Справа №482/1693/14-к 10.11.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гур`ївка Новоодеського району Миколаївської області, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, раніше не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваному (згідно ухвали) в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України,
- застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 01.01.2017 року включно, з можливістю внесення застави в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що складає 29 000 грн.,
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та відмовити в задоволенні клопотання слідчого в повному обсязі.
Провадження № 11-сс/784/468/16 Слідчий суддя: ОСОБА_8
Категорія: запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_1 .
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що клопотання слідчого не зареєстроване судом згідно вимог чинного законодавства, на клопотанні немає печатки суду на підтвердження його прийняття та не вказано дату коли клопотання надійшло до суду. Розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу від 01.11.2016 року не реєструвався в суді та розглядався під номером справи та номером провадження за 2014 рік.
Апелянт стверджує, що розгляд справи відбувся 01 листопада 2016 року, проте ухвала слідчого судді була проголошена тільки 02 листопада 2016 року. До того ж, в матеріалах справи відсутні журнал судового засідання та технічний носій інформації, на якому зафіксовано провадження в суді.
Крім того, захисник ОСОБА_4 звертає увагу на те, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 вручалося не йому особисто, а його батьку - ОСОБА_9 про, що зазначено в самій підозрі.
Посилається апелянт і на те, що в матеріалах справи відсутні доручення начальника органу досудового розслідування про доручення саме слідчому ОСОБА_10 проведення досудового розслідування; а також на відсутність повноважень слідчого ОСОБА_11 на проведення слідчих дій, а саме протоколу огляду місця події та вилучення речей від 21.07.2014 року. Також вказує на те, що 13.10.2014 року було винесено постанову про зупинення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, однак постанова про відновлення досудового провадження в матеріалах відсутня, хоча в цей час проводились слідчі та процесуальні дії.
Захисник ОСОБА_4 вважає, що слід критично віднестися до показань свідків ОСОБА_12 та малолітнього ОСОБА_13 , а також до протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_14 , оскільки дані докази безпосередньо слідчим суддею не досліджувалися, а малолітньому свідку ОСОБА_13 на момент вчинення кримінального правопорушення виповнилося лише 8 років.
Також, апелянт вказав, що немає доказів, що ОСОБА_5 переховувався від слідства, оскільки він не знав, що відносно нього відкрито кримінальне провадження, а виїзд за кордон був пов`язаний з пошуком роботи. На той час про підозру йому ніхто не повідомляв та в розшук він не оголошувався.
Посилається захисник і на незаконність затриманим ОСОБА_5 , якого затримували та доставляли в суд на підставі ухвали слідчого судді, яка вже більше ніж півтора року як втратила чинність. До того ж зазначає, що протокол про затримання уповноваженою особою взагалі не складався.
3. Встановлені слідчим суддею обставини.
Органом досудового розслідування встановлено, що 09.07.2014 року близько 17 год., ОСОБА_5 разом з ОСОБА_15 знаходився на території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 . Знаходячись у вказаному місці, ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_15 через незачинені двері, таємно проникли до гаражного приміщення, яке належить ОСОБА_16 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Після чого у ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення майна ОСОБА_12 . Реалізуючи злочинні наміри, ОСОБА_5 , діючи умисно та протиправно, в присутності ОСОБА_15 , пошкодивши дроти, заволодів автомобільним сабвуфером марки «Alfard», вартістю 800 гривень у звязку з чим, ОСОБА_15 , усвідомлюючи суспільну небезпеку діяння ОСОБА_5 , бажаючи скоєння злочину спільно з ОСОБА_5 , діючи в групі, умисно та протиправно в свою чергу, таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_12 , а саме автомобільне кермо, вартістю 200 гривень.
Утримуючи викрадене при собі ОСОБА_5 та ОСОБА_15 вийшли у двір з гаражу, де їхні дії стали явними для малолітнього ОСОБА_13 , 2006 року народження. ОСОБА_15 та ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що їхні дії помічені ОСОБА_13 , та ігноруючи його вимоги щодо повернення майна, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
В ході досудового розслідування 27.08.2014 року ОСОБА_5 (в повідомленні зазначено батьку ОСОБА_5 ) повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з проникненням в інше приміщення.
01.10.2016 року ст.слідчий СВ Новоодеського ВП ГУНП України в Миколаївській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Мотивуючи необхідність обрання такого запобіжного заходу, послався на доведеність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого злочину та на наявність ризику, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєні тяжкого злочину та послався на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду. На думку слідчого судді, застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатніми для запобігання вказаним ризикам.
4. Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді; захисника ОСОБА_4 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, викладених в ній; думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін; вивчивши надані матеріали та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвала слідчого судді залишатися в силі не може.
Задовольняючи клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя послався на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 27.08.2014 року підозри, а також наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.
Проте, ухвалюючи дане рішення, слідчим суддею залишено поза увагою відомості щодо того, що повідомлення про підозру було вручено не особисто ОСОБА_5 , а його батьку, про що свідчить запис та особистий підпис останнього в зазначеному документі.
Крім того, залишився поза увагою слідчого судді і той факт, що ухвала про дозвіл на затримання ОСОБА_5 датована 26.09.2014 року. Про факт затримання ОСОБА_5 свідчить виключно рапорт працівника поліції від 01.11.2016 року про виявлення його в с. Гурїівка Новоодеського району Миколаївської області та доставлення до Новоодеського відділу поліції. При цьому, протокол затримання ОСОБА_5 відсутній.
Таким чином, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 обґрунтовано послався на дані обставини, вказавши, що, не будучи належним чином обізнаним з повідомленням про підозру, яке так і не було вручено особисто ОСОБА_5 , останній виїхав за кордон на заробітки. Наведене ставить під сумнів наявність ризику переховування ОСОБА_5 від слідства та суду, про що зазначено в клопотанні та в ухвалі слідчого судді.
Разом з тим, аналіз матеріалів судового та кримінального проваджень свідчать про наступне. Згідно з повідомленням про підозру від 26.08.2014 року, 27 серпня 2014 року батько ОСОБА_5 (без зазначення жодних даних про особу останнього) отримав повідомлення про підозру в скоєнні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. Тобто, ОСОБА_5 особисто не було повідомлено про підозру, не вручено пам`ятку про права та обов`язки, не оголошені та не роз`яснені права підозрюваного. Проте, в ухвалі слідчий суддя ці дії слідчого ОСОБА_17 , який на той час вручав підозру, розцінив як такі, що відповідають вимогам закону і підозра вручена належним чином. Однак, даний висновок є хибним, виходячи з наступного.
Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень. Проте, вручення повідомлення про підозру повинно здійснюватись прокурором, слідчим або іншою уповноваженою особою безпосередньо, оскільки правова норма передбачає саме вручення, а не передачу. Тому, в даному випадку, в разі відсутності підозрюваного за місцем проживання, стосовно останнього можливо було обрати тимчасовий запобіжний захід у вигляді затримання (ч. 2 ст. 176 КПК України), а після затримання особи, вручити повідомлення про підозру та виконати інші передбачені законом дії, що в ході досудового розслідування зроблено не було.
Всупереч вимогам закону, слідчим суддею зазначеним обставинам належна правова оцінка надана не була.
Крім того, 26 вересня 2014 року слідчим суддею Новоодеського районного суду Миколаївської області було постановлено ухвалу про задоволення клопотання слідчого про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
Проте, норми ст. 190 КПК України, що регламентує порядок дозволу на затримання з метою приводу, застосовуються до підозрюваного або обвинуваченого. Натомість, в даному кримінальному провадженні повідомлення про підозру так і не було вручено ОСОБА_5 , що виключає можливість застосування відносно останнього положень ст. 190 КПК України, а мало б правові підстави тільки в разі застосування положень, передбачених саме ч. 2 ст. 176 КПК України затримання особи, як тимчасовий запобіжний захід.
Крім того, як вірно зазначено в скарзі апелянта, в матеріалах провадження відсутня постанова про поновлення досудового розслідування та на клопотанні слідчого відсутній штамп суду про одержання та реєстрацію даного клопотання, що також є істотним порушенням вимог КПК України.
В зв`язку з допущеними слідчим суддею істотними порушеннями вимог КПК при розгляді клопотання слідчого, які є підставою для скасування ухвали, доводи, викладені в апеляції захисника щодо обґрунтованості підозри та інших порушень, допущених уповноваженими особами в ході досудового розслідування, апеляційним судом не розглядаються.
З урахуванням вищевикладеного, положень принципу презумпції невинуватості та трактування усіх сумнівів на користь особи, а також допущених процесуальних порушень, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2016 року, якою відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.01.2017 року, з можливістю внесення застави в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що складає 29 000 грн. - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Новоодеського ВП ГУНП України в Миколаївській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - відмовити.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який утримується в СІЗО м.Миколаєва, звільнити з-під варти негайно.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3