Справа № 737/699/16-к
Провадження № 1-кп/737/55/16
У Х В А Л А

17 листопада 2016 року смт. Куликівка
Куликівський районний суд Чернігівської області у складі:
судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
за участі сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
Під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України прокурором заявлено клопотання про обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вона не визнає свою вину, не зявлялася на виклики суду та доставлена в судове засідання приводом.
Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання про обрання відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала., вказувала, що вона не має наміру виїзжати з Куликівки.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження щодо заявленого клопотання, суд прийшов до такого висновку.
Відповідно до приписів ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , судом враховуються вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, недоведеність, того що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 цього Кодексу, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання та застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді особистого зобовязання.
На підставі викладеного, керуючись ст. 177-194 КПК України,
У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити частково.
Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком у два місяці з дати винесення цієї ухвали.
Покласти на обвинувачену ОСОБА_3 такі обов`язки:
- прибувати за першою вимогою до прокурора і суду;
- не відлучатися із місця проживання без дозволу прокурора або суду;
Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює прокурор.
Попередити обвинувачену ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на неї, згідно ухвали, обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід /особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою/ та може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1