Провадження № 1-кп/761/124/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16

потерпілого ОСОБА_17

секретаря ОСОБА_18 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, внесеному до ЄРДР за № 0001377 від 10 липня 2015 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Черняхів, Черняхівського р-ну, Житомирської обл., українця, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , готель « ІНФОРМАЦІЯ_2 », є народним депутатом ВР України VIII скликання, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 27, ч.4 ст.345; ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 146; ч.3 ст.27, ч.4 ст. 187 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Житомир, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.187, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 146, ч.4 ст.345, ч.3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ),

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Янгиер, Узбекістан, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.187, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 146, ч.4 ст.345, ч.3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ),

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с.Кагарлик, Біляєвського р-ну, Одеської обл., українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.187, ч.3 ст. 146, ч.4 ст.345, ч.3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ),

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця смт.Побузьке, Голованівського р-ну, Кіровоградської обл., українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_8 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.345, ч.3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ),

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця с.Чорнокінці, Тернопільської обл., українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_9 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.345, ч.3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ),

В С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 27, ч.4 ст.345; ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 146; ч.3 ст.27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.187, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 146, ч.4 ст.345, ч.3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ), ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.187, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 146, ч.4 ст.345, ч.3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ), ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.187, ч.3 ст. 146, ч.4 ст.345, ч.3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ), ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.345, ч.3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ), ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.345, ч.3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ), надійшов до Шевченківського районного суду м. Києва 01 жовтня 2015 року.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважав за необхідне призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вказавши на те, що останній підлягає розгляду Шевченківським районним судом м. Києва, підстави для закриття кримінального провадження відсутні, в судове засідання необхідно викликати свідків та потерпілих.

Потерпілий ОСОБА_17 погодився з думкою прокурора.

Інші потерпілі у підготовче судове засідання не з`явились, про дату та час його проведення були повідомлені належним чином.

Захисник ОСОБА_11 заперечила щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта та просила закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 на підставі ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Клопотання захисника мотивовано тим, що зібраними Генеральною прокуратурою України на досудовому розслідуванні доказами, не встановлено, а в обвинувальному акті не відображено подію вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, винуватість останнього, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди завданої ОСОБА_9 кримінальним правопорушенням. Також досудовим розслідуванням не доведено наявності в діях ОСОБА_9 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 345, ч. 3 ст. 407 КК України, та в обвинувальному акті їх не зазначено. Наведені обставини є підставою для прийняття рішення під час підготовчого судового засідання для закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_9 погодився з думкою свого захисника та підтримав клопотання про закриття провадження.

Захисник ОСОБА_12 заперечила щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта та просила закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 345, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 407 КК України, за відсутністю в його діях складу злочинів. В обґрунтування послалася на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на наявність складу злочинів та/або наявність вини в діях ОСОБА_8 . За ст. 257 КК України відсутні докази наявності банди, всі обвинувачення сформульовані загальними фразами, без посилання на конкретні докази. Не містить обвинувальний акт даних про те, коли ОСОБА_8 увійшов у так звану банду, яку організував ОСОБА_5 , а також даних про його роль в інкримінованому злочині, передбаченого ч. 4 ст. 345 КК України. Відсутні відомості і стосовно фактів злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав доводи захисника.

Захисник ОСОБА_13 заперечив щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, при цьому підтримав клопотання захисника ОСОБА_11 про закриття провадження та вважав, що викладені в клопотанні обставини, є підставами для прийняття рішення про закриття провадження стосовно його підзахисних ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали думку свого захисника.

Захисник ОСОБА_14 вважав за неможливе призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта та просив закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 за ст. 257, ч. 4 ст. 345, ч. 3 ст. 407 КК України у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. Клопотання захисником мотивовано тим, що повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ст. 257, ч. 4 ст. 345, ч. 3 ст. 407 КК України сформульовано загальними фразами, без будь-яких фактів, які б підтверджували його причетність до вчинення згаданих злочинів. В матеріалах кримінального провадження відсутні докази причетності ОСОБА_10 до банд формування чи спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронних органів. Крім того, є незаконним інкримінування ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, оскільки він постійно перебував за місцем дислокації військової частини в АДРЕСА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання захисника.

Захисник ОСОБА_15 заперечив щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта та підтримав клопотання колег про закриття провадження з наведених у них мотивів. Вважав, що дане кримінальне провадження стосовно його підзахисного ОСОБА_5 є політично мотивованим, спрямованим на дискредитацію останнього, при цьому, підозру вручено ОСОБА_5 всупереч положень Глави 37 КПК України не уповноваженою на те особою.

Захисник ОСОБА_16 вважав за неможливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Зокрема, вказує на те, що при викладі фактичних обставин кримінальних правопорушень, сторона обвинувачення посилається на вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; ч. 4 ст. 187; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 345; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 149; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, однак в обвинувальному акті не міститься посилання на мотив вчинення злочинів, що є обставиною, яка підлягає обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України. Окрім того, не містить виклад формулювання обвинувачення і даних про те, в якій саме формі ОСОБА_5 вчинив бандитизм та в який спосіб ним було залучено для участі в банді зазначених вище осіб, а також не розкрито ознак співучасті, які вказуються в ст. 257 КК України. Не зазначено в обвинувальному акті і відомостей про досягнення згоди учасниками банди на вчинення першого нападу, про наявність планів щодо подальшої спільної злочинної діяльності, про детальний розподіл ролей між членами банди, що є її обов`язковою ознакою. Таким чином, органом досудового розслідування всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України чітко та конкретно не викладено формулювання обвинувачення ОСОБА_5 та іншим обвинуваченим. Розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та належно викладених фактичних обставин злочину, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі, права на захист та позбавляє суд можливості прийняти законне рішення. Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі стосовно якої порушено кримінальну справу, зокрема, в п. 51 рішення від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» зазначено, що поняття обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного і попереджувального характеру. Крім того, звернув увагу на те, що в порушення п. п. 3, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті відсутні відомості про кожного потерпілого та розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_5 у складі банди вчинив розбійний напад на ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . У той же час, в обвинувальному акті відсутні відомості щодо ОСОБА_20 як потерпілого. Окрім того, в обвинувальному акті зазначено, що завдана кримінальним правопорушенням матеріальна шкода становить 1252537, 77 грн., однак не конкретизовано, кому саме, ким і в якій сумі заподіяно матеріальну шкоду. Не відповідає вимогам закону і доданий до обвинувального акта реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому в хронологічному порядку не відображено всі процесуальні рішення, прийняті в ході досудового розслідування, а також не зазначено їх реквізити. Зважаючи на положення ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, допущені недоліки в обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 неможливо усунути в ході судового розгляду та вони перешкоджають такому, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_22 погодився з доводами своїх захисників та зауважив, що йому як діючому Народному депутату України підозра не вручалася, крім того, він не ознайомився в повному обсязі з матеріалами кримінального провадження.

Заслухавши думку прокурора та потерпілого, у тому числі щодо заявлених клопотань, обвинувачених та їх захисників, суд прийшов до наступного висновку.

Частиною 3 статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення обвинувального акта прокурору, у разі його невідповідності вимогам КПК України.

Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленого цим Кодексом.

У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

За вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79).

Також Європейський суд констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52).

Таким чином, обвинувачення повинно бути сформульовано повно, чітко та зрозуміло і узгоджуватися з наведеною правовою кваліфікацією. Це обумовлено, зокрема, необхідністю забезпечення права на захист, оскільки особа повинна знати від якого обвинувачення захищатись, та з огляду на висунуте їй обвинувачення обирати правову позицію захисту.

Наведених вимог кримінального процесуального закону при складенні обвинувального акта в кримінальному провадженні № 0001377 від 10 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 органом досудового розслідування дотримано не було.

Як убачається з обвинувального акта стосовно зазначених осіб, виклад формулювання обвинувачення, а так само виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновано ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , очевидно свідчить про невідповідність такого обвинувачення правовій кваліфікації кримінальних правопорушень.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257 КК України, а саме: організація озброєної банди з метою нападу на підприємства, установи, організації та на окремих осіб, участь у такій банді та вчинюваних нею нападів.

З об`єктивної сторони бандитизм включає вчинення трьох альтернативних дій: 1) організація банди; 2) участь у банді; 3) участь у нападі, вчинюваному бандою.

Натомість, при формулюванні обвинувачення ОСОБА_5 за даним злочином, сторона обвинувачення вдалася лише до констатації певних фактів, без конкретизації діянь обвинуваченого по кожній із форм бандитизму, тобто зміст формулювання обвинувачення ОСОБА_5 за цією статтею не відповідає її правовій кваліфікації.

Що ж стосується обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК України, то його правова кваліфікація зазначена наступним чином: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила бандитизм, вчинений організованою групою.

У той же час, така правова кваліфікація діянь ОСОБА_5 не відповідає змісту формулювання обвинувачення.

Так із суб`єктивної сторони розбій характеризується прямим умислом, при цьому, обов`язковими елементами суб`єктивної сторони є мета збагачення за рахунок заволодіння чужим майном і корисливий мотив.

Натомість, у формулюванні обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК України, орган досудового розслідування, зазначивши певні факти, не конкретизував мотиву та мети ОСОБА_5 за даним епізодом, що свідчить про не виклад суб`єктивної сторони цього складу злочину та як наслідок неконкретність обвинувачення.

Також, зазначаючи в правовій кваліфікації про вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України організованою групою, орган досудового розслідування не вказав у формулюванні обвинувачення відомостей щодо часу, місця, інших обставин попередньої зорганізованості осіб у стійке об`єднання для вчинення цього та інших злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи. При цьому, у формулюванні обвинувачення констатовано факт про вчинення згаданого злочину в складі банди, що знайшло відображення і в правовій кваліфікації стосовно вчинення розбою особою, яка раніше вчинила бандитизм. Наведене приводить до висновку про суперечливість викладу формулювання обвинувачення та правової кваліфікації за даним злочином та як наслідок про неконкретність обвинувачення.

Окрім того, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 345 КК України, а саме: організація умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчинених організованою групою.

В тім, у формулюванні обвинувачення за цією статтею орган досудового розслідування лише констатував факт про умисне заподіяння ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами побоїв слідчому ОСОБА_23 , оперуповноваженим ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , однак не конкретизував діяння кожного з обвинувачених по відношенню до кожного з потерпілих, а так само не вказав, які побої завдавалися працівникам правоохоронного органу.

З об`єктивної сторони злочин (ст. 345 КК України) альтернативно передбачає вчинення одного з таких діянь: погрозу вбивством; погрозу насильством; погрозу знищенням або пошкодженням майна; заподіяння потерпілому побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, спрощений підхід при викладенні формулювання обвинувачення за даною статтею є недопустимим, оскільки відсутність відомостей щодо об`єктивної сторони складу злочину, свідчить про невиконання органом досудового розслідування вимог ст. 91 КПК Україн та як наслідок висунення неконкретного обвинувачення.

Також, зазначаючи в правовій кваліфікації про вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 345 КК України організованою групою, орган досудового розслідування у викладі формулювання обвинувачення не вказав час, місце, обставини за яких така група була створена, інші необхідні відомості з даного приводу. У той же час, зі змісту формулювання обвинувачення вбачається те, що згаданий злочин вчинено з використанням організованої ОСОБА_5 озброєної банди. Тобто, виклад формулювання обвинувачення та правова кваліфікація в цій частині містять суперечності.

При цьому, слід зауважити, що поняття «організована група» та «банда» не є тотожними та кожному з цих формувань властивий певний комплекс ознак, які мають враховуватися при кваліфікації вчиненого діяння.

Суперечливими також є і виклад формулювання обвинувачення ОСОБА_5 та правова кваліфікація діянь останнього за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146 КК України.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується в організації незаконного позбавлення волі та викрадення людини, вчинене щодо двох чи більше осіб, що супроводжувалось заподіянням їм фізичних страждань, із застосуванням зброї, здійснене протягом тривалого часу, вчинене організованою групою, тобто у злочині, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146 КК України.

Згідно з викладом формулювання обвинувачення, в ньому зазначено про застосування до потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 насильства, небезпечного для життя та здоров`я, нанесення ударів ногами в обличчя та зброєю у різні частини тіла потерпілого ОСОБА_32 . Разом з тим, формулювання обвинувачення не містить відомостей про те, в чому саме полягало таке насильство по відношенню до потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , а також про кількість ударів, завданих потерпілому ОСОБА_33 , при цьому, не вказано конкретних діянь кожного з обвинувачених по відношенню до кожного із згаданих потерпілих.

Згідно з викладом формулювання обвинувачення, в ньому зазначено про застосування до потерпілих ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 насильства, небезпечного для життя, однак формулювання обвинувачення не містить відомостей про те, в чому саме полягало таке насильство по відношенню до згаданих потерпілих.

Так само, формулювання обвинувачення за даним злочином не містить даних про кількість ударів, завданих потерпілому ОСОБА_33 , при цьому, не вказано конкретних діянь кожного з обвинувачених по відношенню до цього потерпілого.

Більше того, під заподіянням потерпілому фізичних страждань слід розуміти насильство, яке викликає сильний біль, створення нестерпних для людини умов перебування в ізоляції (надто висока або надто низька температура в приміщенні, ненадання їжі, води тощо).

Разом з тим, у формулюванні обвинувачення за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146 КК України не конкретизовано діянь обвинувачених, які б вказували на заподіяння фізичних страждань, тоді як ОСОБА_5 інкриміновано таку кваліфікуючу ознаку.

Вказівка ж у формулюванні обвинувачення про спричинення під час застосування насильства ОСОБА_33 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а ОСОБА_34 легких тілесних ушкоджень, не може свідчити про виконання органом досудового розслідування вимог ст. 91 КПК України, якою визначено перелік обставин, що відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні, серед яких, зокрема, підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Звертає на себе увагу і той факт, що ОСОБА_5 ставиться у вину вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146 КК України, організованою групою, однак у викладі формулювання обвинувачення відсутні відомості, які б вказували на те, що має місце така кваліфікуюча ознака, при цьому, обставини за даним епізодом вказують на вчинення злочину членами банди. Такий недолік є очевидним і обвинувачення у зазначеній редакції є заздалегідь незрозумілим.

Також слід зазначити про суперечливість викладу формулювання обвинувачення ОСОБА_5 та правову кваліфікацію його діянь за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні даного злочину, а саме, організації нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій та бандитизм, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном в особливо великих розмірах, вчинений організованою групою.

У той же час, у викладі формулювання обвинувачення відсутні відомості, які б вказували на наявність в діянні ОСОБА_5 за даним епізодом кваліфікуючих ознак розбою: вчинений особою, яка раніше вчинила розбій та бандитизм; спрямований на заволодіння майном в особливо великих розмірах; вчинений організованою групою, тоді як у правовій кваліфікації такі кваліфікуючі ознаки знайшли своє відображення.

За змістом норм процесуального закону, про які згадується вище, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

А тому, спрощений підхід до викладу формулювання обвинувачення за згаданим епізодом, фактично свідчить про нівелювання органом досудового розслідування завдань та загальних засад кримінального провадження.

Аналогічні недоліки, які зазначено вище та які підлягають усуненню органом досудового розслідування, мають місце і при викладенні в обвинувальному акті фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулюванні обвинувачення стосовно ОСОБА_6 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 345 КК України, ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 № 2341-ІІІ); ОСОБА_7 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 345 КК України, ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 № 2341-ІІІ); ОСОБА_8 за ст. 257, ч. 4 ст. 345, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України, ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 № 2341-ІІІ); ОСОБА_9 за ст. 257, ч. 4 ст. 345 КК України, ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 № 2341-ІІІ) та ОСОБА_10 за ст. ст. 257, ч. 4 ст. 345 КК України, ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 № 2341-ІІІ).

Більше того, в формулюванні обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначено конкретні прізвища осіб, які за версією обвинувачення входили до складу створеної ОСОБА_5 банди та виконували відповідні відведені їм ролі при вчиненні нападів, однак обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні стосовно таких осіб до суду не направлено, тобто їх процесуальний статус не визначено, а так само відсутні відомості про рух кримінального провадження стосовно останніх та їх обвинувачення.

Таким чином, наведені вище обставини приводять до висновку, що викладення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в такий спосіб, на переконання суду, свідчить про невиконання органом досудового розслідування завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, порушення загальних засад кримінального провадження, зокрема, принципів верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя й інших, а також порушення міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про необхідність роз`яснення кожному, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього, що є гарантією права на справедливий розгляд.

Окрім того, виклад в такий спосіб формулювання обвинувачення в обвинувальному акті дає суду підстави вважати, що органом досудового розслідування не виконано вимог ст. 291 КПК України при складанні такого процесуального документа, а також про ігнорування вимог ст. 91 КПК України щодо обов`язкового доказування у кримінальному провадженні події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та іншого.

Викладене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 формулювання обвинувачення за своєю суттю є заздалегідь незрозумілим, що є прямим порушенням права на захист обвинувачених, оскільки останні у будь-якому разі повинні бути чітко обізнаними про характер висунутого щодо них обвинувачення та обрати власну правову позицію захисту.

Необхідно зауважити, що за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому виявлені недоліки обвинувального акта перешкоджають подальшому судовому розгляду та є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

При цьому, суд враховує і те, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення в суді, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, при цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Таким чином, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору.

Під час усунення недоліків обвинувального акта, прокурору слід звернути увагу і на невідповідність вимогам закону, а саме, ст. 109 КПК України, доданого до обвинувального акта реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки в порушення даної норми закону в ньому не повно відображено найменування окремих процесуальних дій.

Зокрема, відповідно до даних реєстру матеріалів досудового розслідування, у ньому зазначено про проведену процесуальну дію надання доступу до матеріалів досудового розслідування (а.с. 155 т. 1), однак реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей стосовно того, з ким саме з учасників кримінального провадження виконано таку процесуальну дію, тоді як за правилами ч. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Більше того, реєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних щодо повідомлення прокурором чи за його дорученням слідчим учасників кримінального провадження про завершення досудового розслідування, хоча така процесуальна дія є обов`язковою в силу ч. 1 ст. 290 КПК України.

Також, прокурору слід врахувати доводи клопотання захисника ОСОБА_16 щодо невідповідності вимогам закону обвинувального акта та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, виявлені недоліки унеможливлюють призначення судового розгляду, а тому обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.

Що ж стосується клопотань захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 про закриття кримінального провадження, то вони є передчасними на даній стадії судового розгляду і не підлягають задоволенню з огляду на те, що судом прийнято рішення про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 314 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження відмовити.

Обвинувальний акт № 0001377 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; ч. 4 ст. 187; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 345; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; ч. 4 ст. 187; ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 146; ч. 4 ст. 345; ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ), ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; ч. 4 ст. 187; ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 146; ч. 4 ст. 345; ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ), ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146; ч. 4 ст. 345; ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ), ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; ч. 4 ст. 345; ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ), ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257; ч. 4 ст. 345; ч.3 ст. 407 КК України (в редакції Закону України від 05.04.2001 р. № 2341-ІІІ), повернути прокурору.

На ухвалу протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва.

Головуючий суддя :

Судді :