Ухвала
іменем України
26 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на вирок Коростенського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001218
в с т а н о в и л а:
Вироком Коростенського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кожухівка Коростенського району Житомирської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого

засуджено за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України, з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до 8 років позбавлення волі.
Також вказаним вироком вирішено долю речових доказів та витрат у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року вирок стосовно ОСОБА_4 змінено та виключено посилання на показання свідка ОСОБА_5 . В решті вирок суду залишено без змін.
Відповідно до пред`явленого обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.
Як вбачається з копій судових рішень, ОСОБА_4 засуджено за злочини вчинені за таких обставин.
19 вересня 2015 року, в період з 14 до 15 години, ОСОБА_4 , за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті тривалих неприязних відносин, умисно, з великою силою прикладення наніс понад 10 ударів кулаками та взутими ногами по животі, грудній клітині своєї матері ОСОБА_6 , в наслідок чого заподіяв їй тяжкі тілесні ушкодження у виді тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась множинними переломами ребер, ключиць, грудини, розривами легень, печінки, яка ускладнилась великою внутрішньою крововтратою, які спричинили її смерть. Крім того, ОСОБА_4 наніс потерпілій кілька ударів по обличчю, якими їй були спричинені тілесні ушкодження, які не перебувають причинному зв`язку з її смертю, у виді подряпин обличчя, синців на правій вилиці, на правій вушній раковині,

по тильній поверхні правої кисті, в лівій лобній ділянці, саден на лівій вилиці та щоці.

Також, ОСОБА_4 , у невстановлений час придбав і зберігав без передбаченого законом дозволу вогнепальну зброю гладкоствольний самозарядний пістолет "Шмайсер" моделі "ПСШ 65" серії НОМЕР_1 , в промислову конструкцію якого було внесено переробку саморобним способом.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування постановлених щодо ОСОБА_4 судових рішень у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На думку прокурора дії засудженого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 115 КК України, а не за ч. 2 ст. 121 КК України. Прокурор зазначає, що судом не взято до уваги обставин, що вказують на характер навмисного вбивства. Вказує, що в рішенні суду апеляційної інстанції висновки про згоду перекваліфікації дій ОСОБА_4 зроблені без наведення достатніх доводів та переконливих мотивів прийняття такого рішення
Висновки суду про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 263 КК України у касаційній скарзі не оскаржуються.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі прокурора,

та надані до скарги копії судових рішень, касаційний суд дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України суд першої інстанції обґрунтував при перевірці показань засудженого, який заперечував свою причетність до вчинення інкримінованих злочинів.
Як було встановлено судом першої інстанції та спростовано у вироку 21 вересня 2015 року, при затримані ОСОБА_4 , було вилучено мобільний телефон марки Нокіа-1800 з карткою оператора мобільного зв`язку номер НОМЕР_2 . Згідно роздруківки телефонних розмов зазначеного абонента, особа, яка ним користувалась, в період часу з 15 год 49 хв по 16 год 41 хв та з 17 год 48 хв по 18 год 40 хв 19 вересня 2015 знаходилась в с. Кожухівка, Коростенського району, Житомирської області.
Крім того, про перебування засудженого 19 вересня 2015 року в с. Кожухівка та конфлікт, який цього дня відбувся між ним та його матір`ю, про наявність у останнього вогнепальної зброї, показали допитані у судовому засіданні свідки.
Зокрема, суд дослідив показання:
потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила про напружені стосунки її матері з братами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;
свідка ОСОБА_10 , який розповів про те, що засуджений сварився з матір`ю ОСОБА_6 . В ході сварки ОСОБА_4 стріляв вгору з пістолета;
свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які повідомили, що в день події бачили потерпілу на кладовищі. В свою чергу ОСОБА_12 вказав, що близько 11 12 години ОСОБА_13 прибіг та повідомив, що ОСОБА_4 стріляв по ньому. Свідок викликав міліцію, а коли ті приїхали то засуджений втік, його намагалися наздогнати. Зазначив, що ОСОБА_6 пробула на кладовищі до 14 години. Також повідомив, що як повертався з похорону то бачив труп ОСОБА_6 , а ОСОБА_13 говорив, що її вбив його брат ОСОБА_9 ;
свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що йому відомо про сварку ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зі слів ОСОБА_15 .
свідка ОСОБА_16 , який вказав, що близько 12 години на подвір`ї потерпілої були працівники правоохоронного органу та вона писала заяву. З розмови свідок зрозумів, що виник конфлікт через те, що ОСОБА_4 розігнав друзів ОСОБА_8 . Також, йому відомо про конфлікти ОСОБА_4 з матір`ю, що виникали через бажання засудженого жити окремо;
свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які пояснили про конфлікт між засудженим та потерпілою, про який їм стало відомо так як вони приїздили в складі групи, що виїздила за заявою ОСОБА_6 ;
Також судом здійснено посилання на:
повідомлення про виявлення трупа ОСОБА_6 ;
протокол огляду від 19 вересня 2015 року яким зафіксовано обстановку на місці злочину;
висновок експерта № 210 від 16 листопада 2015 року, яким встановлено, що у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у виді поперекового перелому грудини на рівні 3-4 ребер, перелому обох ключиць на рівні зовнішніх третин непрямого типу зі зміщенням уламків, перелому 1-3,5-9 ребер по середньо-ключичній лінії непрямого типу, перелому 2-4 ребер зліва по середній пахвинній лінії, 9-10 ребер по лопатковій лінії з розривами плеври та розходженням уламків, трьох розривів тканини по задній поверхні нижньої долі правої легені, дефекту тканини лівої легені по задній поверхні нижньої долі, множинних крововиливів в ділянці середостіння, поперекового розриву тканини печінки в ділянці вісцеральної поверхні лівої долі, крововиливів в підшкірну жирову клітковину в проекції всієї грудини, в підшкірну жирову клітковину в верхній частині живота, в ділянці малого сальника та брижів кишківника, синця у верхній частині грудини, що ускладнились великою внутрішньою крововтратою, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, а також легкі тілесні ушкодження у виді подряпин та синців на голові, обличчі;
висновок експерта № 09 від 14 грудня 2015 року, з якого вбачається, що всі пошкодження потерпілій були заподіяні за життя, найбільш вірогідним було нанесення потерпілій більше 10 ударів в ділянку грудної клітини та 10 ударів по обличчю, коли та знаходилась в лежачому положенні. Смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також у висновку зазначено, що смерть могла настати відразу після заподіяння ушкоджень, або через певний проміжок часу. Після заподіяння ушкоджень потерпіла могла робити деякі активні цілеспрямовані рухи (пересуватися, говорити, піднятися). Ушкодження заподіяні тупими предметами. Не виключене врятування життя потерпілій при своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги;
висновок судово психіатричного експерта № 286 від 08 грудня 2015 року підтверджує, що під час вчинення злочину ОСОБА_4 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, стані фізіологічного афекту не перебував, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Судом апеляційної інстанції зазначено, що доводи прокурора про те, що суд безпідставно перекваліфікував ці дії обвинуваченого за більш м`яким законом, суд визнає необґрунтованими.
Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 07 лютого 2003 року №2 для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 с.121 КК) необхідно визначити суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

У рішенні суду апеляційної інстанції вказано, що обґрунтовуючи висновки про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілої, суд першої інстанції виходив із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, дані про його особу, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Так, судом було взято до уваги висновок судово-психіатричної експертизи № 286 від 08.12.2015, згідно якого, до психологічних особливостей засудженого відносяться: уповільнений темп психічних процесів, легка розумова недостатність: у сфері особистості, недовірливе ставлення до оточуючих, примітивність інтересів, емоційна неврівноваженість, запальність з проявами фізичної агресії у конфліктах, що знаходить своє відображення в його повсякденній поведінці.
Потерпіла є матір`ю ОСОБА_4 , з якого він проживав у одному домогосподарстві. На протязі спільного між ними часто виникали сварки, в ході яких ОСОБА_4 неодноразово бив матір, а у 2003 році притягувався до кримінальної відповідальності за заподіяння матері середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
За встановлених судом обставин, з урахуванням висновків колегія суддів апеляційного суду дійшла правильного висновку, що ОСОБА_4 під час завдання ударів ногами та руками потерпілій усвідомлював, що спричиняє тяжкі тілесні ушкодження, але не мав умислу на вбивство своєї матері.
Як і суд апеляційної інстанції, колегія суддів касаційного суду погоджується з перекваліфікацією судом першої інстанції дій ОСОБА_4 з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України.

Таким чином, твердження прокурора про те, що висновки про згоду перекваліфікації дій ОСОБА_4 зроблені без наведення достатніх доводів та переконливих мотивів прийняття такого рішення колегія суду касаційної інстанції вважає безпідставними.
Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини справи, особу засудженого, його відношення до вчиненого, відсутність пом`якшуючих обставин та обтяжуючу покарання обставину, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку, суд вважає, що його виправлення не можливо без ізоляції від суспільства.
Остаточне покарання за сукупністю злочинів було призначено за правилами ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що колегія суддів вважає справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ОСОБА_4 нових злочинів.

Доводи касаційної скарги прокурора, аналогічні доводам викладеним в апеляційній скарзі були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та свого підтвердження не знайшли.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни судових рішень щодо ОСОБА_4 колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Відмовити прокурору у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Коростенського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року й ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 11 липня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3