АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/549/2016 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 та прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_12 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року у кримінальному провадженні № 0008882 стосовно обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 16 травня 2008 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки; 24 квітня 2009 року Подільським районним судом м. Києва іспитовий строк скасовано та направлено для відбування покарання в місця позбавлення волі; 14 травня 2009 року Верховним Судом України вказаний вирок змінено та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 27 квітня 2013 року звільнений по відбуттю покарання,

ОСОБА_13 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Фастів Київської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та проживає за адресою:

АДРЕСА_3 , раніше не судима,

за участю: прокурорів ОСОБА_14 , ОСОБА_15

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року

ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Цим же вироком засуджена за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_11 та їй призначене покарання із застосування ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Судом вирішено питання про речовий доказ у кримінальному провадженні.

Як встановив суд першої інстанції у вироку, в ніч з 23 листопада на 24 листопада 2014 року, приблизно в період часу з 23 години до 02 години, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходились в приміщенні квартири АДРЕСА_4 разом із ОСОБА_16 , який проживав в цій квартирі, де вживали алкогольні напої, та під час спілкування між ними виник конфлікт, в ході якого 24 листопада 2014 року приблизно о 02 годині ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , діючи групою осіб, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 , на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні, стали завдавати йому численні удари ногами в область тулуба і голови, що тривало 5-10 хвилин та було припинено присутніми в цій квартирі особами. Після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_11 залишили місце події, а ОСОБА_16 продовжив там перебувати.
28 листопада 2014 року ОСОБА_16 був доставлений з місця свого проживання, а саме з квартири АДРЕСА_4 до Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги, за адресою: АДРЕСА_5 , в якій ІНФОРМАЦІЯ_3 о 10 годині 10 хвилин від отриманих внаслідок побиття ОСОБА_8 та ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень помер.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та недоведеність його винуватості в суді у завданні ОСОБА_16 таких тілесних ушкоджень, що б призвело до його смерті, просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Обвинувачений вважає, що судом невірно встановлені фактичні обставини кримінального провадження, бо в основу його обвинувачення покладені лише показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , при цьому свідок ОСОБА_18 дав неправдиві показання щодо обставин події, оскільки є співмешканцем ОСОБА_11 , а свідок ОСОБА_17 взагалі вказувала про його перебування в іншій кімнаті під час нанесення ударів потерпілому саме ОСОБА_11 , на що суд уваги не звернув.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На обґрунтування наведеного захисник зазначає, що суд безпідставно обґрунтував свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, посилаючись на показання безпосереднього очевидця подій свідка ОСОБА_17 , оскільки остання вказувала в суді лише про те, що обвинувачений «один раз пнув ОСОБА_16 в область нижче спини», тобто більше ніяких дій щодо потерпілого не вчиняв, і ці показання спростовують як показання обвинуваченої ОСОБА_11 про нанесення ОСОБА_8 ударів ногами ОСОБА_16 , так і інших свідків, отже показання свідка ОСОБА_17 про втручання ОСОБА_8 у конфлікт і здійснення ним рухів ногою судом необґрунтовано розцінені як завдання обвинуваченим в цей час потерпілому ударів.

Крім того, як зазначає захисник, суд у вироку, посилаючись на суперечливість показань свідка ОСОБА_18 і розцінюючи їх як бажання пом`якшити ступінь відповідальності ОСОБА_11 , з якою він на той час фактично підтримував шлюбні відносини, водночас поклав їх в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

За відсутності в кримінальному провадженні, як стверджує захисник, беззаперечних доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, встановлені судом, доведеність винуватості та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_11 , посилаючись виключно на невідповідність призначеного їй покарання ступеню тяжкості злочину й особі обвинуваченої внаслідок суворості, просить вирок Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року щодо ОСОБА_11 змінити та призначити їй менш суворе покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

На обґрунтування наведеного захисник зазначає, що при призначенні

ОСОБА_11 покарання суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, визнала свою вину та щиросердно покаялася у скоєному, має на утриманні малолітню доньку та отримує державну допомогу сім`ям з дітьми, як мати, котра одна утримує дитину. Не прийняв суд до уваги і незадовільний стан здоров`я доньки ОСОБА_11 та позитивні характеристики обвинуваченої, а також відсутність до неї матеріальних та інших претензій від потерпілої, яка її пробачила.

Крім того, захисник посилається на висновок психологічного обстеження доньки обвинуваченої Центра соціальної реабілітації «Ковчег», в якому наголошується про її тісний зв`язок та емоційну прив`язаність до матері, а тому вважає, що такий тривалий строк позбавлення ОСОБА_11 волі буде мати негативні наслідки для її малолітньої доньки, зокрема погіршення матеріального стану, зниження поваги серед однолітків, що спричинить важку душевну травму дитини. Всі наведені обставини провадження, як вважає захисник, дають підстави для висновку про можливість виправлення ОСОБА_11 без реального відбування покарання.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні злочину і правильність кваліфікації їх діяння, посилаючись на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особам обвинувачених внаслідок м`якості, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання в виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_8 - на строк 9 років, а ОСОБА_11 на строк 8 років.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вважає, що судом не в повній мірі були враховані: ступінь тяжкості злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; дійсні обставини провадження, зокрема, вчинення обвинуваченими в стані алкогольного сп`яніння умисного злочину проти життя та здоров`я людини, що підвищує суспільну небезпеку скоєного, бо відповідно до ст. 3 Конституції України життя та здоров`я особи є найвищою соціальною цінністю; особи кожного обвинуваченого, а саме, не зайняття жодним з них суспільно-корисною працею, при тому, що ОСОБА_8 перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності та має не зняту та непогашену судимість.

Крім того, як вважає прокурор, суд першої інстанції щодо ОСОБА_11 застосував закон про кримінальну відповідальність, який в даному випадку не підлягав застосуванню, зокрема положення ст. 69 КК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про виняткові обставини, які б істотно знижували ступінь суспільної небезпеки скоєного нею злочину та давали б можливість для призначення їй покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Отже, на думку прокурора, призначене судом першої інстанції кожному обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та їх особам внаслідок м`якості, є явно несправедливим, недостатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_12 та просив її задовольнити, заперечуючи проти задоволення інших апеляційних скарг; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали виключно подані ними апеляційній скарги; пояснення обвинуваченої ОСОБА_11 та її захисника, котрі просили задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 та заперечувати проти задоволення апеляційної скарги прокурора; частково дослідивши докази у провадженні, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що всі подані на вирок суду першої інстанції апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як уважає колегія суддів, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами їхніх прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для її правильного вирішення.

Постановляючи обвинувальний вирок щодо обвинувачених, суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були дослідженні в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.

Висновок суду про доведеність винуватості як обвинуваченої ОСОБА_11 , так і обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному спричиненні ОСОБА_16 групою осіб тяжких тілесних ушкоджень, від яких потерпілий помер, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується наведеними у вироку доказами, ретельно дослідженими у судовому засіданні.

Твердження ж захисника ОСОБА_9 про те, що висновки суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не відповідають фактичним обставинам провадження, ґрунтуються на показаннях свідків, які є сумнівними, мають упереджений зміст, а також на неправильній оцінці показань свідків, які фактично не підтвердили причетність ОСОБА_8 до цього злочину, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Так, згідно з показаннями допитаної в суді обвинуваченої ОСОБА_11 23 листопада 2014 року у вечірню пору вона разом з донькою та цивільним чоловіком ОСОБА_18 прийшли до квартири АДРЕСА_6 , в якій проживав ОСОБА_16 , де разом з господарем квартири та присутніми в ній ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_8 і ще одним чоловіком вживали алкогольні напої. Через деякий час її донька вибігла з туалету в сльозах та розповіла ОСОБА_8 , який в той час знаходився в коридорі, про те, що начебто ОСОБА_16 чіплявся до неї. ОСОБА_8 зайшов на кухню та розповів про це присутнім, а коли в кухню зайшов ОСОБА_16 першим вдарив його в обличчя, від чого останній впав. Далі удари потерпілому наносились як нею, бо її обурила така поведінка ОСОБА_16 , так і ОСОБА_8 . Вона била ОСОБА_16 ногами в обличчя і по тулубу, ОСОБА_8 також неодноразово наносив удари ОСОБА_16 ногами в область грудної клітини, але в якийсь момент вони припинили побиття, бо у потерпілого пішла кров з носу. Присутні в той час на кухні ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в цей конфлікт не втручалися. Далі вона з чоловіком та дитиною пішли додому.

Обвинувачений ОСОБА_8 показав в суді, що в ніч з 23 на 24 листопада 2014 року, коли в квартирі потерпілого знаходились ОСОБА_11 з ОСОБА_18 і дитиною, а також ОСОБА_17 і ОСОБА_19 та вони всі разом на кухні розпивали алкогольні напої, він, почувши крик дитини з кімнати, першим зайшов у кімнату, де побачив ОСОБА_16 без нижньої білизни, сказав йому одягнутися та йти на кухню. Він та ОСОБА_11 , котра також заходила до кімнати, повернулись на кухню, він повідомив ОСОБА_18 та ОСОБА_17 що сталося, посадив ОСОБА_16 на стільчик, вдарив два рази рукою по обличчю, пояснивши за що, після чого конфлікт закінчився та він пішов додому.

Заперечував обвинувачений ту обставину, що він наносив ногами удари по тулубу ОСОБА_16 , вважав, що ОСОБА_16 могли побили, що призвело до його смерті, і за інших обставин, або внаслідок нанесення йому ударів виключно ОСОБА_11 .

За показаннями потерпілої ОСОБА_20 матері ОСОБА_16 разом з сином вона не проживала, 24 листопада 2014 року вранці прийшла провідати сина, побачила, що він лежав у ліжку, був побитий, бо у нього було багато синців на голові та тілі. Підлога на кухні була в крові, особливо біля вікна. В квартирі знаходились в той час ОСОБА_17 і ОСОБА_19 , які там проживали, та повідомили, що ОСОБА_16 побили ОСОБА_18 , ОСОБА_11 і ОСОБА_8 , але причину побиття не повідомили. Їй особисто син не повідомляв хто його побив, від виклику швидкої медичної допомоги він постійно відмовлявся, лише через п`ять днів, коли не зміг дихати, його госпіталізували до лікарні, де під час операції він помер.

Свідок ОСОБА_18 в суді показав, що 23 листопада 2014 року у вечірню пору разом з ОСОБА_11 та її донькою прийшли в гості до ОСОБА_16 , дитина залишилась в кімнаті дивитись телевізор, а він, ОСОБА_11 та ОСОБА_16 пішли на кухню, де разом вживали алкогольні напої. Через деякий час до них приєдналася ОСОБА_17 . В квартирі також знаходився ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_16 вийшов з кухні, а ОСОБА_8 перебував в коридорі, сталось якесь непорозумінні між ОСОБА_16 і дитиною ОСОБА_11 , дитина кричала. На кухню повернувся ОСОБА_8 , повідомив, що ОСОБА_16 в туалеті домагався дитини, після чого вдарив ОСОБА_16 кулаком в обличчя, від чого ОСОБА_16 впав головою до вікна. Далі ОСОБА_8 наніс ще декілька ударів в область спини потерпілого. Одночасно з ним, декілька ударів ногою в обличчя ОСОБА_16 нанесла ОСОБА_11 , припинивши побиття потерпілого тоді, коли у нього з носу пішла кров. Після цього він та ОСОБА_11 пішли додому.

Свідок ОСОБА_17 в суді показала, що тривалий час проживала разом із ОСОБА_16 23 листопада 2014 року приблизно о 23 годині в квартиру ОСОБА_16 , в якій знаходились вона, ОСОБА_19 , чоловік на ім`я ОСОБА_21 , ОСОБА_16 та ОСОБА_8 , прийшли ОСОБА_18 , ОСОБА_11 та її донька. Всі присутні, крім дитини, вживали алкогольні напої, через деякий час вона пішла спати, але, почувши крики, вийшла на кухню, де побачила як ОСОБА_11 сварилась на ОСОБА_16 , а потім стала бити його по обличчю. ОСОБА_16 був в стані сильного алкогольного сп`яніння, впав на підлогу від ударів. На кухню зайшов ОСОБА_8 , ОСОБА_11 розповіла, що ОСОБА_16 хотів зґвалтувати її доньку, стала бити ногами у взутті ОСОБА_16 , який супротиву не чинив, лише прикривався руками. ОСОБА_8 приєднався до ОСОБА_11 . Внаслідок того, що стіл обмежував видимість, вона побачила рух ОСОБА_8 ногою в той бік, де лежав ОСОБА_16 . Вона намагалась припинити сварку та побиття ОСОБА_16 , покликала ОСОБА_21 і коли він вибіг на кухню, всі заспокоїлися. Наступного дня ОСОБА_8 зайшов до них з`ясувати, що сталося вночі, бо в той час він перебував в стані алкогольного сп`яніння і не все пам`ятав. ОСОБА_16 після побиття дуже погано себе почував, але заперечував проти виклику швидкої медичної допомоги. Через декілька днів йому стало дуже погано і в лікарні він помер.

За показаннями в суді свідка ОСОБА_19 , вона, будучи подругою ОСОБА_17 , проживала в квартирі ОСОБА_16 та в ніч його побиття спала в кімнаті. В той час в квартирі ОСОБА_16 знаходились ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , який прийшов в гості до ОСОБА_16 разом із співмешканкою ОСОБА_11 і її дитиною, ОСОБА_8 , чоловік на ім`я ОСОБА_21 . Дорослі на кухні вживали алкогольні напої, а дитина знаходилась в кімнаті. Очевидцем побиття ОСОБА_16 вона не була, бо спала, але крізь сон почувши шум, побігла на кухню, де побачила лежачого в крові ОСОБА_16 ОСОБА_18 та ОСОБА_17 сиділи за столом, стояли біля ОСОБА_16 ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , остання щось говорила ОСОБА_16 . Безпосередньо в її присутності ніхто ударів ОСОБА_16 не наносив, вже після конфлікту ОСОБА_17 розповідала їй, що розпочала наносити ОСОБА_16 удари ОСОБА_11 , а потім приєднався ОСОБА_22 , який також наніс потерпілому декілька ударів.

Свідок ОСОБА_23 в суді показав, що товаришує зі ОСОБА_8 , ОСОБА_11 вперше побачив 23 листопада 2014 року, вона з донькою та ОСОБА_18 в той день заходили до нього та разом вживали алкогольні напої. Ввечері вони пішли, а наступного дня до нього прийшов ОСОБА_8 , який повідомив, що наніс ОСОБА_16 два удари рукою в обличчя. Він зі ОСОБА_8 пішли до ОСОБА_16 , в його квартирі знаходились ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , на кухні він побачив сліди крові. ОСОБА_16 лежав у ліжку, на постелі також були сліди крові. Хто саме його побив ОСОБА_16 не говорив, відмовлявся від медичної допомоги.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_24 показав, що свідком подій, які відбувались в квартирі ОСОБА_16 в ніч з 23 на 24 листопада 2014 року він не був, лише бачив лежачого в ліжку ОСОБА_16 зі слідами крові на обличчі. Він пропонував викликати швидку допомогу, але ОСОБА_16 відмовився.

За висновками судово-медичної експертизи № 3025/2 від 20.02.2015, на підставі судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_16 та вивчення медичної документації, у ОСОБА_16 були виявлені наступні тілесні ушкодження: крововиливи в шкіру та м`які тканини грудної клітки, перелом ребер ліворуч: 3-9 ребра по середньо-ключичній лінії (3,4 ребро з ушкодженням пристінкової плеври), 11 ребра по лінії, що розташована між лопатковою та задньо-паховою лініями, ушкодження нижньої частки лівої легені, крововиливи під органну плевру лівої легені, колапс лівої легені, наявність в лівій плевральній порожнині понад 500 куб.см крові, перелом 2-7, 9 ребер праворуч по середньо-ключичній та середньо-паховій лініям (2-5 - з ушкодженням пристінкової плеври), крововилив під органну плевру правої легені, наявність в плевральній порожнині понад 100 мл крові, нижньодольова правобічна після травматична пневмонія. Вищевказаний комплекс ушкоджень має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя і між даним комплексом ушкоджень та настанням смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Окрім цього, виявлені крововиливи в шкіру та м`які тканини голови, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень; забійна рана в ділянці голови, що має ознаки легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Характер та морфологія усіх виявлених ушкоджень свідчить про те, що всі вони виникли від неодноразової дії тупого предмета(-ів). Приймаючи до уваги зовнішній вигляд виявлених при проведенні експертизи ушкоджень, дані судово-гістологічного дослідження, враховуючи дані, викладені в постанові слідчого та медичній карті стаціонарного хворого, не виключається можливість виникнення всіх виявлених ушкоджень в строк, який становить 23 листопада 2014 року.

Смерть ОСОБА_16 настала внаслідок закритої тупої травми грудної клітки у вигляді: крововиливу в шкіру та м`які тканини грудної клітки, множинних переломів ребер, ушкодження легень, що супроводжувалось гемотораксом з розвитком колапсу лівої легені, розвитком правобічної після травматичної пневмонії, які привели до розвитку легенево-серцевої недостатності.

В той же час, допитаний в суді експерт ОСОБА_25 , підтримавши висновок експертизи, показав, що характер та морфологія виявлених у ОСОБА_16 тілесних ушкоджень свідчить про їх утворення від неодноразової дії тупого предмету, зокрема взутою ногою чи кулаком; не виключається можливість утворення ударів в голову потерпілого внаслідок падіння, але виявлені травми грудної клітини утворились як від локальної дії тупого предмету, так і від дії травмуючої сили, та не могли утворитись внаслідок падіння.

Наведені докази, якими суд першої інстанції мотивував свої висновки, є взаємопов`язаними, узгоджуються в цілому між собою та повністю спростовують позицію в суді обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що в ніч з 23 на 24 листопада 2014 року, коли він почув крики дитини і дізнався, що ОСОБА_16 чіплявся до дитини, лише двічі вдарив його рукою по обличчю, тобто саме від його дій не могли у потерпілого утворитися ті тяжкі тілесні ушкодження, які встановив судово-медичний експерт, що в подальшому призвело до смерті ОСОБА_16 . Отже суд першої інстанції, як уважає колегія суддів, обґрунтовано відкинув показання ОСОБА_8 , визнавши їх такими, що спрямовані на уникнення ним кримінальної відповідальності.

Проаналізовані у вироку докази, які безпосередньо були дослідженні в судовому засіданні, у взаємозв`язку між собою доводять правильність висновку суду про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту з ОСОБА_16 близько 2 години 24 листопада 2014 року, діючи групою осіб, без попередньої домовленості між собою, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 на ґрунті виниклої особистої неприязні, завдали потерпілому численні удари ногами в область голови та тулуба, спричинивши своїми діями тяжкі тілесні ушкодження, між якими та настанням смерті ОСОБА_16 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Водночас твердження сторони захисту щодо невідповідності висновків суду в частині оцінки показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , є непереконливими, оскільки, не дивлячись на те, що свідок ОСОБА_18 на час побиття ОСОБА_16 , що було встановлено в судовому засіданні, являвся співмешканцем ОСОБА_11 , в суді він надав показання щодо обставин побиття ОСОБА_16 , в яких повідомив і про безпосередню участь в цьому ОСОБА_11 . При цьому свідок ОСОБА_17 підтвердила участь ОСОБА_8 у побитті ОСОБА_16 , хоча, як вона пояснила, бачила коли ОСОБА_8 один раз замахнувся ногою в бік лежачого на підлозі ОСОБА_16 , в той же час повідомила, що під час побиття потерпілого на кухні, бігала в кімнату, покликати на допомогу ОСОБА_21 .

Показання цих свідків у сукупності з іншими доказами суд першої інстанції обґрунтовано визнав доказами винуватості як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_8 , зваживши й на те, що всі присутні в день вчинення злочину в квартирі ОСОБА_16 перебували в стані алкогольного сп`яніння. В той же час, всі свідки, які до 23 листопада та після 24 листопада 2014 року або перебували в квартирі ОСОБА_16 , або спілкувались з ним до госпіталізації в лікарню 28 листопада 2016 року стверджували, що до конфлікту між ОСОБА_16 та ОСОБА_11 і ОСОБА_8 вночі 23-24 листопада 2014 року ОСОБА_16 ніяких травм не отримував, після нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , що за часом та механізмом утворення узгоджується і з висновком судово-медичної експертизи, постійно перебував під наглядом ОСОБА_17 , яка заперечувала, що після цих подій будь-хто наносив удари ОСОБА_16 або він самостійно отримав травми.

Таким чином, суд першої інстанції, ретельно дослідивши докази у кримінальному провадженні, дав правильну їм оцінку, в тому числі щодо їх належності, допустимості та достатності, та прийняв законне й обґрунтоване рішення, ухваливши щодо ОСОБА_8 обвинувальний вирок та визнавши правильною кваліфікацію як його дій, так і дій ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки такі дії, вчинені групою осіб, виразилися у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про надмірну м`якість призначеного як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_11 покарання та щодо неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність відносно ОСОБА_11 , а також доводів захисника щодо наявності підстав для призначення ОСОБА_11 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Дотримуючись наведених вимог, суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_8 вид та міру покарання врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, фактичні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, суспільно-корисною працею зайнятий не був, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, в цілому характеризується посередньо. Визнавши обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд не встановив обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_8 . Таким чином, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 заслуговує покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Усі обставини, якими прокурор обґрунтовує свої апеляційні вимоги, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання були враховані.

Виходячи ж з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою якого є виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, колегія суддів погоджується з вмотивованими висновками суду першої інстанції, що покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 , а доводи прокурора, що таке виправлення можливе лише протягом 9 років перебування обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства, вважає непереконливими.

Призначаючи ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_11 , яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, хоч офіційно і не працевлаштована, але самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку. Встановивши обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченої вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття, бо обвинувачена визнала свою провину у вчиненому злочину і висловила жаль з цього приводу, попросивши в суді вибачення у матері померлого ОСОБА_16 , а також перебування на утриманні ОСОБА_11 неповнолітньої доньки ОСОБА_26 , 2005 року народження, яка має незадовільний стан здоров`я і яку обвинувачена утримує та виховує самостійно.

Зваживши на всі обставини справи, серед яких і ті, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, з огляду на наявність двох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_11 та в сукупності з даними про її особу істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції призначив ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, на строк п`ять років, навівши при цьому у вироку переконливі підстави такого рішення та зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.

Отже рішення про призначення ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст. 69 КК України належним чином умотивовано і підстав вважати його невиправдано м`яким колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, наведені обставини, на які посилається захисник ОСОБА_10 , а це дані про особу ОСОБА_11 та обставини, які визнані судом такими, що пом`якшують покарання, враховані судом першої інстанції при вирішенні питання про можливість застосування положень ст. 69 КК України, а тому, на думку колегії суддів, вони не впливають на відповідність та справедливість висновку суду першої інстанції про необхідність реального відбуття покарання ОСОБА_11 в умовах ізоляції від суспільства, отже не дають законних підстав для звільнення обвинуваченої від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів визнає всі подані на вирок суду першої інстанції апеляційні скарги необґрунтованими і залишає їх без задоволення.

В той же час, відповідно положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» колегія суддів вважає необхідним зарахувати ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 та прокурора Київської місцевої прокуратури № 7

ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду

м. Києва від 03 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_11 без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 08 грудня 2014 року по 27 вересня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_11 з 08 грудня 2014 року по 23 квітня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4