Справа №585/3516/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/778/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/3516/14-к за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 червня 2016 року, за яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , раніше судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.357 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_13

обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15

захисників адвокатів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_18 (із доповненнями) просить скасувати вирок суду та закрити відносно нього кримінальне провадження, оскільки інкримінованих йому злочинів він не вчиняв, а покладені судом в основу вироку докази є недопустимими, зокрема слідчий експеримент від 02.04.2014. Вказує про відсутність на місці події його слідів та про відсутність слідів поту чи крові потерпілого на вилучених під час обшуку предметах та у піднігтьовому вмісті. Жоден свідок не вказав про його причетність до вбивства, а свідок ОСОБА_19 підтвердила, що 26.03.2014 він був вдома. Також стверджує, що судом першої інстанції невірно витлумачені показання свідка ОСОБА_20 , оскільки остання повідомила, що 02.04.2014 до неї приходив не він, а його брат ОСОБА_21 разом з ОСОБА_19 , які його шукали, так як ввечері напередодні його з дому забрали невідомі особи, які наділи кайданки, посадили до автомобіля та відвезли до Роменського міськвідділу. Звертає увагу, що під час слідчого експерименту він та ОСОБА_15 вказували різні шляхи підходу до помешкання потерпілого, що на його думку також свідчить про його непричетність до скоєного. Зазначає, що був обмежений в ознайомленні з матеріалами справи та просить змінити застосований щодо нього запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт;

- обвинувачений ОСОБА_22 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту та однобічність судового розгляду, просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки суд в порушення вимог ст.95 КПК України поклав в основу вироку показання, надані ним під час досудового розслідування, а не надані ним під час судового розгляду, в порушення вимог ст.91 КПК України мотив та мета вчинених злочинів встановлена не була, до помешкання потерпілого він йшов з метою вчинення крадіжки, а не вбивства. Наголошує про неналежність та недопустимість доказів, зокрема висновку судово-медичної експертизи, оскільки точного часу настання смерті потерпілого вона не містить, через що висновки про миттєву смерть потерпілого є необґрунтованими, а також відеозапису слідчого експерименту, який переривався кілька разів без поважних причин. Вказує, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях та на первинних показаннях, наданих ним під час досудового розслідування під фізичним та психологічним тиском, що не знайшло своєї оцінки у вироку суду, як і обставини його затримання, коли йому цілу добу не надавали захисника;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_23 (із доповненнями) також просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_14 та закрити кримінальне провадження, оскільки обвинувачення не надало жодного доказу на підтвердження причетності ОСОБА_14 до вчинення інкримінованих йому злочинів, протоколи огляду місця події, обшуку, висновки експертів, роздруківки телефонних дзвінків операторів мобільного (стільникового) зв`язку та показання ОСОБА_15 та ОСОБА_19 лише підтвердили його невинуватість. Протоколи слідчих експериментів за участі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 02.04.2014 та від 04.04.2014 є недопустимими доказами, оскільки проводились через незначний проміжок часу після їх побиття працівниками міліції та внаслідок триваючого психологічного тиску з їх боку, а прокуратурою не було надано відповідей щодо побиття ОСОБА_14 . Суд першої інстанції не надав належної оцінки як обставинам затримання ОСОБА_14 , так і обставинам застосування щодо нього незаконних методів слідства з метою примушування надавати неправдиві показання, пославшись на постанову про закриття кримінального провадження, до якої мав поставиться критично. Крім того, свідок ОСОБА_19 підтвердила суду обставини незаконного затримання ОСОБА_14 , що повністю співпадає з показаннями ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_20 . Також захисник зазначає, що суд безпідставно обґрунтував свої висновки показаннями, які обвинувачені надавали під час проведення слідчих експериментів та судово-психіатричної експертизи, оскільки це прямо суперечить вимогам ч.4 ст.95 КПК України, а також необґрунтовано послався на показання понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , в яких вони переказували пояснення обвинувачених, які ті давали під час слідчих експериментів. Також вказує, що відхиляючи позицію захисту ОСОБА_14 в частині виправдання останнього, суд не навів аналізу такої позиції, не вказав чому не бере до уваги докази захисту та проігнорував клопотання про визнання ряду доказів недопустимими, не навівши з цього приводу жодних аргументів. Звертає увагу на безпідставність посилань суду про спалення одягу ОСОБА_14 ;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_26 , вказуючи на порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, допущену неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки дії ОСОБА_15 невірно кваліфіковані за ч.4 ст.187 та п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, оскільки стороною обвинувачення надано докази на підтвердження винуватості останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Його підзахисний не мав умислу на позбавлення життя потерпілого і останній прийшов до потерпілого в будинок з метою вчинення крадіжки, а коли залишав будинок, то потерпілий був ще живий. Вважає за необхідне визнати недопустимим протоколи проведення слідчих експериментів за участі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 02.04.2014 та від 04.04.2014, оскільки вони проводились через незначний проміжок часу після побиття та катування обвинувачених працівниками міліції;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених через м`якість та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_14 винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України та призначити покарання: за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.4 ст.187 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.3 ст.357 КК України у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_14 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. ОСОБА_15 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.357 КК України та призначити покарання: за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.4 ст.187 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.1 ст.357 КК України у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_15 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Вважає, що призначаючи ОСОБА_14 та ОСОБА_15 покарання, суд першої інстанції в порушення вимог ст.65 КК України належним чином не врахував тяжкість вчинених ними злочинів (проти життя особи) та наслідки злочинних дій, внаслідок яких потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження, від яких останній помер, суспільну небезпеку вчиненого, а також особи обвинувачених, які тривалий час ніде не працюють, посередньо характеризуються за місцем проживання, раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, свою вину у вчиненому не визнали, не розкаялися, вибачення у потерпілого не просили, заподіяну шкоду не відшкодували. Не була врахована судом також думка потерпілого, який наполягав на призначенні суворої міри покарання.

У запереченні на апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , їх захисників ОСОБА_16 і ОСОБА_17 прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_27 вважає ухвалений щодо обвинувачених вирок суду в частині правильності кваліфікації дій та доведеності вини законним, просить відмовити обвинуваченим та захисникам у задоволенні їх апеляційних скарг.

За вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.06.2016 обвинувачений ОСОБА_14 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України та йому призначено покарання: за п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна; за ч.4 ст.187 КК України - 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна; за ч.3 ст.357 КК України 2 роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_14 покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Обвинувачений ОСОБА_15 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.357 КК України та йому призначено покарання: за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна; за ч.4 ст.187 КК України 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна; за ч.1 ст.357 КК України 2 роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_15 покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Цим же вироком суду постановлено стягнути з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на користь держави витрати за проведення експертиз по 18 225,17 грн. з кожного.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_14 , знаючи, що в с. Сененкове Роменського району проживає самотній ОСОБА_28 , похилого віку, який має певні заощадження, запропонував ОСОБА_15 вчинити на нього розбійний напад з метою заволодіння майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, на що останній погодився. Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , попередньо взявши з собою монтировку для відкриття вхідних дверей будинку, маску, шапку та перчатки, липку стрічку (скотч), 26.03.2014 близько 19-00 години прийшли до господарства ОСОБА_28 по АДРЕСА_4 . Перебуваючи на порозі будинку ОСОБА_14 одягнув шапку та перчатки, а ОСОБА_15 маску та перчатки, і через незамкнені двері проникли до будинку, в якому ОСОБА_28 спав на ліжку в залі та від шуму прокинувся. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 стали вимагати від потерпілого передачі їм грошей, на що останній відмовив, після чого обвинувачені за попередньою змовою групою осіб зв`язали руки та ноги потерпілого липкою стрічкою і почали наносити йому множинні удари руками та ногами в різні частини тіла, вимагаючи у нього передачі їм грошових коштів.

Не досягнувши своєї злочинної мети на незаконне збагачення у ОСОБА_14 та ОСОБА_15 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_28 з метою заволодіння його грошовими коштами. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 почали наносити множинні удари руками і ногами в область голови, тулубу та інших частин тіла ОСОБА_28 , знаючи, що можуть спричинити йому тілесні ушкодження, від яких настане смерть. Свідомо наносячи удари в життєво-важливі органи ОСОБА_14 та ОСОБА_15 усвідомлювали суспільно небезпечний характер своїх дій посягання на життя іншої людини, передбачали суспільно небезпечні наслідки у вигляді настання смерті потерпілого і бажали їх настання, тобто діяли з прямим умислом.

Розуміючи, що ОСОБА_28 від отриманих тілесних ушкоджень помер, ОСОБА_14 та ОСОБА_29 почали обшукувати будинок, де в одній з кімнат ОСОБА_14 виявив паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_28 , який таємно викрав, а також грошові кошти в сумі 140 грн., якими разом з ОСОБА_15 заволоділи та поділили між собою порівну. ОСОБА_15 , помітивши у паспорті картку банку «Ощадбанк» з аркушем, на якому мався пін-код до указаної картки, таємно викрав вказану картку та у м. Ромни біля банкомату по вул. Г.Мазепи, 43 виконав дві банківські операції.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , їх захисників ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили скасувати вирок суду з наведених підстав, а також заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора ОСОБА_13 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні і заперечила проти апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначені вище апеляційні скарги як прокурора у кримінальному провадженні, так і обвинувачених та їх захисників задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України, та ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.357 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Що стосується тверджень обвинувачених та їх захисників про те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не вчиняли злочини, передбачені ч.4 ст.187 і п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, то колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обставини вчинення вказаними особами інкримінованих їм злочинів були ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам і запереченням на обвинувачення була дана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність фактів та обставин, що мають значення для даного кримінального провадження, мотивовано поклавши в основу вироку належні та допустимі докази, зокрема надані під час судового розгляду показання обвинувачених та свідків.

Як вбачається із показань обвинуваченого ОСОБА_14 , наданих останнім в ході судового розгляду даного кримінального провадження, він свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав та пояснив, що ввечері 23.03.2014 разом зі своїм знайомим ОСОБА_30 з метою вчинення крадіжки грошових коштів пішли в с. Сененкове Роменського району, де жив чоловік, який займався пасікою, мав гроші та часто не бував вдома. Коли підійшли до будинку потерпілого, то почули, що хтось є вдома, на гавкіт собак дідусь вийшов з будинку, а тому він відмовився вчиняти крадіжку, розвернувся і пішов. ОСОБА_31 пішов за ним, при цьому монтировку, перчатки та скотч, які вони брали із собою, заховали в лісі. Через декілька днів ОСОБА_31 при зустрічі повідомив, що вбили того чоловіка, до якого вони ходили, і запитав, чи не був він там. Після цієї розмови він повернувся додому та спалив свої чорні спортивні штани і кросівки, бо боявся, що на них можуть залишитись якісь сліди. Після 23.03.2014 він розповів ОСОБА_15 , що хотів вчинити крадіжку грошових коштів з будинку чоловіка, який займається пасікою в с. Сененкове Роменського району. В ході досудового слідства свою вину визнав під тиском працівників поліції і 26.03.2014 він ввечері був вдома.

Обвинувачений ОСОБА_15 також заперечив свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187 і п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, та пояснив, що незадовго до 26.03.2014 ОСОБА_14 розповів йому, що в с. Сененкове живе самотній чоловік, який часто не буває вдома і займається пасікою, а тому у нього можуть бути грошові кошти. Він ходив туди з ОСОБА_30 та хотіли вчинити крадіжку. Ввечері 26.03.2014 він пішов в с. Сененкове Роменського району. Двері в будинок були не замкнуті, а тому він зайшов в будинок з метою викрасти гроші. Потерпілого побачив не одразу, оскільки останній спав у крайній кімнаті. Коли потерпілий прокинувся, то між ними зав`язалась бійка, в ході якої останній схопив його ззаду. Він відбивався та декілька разів вдарив потерпілого по тулубу і один раз в обличчя, після чого той впав біля ліжка. Він зв`язав руки та ноги потерпілому виявленим на столі скотчем, щоб останній не зміг чинити йому опір або ж покликати на допомогу. Грошей в будинку потерпілого не знайшов, але знайшов банківську картку з пін-кодом, з якої по приїзду в м. Ромни на вул. Г.Мазепи з банкомату хотів зняти грошові кошти. Коли він залишив будинок, то потерпілий був живий. Визнає, що наносив потерпілому удари та заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження, але вбивати останнього умислу не мав.

На підтвердження винуватості ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих їм злочинів суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого та свідків, які були допитані у встановленому законом порядку та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та відмову від показань.

Зокрема, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_32 пояснив, що ОСОБА_28 був його дядьком, проживав сам, мав дві вищі освіти, займався пасікою, був щедрою людиною і односельці позичали у нього гроші. 28.03.2014 коли він у справах перебував у м. Ромни, то йому зателефонувала соціальний працівник ОСОБА_33 , яка повідомила, що двері в будинок його дядька відкриті і валяється пір`я. На його прохання туди сходив наглянути зять, який через п`ятнадцять хвилин зателефонував йому і повідомив, що дядька в будинку знайшли мертвим. Він зателефонував на 102 і повідомив про дану подію. Згодом поїхав до будинку дядька, де вже була слідчо-оперативна група. Через деякий час від працівників міліції він дізнався, що вбивство дядька вчинили ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

Як пояснила суду свідок ОСОБА_33 вона працює соціальним працівником і протягом десяти років обслуговувала мешканця с. Сененкове ОСОБА_28 У березні 2014 року в п`ятницю об 11-00 годині вона прийшла до його будинку і побачила, що двері в будинок відкриті, а на порозі пір`я. Зайшовши в коридор, побачила, що холодильник відкритий, а у хаті розкидана картопля і пір`я. Вона покликала господаря, але той не відзивався. Після цього вона зателефонувала ОСОБА_34 , а потім у сільську раду і в міліцію. Напередодні у вівторок на прохання потерпілого приносила йому ліки, продукти харчування. Коли вона приходила до потерпілого, то його паспорт завжди лежав на столі у другій кімнаті в будинку і у паспорті були грошові кошти.

Свідок ОСОБА_35 , який був сусідом потерпілого ОСОБА_28 , в судовому засіданні пояснив, що останній купував у нього два рази на тиждень молоко. 28.03.2014 йому зателефонувала соціальний працівник ОСОБА_33 і попросила прийти до будинку ОСОБА_28 . Коли він прийшов, то побачив, що на порозі будинку валялось пір`я. Потім прийшли ОСОБА_36 і ОСОБА_37 і вони разом зайшли в будинок, де виявили потерпілого біля ліжка. У хаті все було розкидане, по всьому будинку валялось пір`я. У холодильнику також все було перевернуто.

Свідок ОСОБА_38 суду пояснив, що загиблий його двоюрідний брат, який займався пасікою і нього були гроші, які інколи він позичав односельцям. Востаннє він бачив брата перед вбивством у вівторок, але в цей день у будинок до нього не заходив. На його думку брат зберігав у будинку близько 15000 грн.

Свідок ОСОБА_39 пояснила, що покійний був двоюрідним братом її чоловіка ОСОБА_40 . Потерпілий був гарною людиною, чесною, трудолюбивою, ні з ким не конфліктував.

З показань свідка ОСОБА_41 вбачається, що його дружина з с. Семенкове і він неодноразово проходив по тій вулиці, де жив загиблий. В кінці березня, приблизно за тиждень до вбивства, вони з ОСОБА_14 хотіли скоїти крадіжку з будинку ОСОБА_28 , але виявили, що господар був вдома, а тому вони відмовились від крадіжки. Повертаючись додому він заховав під деревом шапку і скотч, які брав з собою. ОСОБА_14 бачив, як він це робив. Через декілька днів від працівників міліції дізнався, що обвинувачені вчинили вбивство ОСОБА_28 . ОСОБА_14 був винен йому 3500 грн. за машину, які повернув.

Свідок ОСОБА_42 , яка є дружиною ОСОБА_41 , пояснила, що загиблий був її далеким родичем та в кінці березня 2014 року їй зателефонувала матір і сказала, що дідуся вбили. ОСОБА_14 був винен її чоловікові гроші за машину. Про те, що її чоловік разом з ОСОБА_14 ходили до діда, щоб украсти гроші, їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_24 , який був присутнім в якості понятого при проведенні на початку квітня 2014 року слідчого експерименту з участю ОСОБА_15 , пояснив, що при ньому в шафі у будинку останнього знайшли шапку, а у відрі недопалені речі. ОСОБА_15 розповідав, що вони були вдвох. ОСОБА_15 показував, як вони йшли до будинку діда, як зайшли в будинок, що дід лежав на ліжку, а потім вони його стягли і били, шукали гроші, Були розмови за 140 грн. В будинку був розкиданий одяг, порізані подушки, скрізь валялось пір`я. Ніякого тиску на ОСОБА_15 ніхто не вчиняв. У будинку потерпілого ОСОБА_15 орієнтувався добре.

Свідок ОСОБА_25 , який був присутнім в якості понятого при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , пояснив, що спочатку їх завозили у с. Плавинище Роменського району під лісочок, де обвинувачені показували, як щось ховали, після цього поїхали в с. Сененкове до будинку загиблого діда. ОСОБА_43 і ОСОБА_44 розповідали і показували як вбили діда, що були удвох, вимагали у потерпілого гроші і били останнього. У хаті були розірвані подушки, все було розкидане. Обвинувачені розповідали і показували все добровільно.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що 01.04.2014 ввечері бачила сина ОСОБА_15 вдома, а вранці 02.04.2014 до неї прийшли ОСОБА_14 з дівчиною ОСОБА_45 і стали запитувати, де ОСОБА_46 , на що вона відповіла, що мабуть вдома. В 11-00 годин цього ж дня приїхали працівники міліції з її сином і повідомили, що він затриманий за вбивство, яке було вчинене 26.03.2014. Коли і за яких обставин був затриманий син, вона не знає.

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_47 пояснив, що він проводив судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_28 , а також приймав участь при проведенні слідчих експериментів за участю обвинувачених ОСОБА_15 і ОСОБА_14 . При огляді трупу потерпілого були виявлені численні переломи ребер, але визначити кількість прикладень не можливо, оскільки від одного прикладення може виникнути декілька пошкоджень. Всі тілесні ушкоджені спричиненні потерпілому прижиттєво в дуже короткий проміжок часу. Одержавши ці ушкодження потерпілий не міг довго жити через пошкоджені легені. Смерть потерпілого настала або в момент нанесення ударів, або зразу ж після їх нанесення 26.03.2014, але точний час настання смерті встановити не можливо. На слідчому експерименті обвинувачені показували як били потерпілого, але ті тілесні ушкодження, які були виявлені на трупі потерпілого ОСОБА_28 не відповідають їх показанням, оскільки пошкоджень було більше, ніж показували обвинувачені. Те, що потерпілий з ними бився є малоймовірним, бо не знайдено тілесних ушкоджень, які були спричинені у вертикальному положенні. Всі тілесні ушкодження нанесені потерпілому, коли він перебував у горизонтальному положенні.

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_48 пояснив, що у складі експертної комісії проводив судово-психіатричну експертизу обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , де останні надавали пояснення з приводу обставин справи. Їх показання були послідовні, надавали вони їх добровільно, будь-якого тиску на них ніхто не здійснював, сумнівів у їх показаннях не було. Тілесних ушкоджень на них не було і останні не говорили про тиск зі сторони працівників міліції. У висновках судово-психіатричних експертиз показання обвинувачених записані з їх слів.

Зазначені вище показання потерпілого та свідків об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, зокрема з протоколом огляду місця події від 28.03.2014 та фото таблицею до нього, згідно яких в будинку АДРЕСА_4 були виявлені розкидані продукти харчування, підлога в усіх кімнатах вкрита пір`ям птиці, порушено порядок, розкидані речі, перевернуті меблі, розібрана груба, в деяких місцях на стінах одірвані шпалери. В одній з кімнат на підлозі, з лівої сторони від вхідних дверей, біля ліжка був виявлений труп людини чоловічої статі, який лежав на лівому боці. На трупі журнали, газети. Голова трупа покрита пір`ям та речовиною, схожою на кров. Руки та ноги зв`язані скотчем. Під час огляду ділянки дороги ймовірного відходу зловмисників, було виявлено грошову купюру номіналом 2 грн.

З протоколу огляду трупа потерпілого ОСОБА_28 від 28.04.2014 та фото таблиці до нього вбачається, що при огляді були виявлені тілесні ушкодження в області голови, тулубу, грудної клітини, шиї.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 78 від 26.05.2014 потерпілого ОСОБА_28 у останнього були виявлені численні тілесні ушкодження в області голови, шиї, лівого передпліччя, грудної клітини, передньої черевної порожнини. Дані тілесні ушкодження були спричиненні прижиттєво в дуже короткий проміжок часу. Характер ушкоджень вказує на те, що вони могли утворитись в результаті травматичного контакту з тупими твердими предметами з обмеженою діючою поверхнею. Враховуючи кількість, характер і тяжкість пошкоджень, можливо допустити, що після їх спричинення потерпілий вчиняти цілеспрямовані дії не міг.

Відповідно до вказаного висновку судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_28 настала внаслідок пошкоджень в області грудної клітини, які викликали грубе порушення її каркасності, розлад функції дихання, що ускладнилось легенево-серцевою недостатністю. Між вищевказаними тілесними ушкодженнями і настанням смерті потерпілого є прямий причинний зв`язок. Враховуючи тяжкість тілесних ушкоджень, дані судово-медичних гістологічних досліджень, смерть ОСОБА_28 могла настати в короткий проміжок часу після їх спричинення і можливо під час і нанесення.

З протоколу слідчого експерименту та фото таблиці до нього від 04.04.2014 за участю ОСОБА_14 вбачається, що останній продемонстрував, як ОСОБА_15 обмотував руки потерпілому ОСОБА_28 . При цьому частково показав, як ОСОБА_15 скотчем завернув руки між кистями, а він тримав руки ОСОБА_28 . Крім того, показав, як саме знаходились його руки, коли ОСОБА_15 обмотував руки потерпілого скотчем, потім зупинився і пояснив, що далі не пам`ятає, оскільки пішов шукати грошові кошти в будинку.

З протоколу слідчого експерименту та фото таблиці до нього від 02.04.2014 з участю ОСОБА_14 вбачається, що під час слідчого експерименту останній в присутності понятих та свого захисника ОСОБА_16 детально розповів та показав місце, де він брав скотч, коли спільно з ОСОБА_15 йшли в с. Сененкове, як саме вони підходили до будинку ОСОБА_28 , де він шукав грошові кошти, як і куди він наносив тілесні ушкодження потерпілому, як лежав потерпілий, коли стягнули його з ліжка і якою дорогою повертались додому.

Крім того, з відеозапису слідчого експерименту від 02.04.2014 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту пояснював, що саме він запропонував ОСОБА_15 вчинити злочин. Йшли через с. Плавинище, через лісок, який «вліво», трохи стемніло, вони думали, що у будинку немає нікого. Штовхнули двері, зайшли в будинок, побачили діда, думали, що він спить. Він прикривав діду рукою рот. Стягнули його на підлогу, зв`язували руки, почали «лазити» по хаті, знайшли паспорт, карточку. Скотч був захований у ліску, коли йшли, забрали його, монтировку він взяв з дому. Діда били, він два рази по щоці і по тулубу, а потім виходив з будинку, а ОСОБА_43 запитував у діда, де гроші, а потім бив його, бо він чув, як ОСОБА_43 наносив йому удари.

З протоколу слідчого експерименту та фото таблиці до нього від 02.04.2014 за участю ОСОБА_15 , проведеного в присутності понятих та захисника, вбачається, що під час слідчого експерименту ОСОБА_15 детально розповів та показав дорогу та напрямок, якою вони йшли до будинку ОСОБА_28 , як лежав на підлозі потерпілий, продемонстрував, як він наносив йому удари руками і ногами в різні частині тіла, в тому числі і в грудну клітину, де і як вони з ОСОБА_49 шукали гроші, вказав на напрямок дороги, якою вони поверталися після вчинення злочину.

З відеозапису цього слідчого експерименту також вбачається, що ОСОБА_15 під час слідчого експерименту пояснював, що коли вони прийшли з ОСОБА_14 в с. Сененкове до будинку потерпілого, двері були прикриті, але не замкнені на замок. ОСОБА_14 зайшов у будинок перший, він за ним і замітив діда зразу ж, він лежав на ліжку. ОСОБА_14 підійшов, закрив діду рот і тримав за шию, а він намагався скрутить скотчем діду руки. У нього не виходило, бо дід розводив руки. Він діда вдарив два рази по обличчю, потім ОСОБА_14 зв`язав діду руки скотчем. Після цього вони хотіли посадить діда, але в них не вийшло, бо він сповз з ліжка і лежав на лівому боці. ОСОБА_14 сидів на ньому і питав, де гроші і вдарив його в лівий бік. На столі під клейонкою він побачив паспорт, там було 140 грн. і банківська картка «Ощадбанку». Банківську картку він забрав собі, а паспорт віддав ОСОБА_14 . Гроші поділили між собою. Потім він вийшов на ганок, дивитися, щоб ніхто не йшов, а ОСОБА_14 запитував у діда, де гроші. Дід сказав у піджаку. ОСОБА_14 передивився речі, гроші не знайшов і почав знову бити діда, дід кричав. Він повернувся у будинок і ногою два рази вдарив діда в спину, бачив кров біля вуха. Потім він знову виходив на ганок, а коли останній раз зайшов, дід хрипів, так і залишився лежати на лівому боці, а потім перестав хрипіть.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 238 від 03.06.2014 у потерпілого ОСОБА_28 весь комплекс тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичному дослідженні трупа потерпілого не міг утворитися при обставинах, продемонстрованих підозрюваним ОСОБА_14 під час слідчого експерименту.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 237 від 03.06.2014 потерпілого ОСОБА_28 , кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичному обстеженні трупу потерпілого, не повністю співпадають з обставинами, продемонстрованими підозрюваним ОСОБА_15 під час слідчого експерименту.

З протоколу слідчого експерименту та фото таблиці до нього від 08.04.2014 з участю ОСОБА_15 вбачається, що останній в присутності захисника пояснив та продемонстрував, як замотав скотчем руки потерпілому ОСОБА_28 .

Відповідно до протоколу обшуку від 02.04.2014 за місцем проживання ОСОБА_15 по АДРЕСА_3 в одній з кімнат будинку у шафі виявлено та вилучено шапку чорного кольору з одним суцільним прорізом для очей маску та на території господарства, на смітнику в металевому відрі пожежні залишки, схожі на обгорілий одяг.

Відповідно до протоколу обшуку від 02.04.2014 за місцем проживання ОСОБА_14 по АДРЕСА_1 в одній з кімнат, в плиті пічного опалення виявлені та вилучені пожежні залишки із фрагментами одягу, що згорів.

З протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 04.04.2014 вбачається, що було вилучено витяг з журналу банкомату АТ 1802770 та оптичний диск з інформацією, згідно якого 26.03.2014 о 23-58 годині було дві операції за карткою НОМЕР_1 , що підтверджує показання ОСОБА_15 про намагання ним зняти з викраденої картки потерпілого ОСОБА_28 грошові кошти.

Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 62 від 09.04.2014 ОСОБА_14 при проведенні даної експертизи повідомляв про обставини вчинення ним злочинів і не заперечував свою винуватість у інкримінованих злочинах.

З протоколу слідчого експерименту від 22.12.2014 та відеозапису до нього щодо перевірки показань ОСОБА_15 про те, що 26.03.2014 злочин він вчинив сам, зв`язував руки потерпілому скотчем, при цьому присвічував ліхтариком, який тримав у зубах, а потерпілий був живий і чинив опір, вбачається, що ОСОБА_15 самостійно не зміг зв`язати руки скотчем статисту.

Відповідно до висновку комплексної ситуаційної експертизи за результатами вказаного вище слідчого експерименту, враховуючи розташування кистей трупа, з`єднаних рівномірно накладеними рівними (не склеєними) стрічками скотчу на місці події, дані слідчих експериментів, при знаходженні у свідомому стані потерпілого, як вказує ОСОБА_15 в процесі намотування скотчу малоймовірне скріплення рук однією особою. Під час слідчого експерименту 22.12.2014 ОСОБА_15 не зміг самостійно зв`язати руки статиста таким чином, як це було виявлено при огляді трупа.

З роздруківки телефонних дзвінків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 вбачається, що 26.03.2014 о 16:49:31, 17:06:20 та 27.03.2014 о 06:47:38, 06:57:58, о 16:42:18 між ними відбулися телефонні розмови, вказаними роздруківками підтверджується той факт, що обвинувачені перед вчиненням злочину і після його вчинення спілкувались по телефону, телефони в с. Сененкове Роменського району вони з собою не брали, оскільки у період часу з 26.03.2014 з 17:20:03 по 27.03.2014 по 00:38:16 на вказані номери телефонів надходили дзвінки, але відповіді на них не було.

Також факт вчинення обвинуваченими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 інкримінованих їм злочинів підтверджується висновками експертиз:

- молекулярно-генетичних експертиз № 20-83 від 21.05.2014, № 20-282 від 19.05.2014, № 20-297 від 22.05.2014, № 20-288 від 21.05.2014, № 20-294 від 04.06.2014, № 20-289 від 21.05.2014, № 20-290 від 02.06.2014, № 20-295 від 20.05.2014, № 20-287 від 10.06.2014;

- судово-медичних (імунологічних) експертиз №№ 373, 374, 375, 376, 377, 378 від 04.04.2014.

Наведені докази в їх сукупності спростовують твердження сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих їм злочинів та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, а також доводи сторони захисту про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цілком обґрунтовано взяв до уваги дані протоколів слідчих експериментів з додатками, проведених 02, 04, 08 квітня 2014 року на місці події та по зв`язуванню рук за участі підозрюваних ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , зважаючи на те, що під час проведення цих слідчих дій обидва обвинувачених давали пояснення в присутності своїх захисників та понятих, які в судовому засіданні підтвердили проведення слідчих дій без застосування будь-якого примусу з боку працівників міліції, добровільність надання підозрюваними пояснень, що, в свою чергу, виключає застосування до них будь-якого тиску з боку працівників правоохоронних органів.

При цьому, доводи сторони захисту щодо недопустимості наведених доказів в зв`язку з тим, що суд може обґрунтовувати свої висновки виключно тими показаннями, які безпосередньо отримав під час судового засідання, та не вправі обґрунтовувати свої висновки показаннями, наданими слідчому і прокурору є необґрунтованими, оскільки слідчий експеримент не є допитом особи і за змістом ст.240 КПК України це слідча дія, метою якої є перевірка і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а тому на неї не поширюються вимоги ч.4 ст.95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Результати такої слідчої дії підлягають оцінці, як джерело процесуального доказу, передбачене ст.84 КПК України, в сукупності з іншими доказами у справі, що і було зроблено судом першої інстанції.

Також не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи сторони захисту щодо недопустимості цих доказів, як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Так, твердження обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те, що під час слідства до них застосовувалися недозволені методи ведення слідства, фізичний та психологічний тиск з боку працівників міліції, внаслідок чого ОСОБА_14 вимушений був себе обмовити, а ОСОБА_15 обмовив ОСОБА_14 , хоча злочин вчиняв сам, перевірялися і не знайшли підтвердження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження з приводу вказаного факту прокуратурою Сумською області проводилась перевірка, за наслідками якої слідчим було прийняте процесуальне рішення про закриття кримінального провадження № 00000145 за відсутності в діях працівників Роменського РВ складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, оскільки під час досудового розслідування жоден з працівників райвідділу до ОСОБА_14 та ОСОБА_15 заходів фізичного та психічного насильства не застосовували (постанова від 30.10.2015). Дана постанова є чинною, своїм правом на її оскарження жоден з обвинувачених не скористався, а скаргу захисника ОСОБА_16 було повернуто через відсутність підстав для поновлення строку подання скарги ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15.12.2015, яка ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Сумської області від 26.01.2016 залишена без зміни.

При цьому, перевіряти законність прийнятої слідчим постанови про закриття кримінального провадження, про що наголошує захисник ОСОБА_16 за змістом поданої апеляційної скарги, в даному кримінальному провадженні колегія суддів не уповноважена відповідно до вимог діючого кримінального процесуального закону.

Беззаперечні докази отримання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, які видні на їх обличчях на фото таблиці до слідчого експерименту та відповідному відеозаписі, у той період, коли вони були під контролем держави, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Навпаки, судом першої інстанції, виходячи з наявних письмових доказів, зокрема, журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Роменського МВ, та показань свідків, зокрема ОСОБА_20 достеменно було встановлено, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 були затримані саме 02.04.2014 о 09:00 та 09:40 годині відповідно, при оформленні в ізолятор тимчасового тримання тілесні ушкодження у них вже малися, після проведення слідчим допиту вони були оглянуті медичним експертом ОСОБА_50 на предмет наявності тілесних ушкоджень, після чого призначено відповідну експертизу.

Під час прослуховування аудіо запису перебігу судового засідання 13.11.2014, зафіксованому на технічному носії інформації, наявному в матеріалах кримінального провадження та прослуханому в стадії підготовки справи до апеляційного розгляду, встановлено, що свідок ОСОБА_15 пояснювала, що вранці 02.04.2014 до нею додому приходив брат ОСОБА_14 ОСОБА_21 з ОСОБА_19 , в судовому засіданні 03.12.2014 суд першої інстанції знову повертався до показань цього свідка, мова йшла про візит саме брата обвинуваченого ОСОБА_14 , разом з тим в мотивувальній частині вироку, при відображені пояснень вказаного свідка, суд першої інстанції допустив описку, зазначивши замість ОСОБА_21 ОСОБА_14 , а тому суду першої інстанції слід виправити допущену помилку в порядку ст.379 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції правильно критично поставився до показань свідка ОСОБА_19 , яка є співмешканкою ОСОБА_14 , щодо його затримання ввечері 01.04.2014, зважаючи на те, що вона є особою виключно зацікавленою, до того ж як під час проведення перевірки за заявою ОСОБА_14 , так і в судовому засідання пояснювала, що якісь невідомі чоловіки, вона гадала, що злочинці, забрали її чоловіка з дому, про те, що це були працівники правоохоронних органів остання не зазначала.

Крім того, як вбачається з журналу судових засідань та аудіозапсу перебігу судових засідань, під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_14 та ОСОБА_15 судом першої інстанції в повній мірі під час допиту обвинувачених, свідків, в тому числі заявлених і стороною захисту, дослідження письмових доказів, з`ясовувалися обставини затримання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , обставини застосування до них незаконних методів слідства. Неодноразово був відкладений судовий розгляд в зв`язку з оскарженням стороною захисту постанов про закриття кримінального провадження, оцінка обставинам затримання обвинувачених та наявних у них тілесних ушкоджень надана судом першої інстанції у вироку, а тому доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що протоколи слідчих експериментів за участю ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обґрунтовано покладені в основу судового рішення як належні та допустимі докази винуватості обвинувачених.

Також суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги та поставився критично до показань свідка ОСОБА_19 щодо перебування ОСОБА_14 26.03.2016 вдома, зважаючи на те, що вона є співмешканкою останнього, отже особою зацікавленою, свої доводи вмотивувала тим, що обвинувачений завжди після роботи був вдома, а до інкримінованого злочину він не причетний тому, що просто не міг такого зробити.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника ОСОБА_16 з приводу надання аналогічних відповідей на однакові запитання ОСОБА_14 та ОСОБА_19 за відсутності можливості домовитись про дачу однакових показань, жодним чином не спростовують висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих йому злочинах зважаючи на те, що ці пояснення стосувалися їхнього спільного життя та ведення спільного господарства, разом з тим, пояснення вказаного свідка і обвинуваченого містили в собі і розбіжності, зокрема, щодо матеріального стану їхньої сім`ї, візитів ОСОБА_15 .

Більш того, на думку колегії суддів, навіть за відсутності прямих доказів вчинення ОСОБА_14 інкримінованих злочинів, як то його слідів на місці події, слідів поту чи крові потерпілого на вилучених під час обшуку предметах та у піднігтьовому вмісті, прямих очевидців події, стороною обвинувачення надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження встановлених судом обставин та визнання вини ОСОБА_14 у вчиненні розбійного нападу, умисного вбивства та незаконного заволодіння паспортом.

Не заслуговують на увагу колегії суддів також доводи апеляційної скарги ОСОБА_14 щодо неналежності доказу протоколу проведення слідчого експерименту на місці події, під час проведення якого він та ОСОБА_15 вказували різні шляхи підходу до будинку потерпілого.

Так, в судовому засіданні 04.12.2014 після перегляду відеозапису вказаної слідчої дії, потерпілий ОСОБА_32 , який є племінником загиблого, головою Плавинищенської сільської ради та достеменно знає місцевість навколо місця проживання потерпілого, пояснив, що до будинку ОСОБА_28 можна підійти як зі сторони лісу, так і зі сторони села, при цьому існує кілька напрямків підходу, від клубу, від школи, від конюшні, від ставка, від дубової посадки. Напрямок руху обвинувачені ОСОБА_15 та ОСОБА_14 показали той самий в напрямку від дубової посадки, а розбіжності в самому шляху слідування є незначними, в кілька сантиметрів, поміж деревами. При цьому колегія суддів враховує також факт того, що за обставинами кримінального провадження до будинку потерпілого обвинувачені підходили ввечері, а слідча дія з ними проводилася в світлий час доби.

Не заслуговують на увагу колегії судів також доводи апеляційної скарги ОСОБА_14 з приводу того, що поняті, які були присутніми під час проведення слідчого експерименту 02.04.2014 ОСОБА_25 та ОСОБА_24 відбували покарання в Роменському ІТТ у виді адміністративного арешту строком 15 діб, оскільки, як вбачається з журналу судового засідання та відповідного аудіозапису свідок ОСОБА_25 пояснював, що в особистих справах був в Роменському відділі міліції, йому запропонували бути понятим, на що він погодився.

Безпідставними також є доводи захисника ОСОБА_16 з приводу того, що під час проведення вказаної слідчої дії його підзахисний ОСОБА_14 на запитання слідчого надає відповіді не одразу, а деякий час оглядає приміщення будинку, шукає куди вказати і на що показати, вроді він вперше знаходиться в цьому будинку, оскільки з переглянутого під час підготовки до апеляційного розгляду відеозапису слідчого експерименту вбачається, що ОСОБА_14 надає чіткі, послідовні, узгоджені пояснення щодо обставин вчинених злочинів, згідно пояснень присутніх понятого ОСОБА_25 , обвинувачений в будинку орієнтувався добре, будь-який тиск на нього не здійснювався.

Необґрунтованими є також твердження ОСОБА_14 щодо обмеження в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, оскільки останньому був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування 18.07.2014, після проголошення вироку 10.06.2016 він звернувся до суду першої інстанції з заявою про надання можливості ознайомитися з матеріалами кримінальної справи, на виконання якої місцевим судом було затребувано доставку останнього на 23.06., 30.06., 01.07., 12.07., 13.07., 14.07.2016, разом з тим здійснити конвоювання останнього виявилось неможливим з об`єктивних причин, перевищення наповнення камер ізолятору тимчасового тримання, перебування особової справи в управлінні Державної пенітенціарної служби України в Сумській області для визначення рівня безпеки тощо. Проте, в період часу з 12.07.2016 по 02.08.2016 включно ОСОБА_14 був ознайомлений з матеріалами кримінальної справи, про що матеріалах справи мається відповідна розписка останнього.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника ОСОБА_51 щодо неправильної кваліфікації дій та непричетності до вчинення інкримінованих злочинів ОСОБА_14 були предметом судового розгляду, висновки суду першої інстанції з цього приводу знайшли своє відображення в оскаржуваному вироку, з якими повністю погоджується і колегія суддів.

Зокрема, позицію обвинуваченого ОСОБА_15 щодо того, що 26.03.2014 ОСОБА_14 з ним не було, а злочини він вчиняв сам, спростовується тим, що ОСОБА_15 раніше біля будинку потерпілого ніколи не був, а саме ОСОБА_14 напередодні 23.03.2014 разом з ОСОБА_52 ходили до будинку потерпілого ОСОБА_28 , про що ОСОБА_14 через кілька днів розповів ОСОБА_15 . Пояснення ОСОБА_15 про те, що будинок ОСОБА_28 він знайшов зі слів ОСОБА_14 , обґрунтовано визнано судом недостовірними, враховуючи також пояснення потерпілого ОСОБА_53 , відповідно до яких особа, яка раніше не перебувала в тій місцевості, не змогла б знайти дорогу до будинку загиблого тільки по розповідях.

Навпаки ж, обставини щодо вчинення вищевказаних злочинів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за попередньою змовою підтверджуються роздруківкою телефонних дзвінків, з яких вбачається, що останні спілкувались між собою напередодні вчинення злочинів і рано вранці на наступний день, висновком комплексної ситуаційної експертизи, з якої вбачається, що ОСОБА_15 не міг самостійно зв`язати руки потерпілого скотчем, а також тим, що обидва після скоєння злочинів спалювали одяг.

Належним чином перевіривши показання ОСОБА_15 про відсутність у нього умислу на заподіяння смерті ОСОБА_28 та вчинення розбійного нападу, на що обвинувачений та його захисник ОСОБА_17 посилаються і за змістом поданих апеляційних скарг, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх такими, що не відповідають дійсності.

Мотивуючи свій висновок про спрямованість умислу обвинуваченого на вчинення розбійного нападу та вбивство ОСОБА_28 , суд виходив із сукупності всіх обставин вчиненого злочину. Зокрема, підготовка та використання знарядь злочину, йдучи до місця вчинення злочину, обвинувачені брали з собою монтировку, перчатки, скотч; спосіб та значна кількість завданих ударів в область розташування життєво важливих органів грудної клітини (перелом тіла грудини у верхній третині, вісім переломів ребер зліва по різних лініях, двадцять шість переломів ребер справа по різних лініях з пошкодженням пристінчатої плеври, крововилив в праву плевральну порожнину); обстановка на місці події, коли кров потерпілого була виявлена на різних предметах, одягу, постільній білизні, на різній відстані, що підтверджує той факт, що обвинувачені наносили велику кількість ударів в різні частини тіла з силою; а також те, що перед нанесенням загиблому ударів обвинувачені зв`язали його, позбавивши тим самим можливості чинити опір; безпосередньо вказує на наявність у діях обвинувачених попередньої змови щодо реалізації єдиного умислу, спрямованого на позбавлення життя потерпілого.

При цьому, доводи захисника ОСОБА_17 про те, що в даному випадку ставлення його підзахисного ОСОБА_15 до настання смерті ОСОБА_28 внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень характеризується необережністю, а не умислом, є безпідставними, оскільки завдання чисельних ударів потерпілому у життєво важливий орган (грудну клітину) свідчить про те, що було вчинено умисне вбивство, оскільки застосоване таке насильство, яке неминуче мало призвести до смерті.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_15 про те, що загиблий чинив йому активний опір, не випускав із будинку, у зв`язку з чим між ними зав`язалася бійка спростовуються тим, що ОСОБА_28 був особою похилого віку, чинити опір двом молодим людям був не змозі, крім того, обвинувачені зв`язали йому руки та ноги скотчем, позбавивши можливості покликати на допомогу інших людей або ж самому викликати швидку допомогу, а також поясненнями експерта ОСОБА_54 , відповідно до яких малоймовірне те, що потерпілий бився з нападниками, міг виконувати якісь захисні рухи, оскільки під час проведення судової медичної експертизи не було виявлено тілесних ушкоджень, які були спричинені у вертикальному положенні, всі тілесні ушкодження нанесені потерпілому, коли він перебував у горизонтальному положенні.

Більш того, як вбачається з журналу судового засідання та відповідного аудіо запису, в судовому засіданні 03.12.2014 обвинувачений ОСОБА_15 після дослідження висновку судово-медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_28 пояснював, що погоджується з вказаним висновком, що всі тілесні ушкодження, вказані у висновку, наніс потерпілому він, що смерть загиблого настала від його дій. А тому безпідставними є доводи останнього щодо незгоди з даним висновком через не встановлення точного часу настання смерті потерпілого, враховуючи також те, що згідно пояснень ОСОБА_54 та матеріалів вказаної експертизи, смерть потерпілого наступила в короткий проміжок часу після заподіяння тілесних ушкоджень і можливо під час їх заподіяння.

Не заслуговують на увагу також його пояснення про те, що коли він залишав місце скоєння злочину, дід був живий, оскільки допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_47 пояснив, що смерть потерпілого настала або в момент, або зразу ж після нанесення йому тілесних ушкоджень, оскільки з тілесними ушкодженнями такого характеру потерпілий не міг дихати.

Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника ОСОБА_17 про те, що умисел обвинуваченого був направлений на таємне викрадення майна та відсутність умислу на розбійний напад та вбивство спростовуються й іншими переліченими вище доказами по кримінальному провадженню, а тому неспроможними є доводи сторони захисту про вбивство ОСОБА_28 через необережність або ж завдання йому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, та необхідності кваліфікації дій за ч.2 ст.121 КК України або ж за ч.1 ст.119 КК України.

Необґрунтованими є також доводи обвинуваченого ОСОБА_15 щодо порушення його права на захист під час проведення досудового розслідування через ненадання йому захисника, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 02.04.2014, протягом дня всі слідчі дії з ОСОБА_15 проводились за участі захисника ОСОБА_55 .

Неспроможними є також доводи ОСОБА_15 щодо недопустимості доказу протоколу слідчого експерименту через те, що відеозапис вказаної слідчої дій переривався кілька разів без поважних на те причин.

Так, з переглянутого в ході підготовки до апеляційного розгляду відеозапису слідчого експерименту від 02.04.2014 вбачається, що під час проведення цієї слідчої дії безперервно велась відео зйомка, яка дійсно переривалася з вагомих та обґрунтованих причин слідування з приміщення райвідділу до місця по дорозі до с. Плавинище, де ОСОБА_44 діставав зі схованки свою монтировку, а також слідування звідти до с. Сененкове.

Є необґрунтованими також доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_15 з приводу того, що вирок суду побудований на припущеннях, оскільки висновки суду щодо оцінки доказів в обвинувальному вироку відносно ОСОБА_14 та ОСОБА_15 викладені в точних і категоричних судженнях, які виключають будь-які сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу, судом належним чином вмотивоване прийняття одних і відхилення інших доказів.

Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення відносно доведеності вини обвинувачених у вчинених кримінальних правопорушеннях і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_27 , то, на думку колегії суддів, відсутні підстави для визнання вироку суду відносно ОСОБА_14 та ОСОБА_15 незаконним через допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості.

Так, відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи ОСОБА_14 та ОСОБА_15 покарання, суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких та злочинів невеликої тяжкості, особу обвинувачених, з яких ОСОБА_14 вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав, раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дитину, на момент вчинення злочину не працював, був ініціатором вчинення злочинів, а ОСОБА_15 визнав свою вину у вчиненні злочину частково, раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на момент вчинення злочину також ніде не працював, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставини, що обтяжують покарання, а саме рецидив злочину та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З врахуванням аналізу особи винних - як у загально-соціальному плані, так і в плані їх потенційної суспільної небезпеки, встановлених конкретних обставин події, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченим строкового покарання у виді позбавлення волі та призначив ОСОБА_14 та ОСОБА_15 покарання в межах санкцій частин статей, за які їх засуджено, в наближеному до максимальної межі (санкція ч.2 ст.115 КК України від 10 до 15 років позбавлення волі), з конфіскацію майна, яка є обов`язковим додатковим покаранням, вірно застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів.

Призначене обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для їх виправлення, попередження вчинення нових злочинів, є домірним скоєному, підстав вважати його занадто м`яким за наведених прокурором у кримінальному провадженні підставах немає.

Оскільки, обставини щодо вчинення злочинів проти життя особи, заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, від яких він помер, є складовими інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 злочинів, а тому не можуть бути враховані як такі, що посилюють відповідальність останніх.

Так само не є обставиною, що посилює відповідальність обвинувачених, невизнання ОСОБА_14 своєї вини у вчиненні інкримінованих злочинів та часткове визнання ОСОБА_15 своєї вини, оскільки обрання такої процесуальної позиції є правом обвинувачених, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України.

Не заслуговують на увагу колегії суддів також доводи прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_27 щодо неврахування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_14 та ОСОБА_15 покарання невідшкодування ними заподіяної шкоди, оскільки в даному кримінальному провадженню потерпілим ОСОБА_56 не заявлялись вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при досудовому розслідуванні кримінального провадження та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 червня 2016 року відносно ОСОБА_57 та ОСОБА_58 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 без задоволення.

Запобіжні заходи ОСОБА_59 та ОСОБА_60 залишити тримання під вартою.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі:

- ОСОБА_59 з 08 червня 2016 року по 29 листопада 2016 року включно;

- ОСОБА_60 з 09 червня 2016 року по 29 листопада 2016 року включно.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які утримуються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копій ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4