ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-в/753/372/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" жовтня 2016 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно засудженого
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, який працював комірником складу № 1 ДП «Фаберлік-Україна», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 30.09.2015 р. вироком Московського міського суду м. Москва Російської Федерації за ч.1 ст. 30, ч.5 ст. 228.1, п. «б» ч.4 ст. 229.1, ч.3 ст. 69 КК Російської Федерації до позбавлення волі строком на 18 років з відбуванням покарання у випраній колонії суворого режиму,-

ВСТАНОВИВ:

25.07.2016 р. до Дарницького районного суду м. Києва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Московського міського суду м. Москва Російської Федерації від 30.09.2015 р. стосовно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Дослідженням клопотання та додатків до нього, зокрема вироку Московського міського суду м. Москва Російської Федерації від 30.09.2015 р. та ухвали Верховного суду РФ від 01.12.2015 р. встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочини, передбачені ч.1 ст. 30, ч.5 ст. 228.1, п. «б» ч.4 ст. 229.1 КК РФ, а саме: за ч.1 ст. 30, ч.5 ст. 228.1 КК РФ ОСОБА_4 вчинив готування до незаконного збуту наркотичних засобів в особливо великому розмірі, та за п. «б» ч.4 ст. 229.1 КК РФ ОСОБА_4 скоїв контрабанду наркотичних засобів в особливо великому розмірі.
Вироком Московського міського суду м. Москва Російської Федерації від 30.09.2015 р., який залишений без змін ухвалою Верховного суду РФ від 01.12.2015 р. ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 30, ч.5 ст. 228.1, п. «б» ч.4 ст. 229.1 КК РФ та йому призначено покарання: за ч.1 ст. 30, ч.5 ст. 228.1 КК РФ у вигляді 10 років позбавлення волі та за п. «б» ч.4 ст. 229.1 КК РФ до 16 років позбавлення волі. На підставі ч.3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно ОСОБА_4 було призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 18 років з відбуванням покарання у випраній колонії суворого режиму. Строк покарання обчислюється з 22.04.2015 року.
У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, про час, день, місяць, рік і місце розгляду клопотання повідомлений належний чином, шляхом вручення повідомлення про виклик уповноваженій особі. У самому клопотанні міститься прохання про розгляд клопотання без участі представника.
Заслухавши думку прокурора, який не заперечував щодо розгляду клопотання за відсутності представника Міністерства юстиції України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд даного клопотання за відсутності представника Міністерства юстиції України.
У судовому засіданні прокурор клопотання Міністерства юстиції України підтримав та не заперечував проти його задовольнити.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додатки до нього, суд приходить до висновку про те, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.
Згідно із ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.
Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.
Разом з цим, положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.
Положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.
Міністерством юстиції України питання про передачу громадянина України ОСОБА_4 засудженого вироком Московського міського суду м. Москва Російської Федерації від 30.09.2015 р., для відбування покарання в Україні погоджено з Міністерством юстиції Російської Федерації.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.
Як вбачається з клопотання та додатків до нього, ОСОБА_4 є громадянином України відповідно до копії закордонного паспорту ОСОБА_4 № НОМЕР_1 , виданого 05.03.2014 р. /а.с.33/.
Відповідно до листа департаменту з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ДМС України останнім місцем реєстрації ОСОБА_4 є АДРЕСА_1 . /а.с.34/.
Відповідно до письмової заяви ОСОБА_4 має бажання не відбутий строк покарання відбувати на території України(а.с.27).
Відповідно до довідки з місця відбування покарання засуджений ОСОБА_4 відбув строк кримінального покарання 11 місяців 16 днів. Невідбута частина покарання складає 17 років 13 днів. Зазначене покарання ОСОБА_4 відбуває в ФКУ «Виправна колонія № 22 УФСВП Росії по Республіці Мордовія» Кінець строку відбуття покарання 21.04.2033 р. /а.с.29/.
Діяння ОСОБА_4 за вироком Московського міського суду м. Москва Російської Федерації від 30.09.2015 р. кваліфікуються за ч.1 ст. 30, ч.5 ст. 228.1 КК РФ, яка передбачає відповідальність за вчинення приготування, тобто умисного створення умов для незаконного збуту наркотичних засобів в особливо великому розмірі, проте злочин не було доведено до кінця за обставин, які від нього не залежали. За вказаними статтями ОСОБА_4 призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.
Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК України, як готування, тобто умисне створення умов для незаконного збуту наркотичних засобів в особливо великих розмірах. Санкція частини 3 ст. 307 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.
Крім того, Діяння ОСОБА_4 за вироком Московського міського суду м. Москва Російської Федерації від 30.09.2015 р. кваліфікуються за п. «б» ч.4 ст. 229.1 КК РФ, як контрабанда наркотичних засобів, тобто незаконне переміщення через митний кордон Митного союзу в рамках ЄврАзЕС, наркотичних засобів в особливо великому розмірі.
Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 305 КК України, як контрабанду наркотичних засобів в особливо великих розмірах. Санкція частини 3 ст. 305 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з конфіскацією майна.
У відповідності до ч.3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, остаточно ОСОБА_4 за вироком Московського міського суду м. Москва Російської Федерації від 30.09.2015 р. призначено покарання у виді позбавленні волі на строк 18 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Законодавство України також передбачає принцип призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань відповідно до ч.1 ст. 70 КК України.
Разом з тим, відповідно до загальних засад призначення покарання у виді позбавлення волі, встановлених в ст. 63 Кримінального кодексу України максимальний строк позбавлення волі, що може бути призначений особі становить 15 років, що є меншим, ніж строк, призначений ОСОБА_4 за вироком Московського міського суду м. Москва Російської Федерації від 30.09.2015 р. у вигляді 18 років.
Відповідно до п.1 ч.4 ст. 610 КПК України - при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.
Аналіз наведених вимог закону дозволяє суду зробити висновок про необхідність призначення ОСОБА_4 максимального строку позбавленні волі, передбаченого кримінальним кодексом України за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст. 305 КК України у виді 12 років позбавлення волі, оскільки цей строк є максимальним строком позбавлення полі за законом України про кримінальну відповідальність і є меншим ніж призначений ОСОБА_4 вироком Московського міського суду м. Москва Російської Федерації від 30.09.2015 р. за вчинення злочину, передбаченого п. «б» ч.4 ст. 229.1 КК РФ. Так само, суд вважає за необхідне за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК України та ч.3 ст. 305 КК України призначити ОСОБА_4 максимальний строк позбавлення волі, який передбачений кримінальним кодексом України у виді 15 років позбавлення волі, оскільки цей строк є максимальним строком позбавлення волі за законом України про кримінальну відповідальність і є меншим ніж призначений ОСОБА_4 вироком Московського міського суду м. Москва Російської Федерації від 30.09.2015 р. за сукупністю злочинів у вигляді 18 років.
Законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 305 КК України.
Проте, Статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особи державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Московського міського суду м. Москва Російської Федерації від 30.09.2015 р. у відповідність до законодавства України до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.
На підставі викладеного та керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, ст.ст. 6, 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 7, 63 КК України, ст.ст. 369-372, 376,602, 603, 606, 609, 610, 614 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Клопотання Міністерства юстиції України - задовольнити.
Вирок Московського міського суду м. Москва Російської Федерації від 30.09.2015 р., яким громадянина України ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 30, ч.5 ст. 228.1, п. «б» ч.4 ст. 229.1, ч.3 ст. 69 КК Російської Федерації до покарання у виді 18 (вісімнадцяти) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, привести у відповідність із законодавством України.
Визначити, що громадянин України ОСОБА_4 при продовженні відбування покарання на території України, повинен відбувати покарання за злочини, передбачені:
- за ч.1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК України у виді 10 /десяти/ років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч. 3 ст. 305 КК України у виді 12 /дванадцяти/ років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді 15 /п`ятнадцяти/ років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 22.04.2015 року.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий суддя: ОСОБА_1