання, не є предметом розгляду даного провадження.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України і звільнення його від відбування призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2016 року відносно ОСОБА_5 без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3