Справа № 308/1941/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

16.09.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, із середньою освітою, не працюючий, одружений, у порядку ст. 89 КК України не судимий,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт на строк 150 годин.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 3800 гривень та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень і на користь НДЕКЦ при ГУНП у Закарпатській області витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 306,90 гривень.
Речовий доказ мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S2», який знаходиться на відповідальному зберіганні в потерпілої ОСОБА_7 повернуто останній.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
01 лютого 2016 року приблизно о 09-ій годині 40 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні адвокатського об`єднання, яке розташоване по вул. І. Франка, 56, у м. Ужгороді, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном та незаконного збагачення, таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S2» чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 , залишкова вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 11/15 від 22.02.2016 становить 1800 гривень, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на вищевказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 185 КК України, вказує на те, що вирок у частині призначеного йому покарання є незаконним, що йому призначено суворе покарання. Посилається на те, що завдану потерпілій ОСОБА_7 шкоду відшкодував у повному обсязі і в останньої відсутні претензії щодо нього. Вважає, що йому може бути призначено більш м`яке покарання у виді штрафу або провадження в справі може бути закрито за примиренням із потерпілою, яка не заперечує проти закриття провадження з указаної підстави. Просить у частині призначеного покарання вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу; потерпілу ОСОБА_7 , яка не заперечувала щодо задоволення скарги; прокурора, яка судове рішення вважала законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що підстав для скасування або зміни вироку не має.
Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів зазначає, що під час розгляду провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, що суд, врахувавши думку учасників судового розгляду, та роз`яснивши їм права і обов`язки, у тому числі вимоги ст. 349 КПК України, обмежився дослідженням доказів допитом обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_7 , які не заперечували щодо такого порядку дослідження доказів і вважає, що при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленні порядку їх дослідження та роз`ясненні при цьому учасникам судового розгляду прав, судом першої інстанції вимоги вказаної вище норми права порушені не були.
Враховуючи те, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка) та вирішення цивільного позову, учасниками процесу не оспорюється, апеляційним судом з урахуванням положень ст. 404 КПК України не перевіряється і визнається таким, що ґрунтується на наведених у вироку доказах, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що йому призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання враховані характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, те, що вказане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого його характеристику за місцем проживання, не має постійного місця роботи та джерела доходу, перебуває на обліку в ОКТМО «ФТИЗІАТРІЯ» з 2006 року; обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Врахувавши вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт, що у свою чергу буде відповідати вимогам ст. 50 КК України, а також буде достатнім для виправлення обвинуваченого.
При цьому, з журналу судового засідання (а. с. 60), убачається, що під час судових дебатів прокурор ОСОБА_8 просив призначити обвинуваченому ОСОБА_6 саме такий вид та розмір покарання (150 годин громадських робіт), а всі інші учасники судового розгляду, зокрема, потерпіла ОСОБА_9 та сам обвинувачений ОСОБА_6 підтримали думку прокурора щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_6 такого покарання. Указаний факт підтверджується і звукозаписом судового засідання, що міститься на наявному в матеріалах кримінального провадження технічному носії інформації (диску).
Під час розгляду апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що завдані матеріальну та моральну шкоду потерпілій у повному обсязі заявленого та задоволеного цивільного позову не відшкодував. Крім того, ОСОБА_6 пояснив, що до посадових осіб кримінально-виконавчої інспекції із клопотанням про заміну покарання у виді громадських робіт на більш м`яке покарання не звертався, що частково відбув призначене йому покарання і продовжує відбувати.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим.
Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений відшкодував завдану потерпілій ОСОБА_7 шкоду в повному обсязі і в останньої відсутні претензії щодо нього, у зв`язку із чим вирок підлягає в частині призначеного покарання до скасування із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, апеляційний суд визнає такими, що не впливають на висновок суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин, і такими, що не є підставою для зміни чи скасування вироку з призначенням нового судового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування із призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції, чи зміни вироку, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2016 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців із дня її проголошення.
Судді :