Справа № 1-212/11
Провадження №11/772/16/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі :

головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженої ОСОБА_6

та її захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями прокурора зі змінами, засудженої ОСОБА_6 з доповненнями та доповненнями до апеляції засудженої захисника ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2011 року яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, не судима,

засуджена за ст. 187 ч.3 КК України на вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України на одинадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна та відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання призначено у виді позбавлення волі на дванадцять років з конфіскацією майна.
Стягнуто з засудженої ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 50000 грн. моральної шкоди.
Вирішено долю речових доказів.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнана винною і засуджена за те, що вона 4 вересня 2010 року, близько 11 год., перебуваючи в с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, з корисливих мотивів, маючи при собі ломик, з метою крадіжки чужого майна, таємно, шляхом вільного доступу, через незамкнені двері, проникла до житлового будинку ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що господиня будинку потерпіла ОСОБА_9 знаходилася на городі поблизу даного будинку.
Не знайшовши в будинку коштів, ОСОБА_6 , дочекавшись коли потерпіла ОСОБА_9 зайшла до будинку, з метою відкритого заволодіння майном потерпілої нанесла ОСОБА_9 зі значним зусиллям удар ломиком по голові, висловлюючи при цьому вимогу передати їй гроші, від чого потерпіла упала на підлогу та почала кричати, кликати на допомогу та благати ОСОБА_6 не позбавляти її життя.
Не дочекавшись поки потерпіла передасть їй гроші та, помітивши через відкриті в будинок двері, що на крики потерпілої ОСОБА_9 до її будинку біжать люди, ОСОБА_6 закрила зсередини на клямку вхідні двері в будинок та під час вчинення розбійного нападу на ОСОБА_9 вирішила позбавити її життя і умисно нанесла потерпілій три удари у життєво важливі органи потерпілої, а саме: по голові та обличчю ОСОБА_9 , продовжуючи при цьому пропозиції до неї передати їй кошти, а далі, припинивши застосовувати до потерпілої ломик, залишила його на підлозі будинку, утримувала руками потерпілу та притискаючи її до підлоги, ухопивши хустку, закривала нею рота потерпілій, щоб остання припинила кричати, кликати на допомогу і не давала змогу потерпілій піднятися та залишити будинок.
В результаті умисних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні чисельні тілесні ушкодження, детально описані у висновку судово-медичної експертизи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я як кожне окремо, так і у їх сукупності.
В апеляції з доповненнями засудженої ОСОБА_6 та доповненням до апеляції засудженої, які вніс її захисник - адвокат ОСОБА_7 , ставиться питання про скасування вироку як незаконного в частині засудження ОСОБА_6 за замах на умисне вбивство за обтяжуючої ознаки, оскільки, на думку апелянтів, в діях ОСОБА_6 відсутній склад даного злочину, а в частині засудження ОСОБА_6 за вчинення розбою просять вирок змінити, застосувати до засудженої положення ст. 69 КК України, призначивши більш м`яке покарання, а також зменшити розмір стягнення моральної шкоди на користь потерпілої.
Своє прохання апелянти обґрунтовують тим, що, на їх думку, не доведено наявності у ОСОБА_6 прямого умислу на умисне вбивство потерпілої з корисливих мотивів і не взято до уваги показання засудженої про те, що удари ломиком по голові потерпілої вона наносила без наміру вбити потерпілу, а бажаючи, щоб та під впливом фізичного насилля припинила кричати і кликати на допомогу.
Крім того, апелянти вважають, що суд неповно з`ясував обставини справи, невірно, однобоко та упереджено оцінив докази по справі, а тому і дійшов хибного висновку про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні замаху на умисне вбивство з корисливих мотивів потерпілої ОСОБА_9 , у зв`язку з чим адвокат ОСОБА_7 просить дослідити в засіданні апеляційного суду ряд доказів, а саме, показання потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_6 , які вони давали в ході провадження у справі досудового слідства та висновки судово-медичних експертиз.
Стосовно призначення покарання за вчинення розбою, то апелянти вважають, що воно надмірно суворе і застосоване до ОСОБА_6 без врахування даних про її особу, зокрема того, що вона раніше не судима, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітнього сина та чоловіка-інваліда, що вона повністю визнала свою провину у вчиненні розбою та сприяла його розкриттю, а сама має хворобливий стан здоров`я, страждає на ряд захворювань і під час відбування покарання перенесла операцію.
Дані обставини, на їх думку, є підставою для застосування до ОСОБА_6 ст. 69 КК України та призначення їй більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.3 ст. 187 КК України.
Апелянти також вважають, що розмір стягнення моральної шкоди з засудженої на користь потерпілої є надмірно великим, визначеним без врахування того, що потерпілій заподіяні легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я, а тому і розмір відшкодування за таку шкоду має бути відповідно зменшений.
В апеляції прокурора зі змінами ставиться питання про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 з закінченого замаху на умисне вбивство потерпілої з корисливих мотивів на незакінчений замах.
Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляцію зі змінами державного обвинувача, засуджену ОСОБА_6 та її захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляцію з доповненнями засудженої та доповненнями, внесеними до апеляції адвокатом ОСОБА_7 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів не вбачає необхідності у проведенні судового слідства за клопотанням захисника ОСОБА_7 , яке міститься у його доповненнях до апеляції засудженої та вважає, що апеляція зі змінами прокурора підлягає задоволенню, а апеляцію засудженої з доповненнями слід залишити без задоволення.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у замаху на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_10 та у розбійному нападі на неї, поєднаному з проникненням у житло обґрунтований, базується на всебічно, повно і об`єктивно досліджених у судовому засіданні доказах, ретельно проаналізованих та сукупності яких у вироку дана належна оцінка.

Так, про наявність у ОСОБА_6 прямого умислу, направленого саме на позбавлення життя потерпілої, свідчать, зокрема, наступні докази.

В ході провадження у справі досудового слідства ОСОБА_6 , будучи допитаною з участю захисника в якості підозрюваної, обвинуваченої та при відтворенні обстановки і обставин події повністю визнавала свою вину у замаху на вбивство ОСОБА_9 з метою заволодіння грішми останньої.
Вказані показання були послідовними, незмінними, вони об`єктивно узгоджувались з іншими доказами, такими як показання потерпілої ОСОБА_9 , висновками судово-медичних та інших експертиз, показаннями свідків, протоколами слідчих дій з урахуванням знаряддя вчинення злочину та характеру і значної кількості нанесення ним ударів потерпілій у життєво важливий орган голову.

Отже, добровільність та правдивість таких показань ОСОБА_6 сумнівів не викликає, а тому суд вірно взяв їх до уваги, визнавши зміну показань підсудної у судовому засіданні, де вона заперечувала свій намір позбавити життя потерпілу, як обраний нею спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин.

Дії ОСОБА_6 за ч.3 ст. 187 КК України судом кваліфіковані вірно.

Проте, кваліфікуючи дії підсудної за ч.2 ст. 15, п.6 ч.2 ст. 115 КК України як закінчений замах на умисне вбивство з корисливих мотивів суд припустився помилки.

Відповідно до ч.2 ст. 15 КК України замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Разом з тим, згідно встановлених судом обставин справи, викладених у вироку, ОСОБА_6 не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки під час вчинення злочину була виявлена та затримана громадянином ОСОБА_11 та сусідами, які прийшли на допомогу, почувши крики у будинку ОСОБА_9 .

Таким чином, вказані дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.3 ст. 15, п.6 ч.2 ст. 115 КК України як незакінчений замах на умисне вбивство з корисливих мотивів.

Призначене засудженій покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і вважати його надто суворим підстав немає, так як при його призначенні судом враховано особу винної, яка позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітнього сина та обставину, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину щодо особи похилого віку за відсутності обставин, які його пом`якшують.

Щодо цивільного позову про відшкодування заподіяної злочином потерпілій моральної шкоди, то він вирішений судом згідно вимог ст.ст. 28, 328 КПК України 1960 року і підстав для зменшення його розміру немає.
Поряд з наведеним колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання сторони захисту щодо зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання ОСОБА_6 згідно Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015.

Такому зарахуванню підлягають строки попереднього ув`язнення:

- з 05.09.2010 по 07.12.2011 строк, зарахований вироком суду першої інстанції, до набрання вказаним вироком законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду;

- з 01.05.2015 по 21.07.2015 з моменту прибуття ОСОБА_6 до слідчого ізолятора до моменту постановлення у справі ухвали апеляційного суду;

- з 08.02.2016 по 21.04.2016 з моменту прибуття ОСОБА_6 до слідчого ізолятора до постановлення цієї ухвали.
З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 365, 366 КК України 1960 року, п.11 розділу 11 «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляцію прокурора зі змінами задовольнити, а апеляцію засудженої ОСОБА_6 з доповненнями та доповненнями захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.09.2011 щодо ОСОБА_6 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.2 ст. 15, п.6 ч.2 ст. 115 КК України на ч.3 ст. 15, п.6 ч.2 ст. 115 КК України.

Вважати її засудженою за ч.3 ст. 15, п.6 ч.2 ст.115 КК України на 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч.3 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення за період з 05.09.2010 по 07.12.2011, з 01.05.2015 по 21.07.2015 та з 08.02.2016 по 21.04.2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженою ОСОБА_6 у той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді: (підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом: