Провадження № 1-кп/734/67/16 Справа № 734/1250/16-к
іменем України
20 квітня 2016 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретареві ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розважів Іванківського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , курсанта навчальної медичної роти військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
Відповідно до вказаної угоди 11 серпня 2015 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 454/2014 від 6 травня 2014 року. 12 серпня 2015 року ОСОБА_3 з Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_6 було укладено строковий контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на три роки.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 160 від 12 серпня 2015 року ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу та постановлено на всі види забезпечення, призначено на посаду номера обслуги відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 у військовому званні «матрос».
В подальшому, наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_2 № 173 від 01 вересня 2015 року матрос ОСОБА_3 відряджений до ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) з метою проходження навчання по підготовці санітарних інструкторів.
Наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 206 від 03 вересня 2015 року матроса ОСОБА_3 зараховано до списків медичної роти військової частини, поставлено на котлове забезпечення та призначено на посаду курсанта медичної роти.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №548-ХІV, та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-ХІV, матрос ОСОБА_3 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
У порушення вищевказаних вимог військовослужбовць військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), матрос ОСОБА_3 25 листопада 2015 року без поважних причин самовільно залишив військову частину та до повернення на місце несення служби 21 березня 2016 року проводив час на власний розсуд, тобто, ОСОБА_3 самовільно залишив місце несення служби в умовах особливого періоду, який розпочався 17 березня 2014 року.
Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини матрос ОСОБА_3 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого продходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.
Таким чином, матрос ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України /в редакції, чинній з 05 березня 2015 року/, яке виразилося в самовільному залишенні військової частини, вчинене в умовах особливого періоду.
Згідно з вказаною угодою ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Також вказаною угодою сторони із застосуванням ст.ст. 60, 69 КК України погодили покарання у виді арешту строком 3 (три) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 4 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Так, злочин у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком визнає права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що перелічені в угоді.
Таким чином, судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Прокурором в судовому засіданні заявлене клопотання про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 до набрання вироком законної сили. ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Таким чином, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на гауптвахті, враховуючи узгоджене сторонами покарання та з метою забезпечення можливості виконання судового рішення.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України /в редакції, чинній з 05 березня 2015 року/, та призначити узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.ст. 60, 69 КК України у виді арешту строком 3 (три) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті відділення Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Обрати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання, зарахуваши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (один день арешту дорівнює двом дня попереднього ув`язнення).
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення з обмеженням :

- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1