Справа № 589/3530/14-к
Провадження № 1-кп/589/6/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" серпня 2016 р.
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області в особі судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 , захисників обвинуваченого - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Шостка кримінальне провадження, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000003 від 21.03.2013 року з обвинувальним актом за фактом вчинення

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ур. м. Конотоп Сумської області, українця, гр. України, маючого вищу освіту, не одруженого, який станом на 27.11.2010 року знаходився на службі у першій роті батальйону патрульної служби при Управлінні МВС України на Південно-Західній залізниці у званні молодшого сержанта, та мешкав за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого ,-

- за ч. 1 ст. 119 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_15 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, останній звинувачується в тому, що він, займаючи посаду інспектора патрульної служби, та знаходячись на службі у першій роті батальйону патрульної служби лінійного відділу станції Конотоп при Управлінні МВС України на Південно-Західній залізниці у званні молодшого сержанта, разом з іншим інспектором патрульної служби цього ж батальйону, сержантом міліції ОСОБА_16 , 27.11.2010 року о 17.30 год., отримавши спеціальні засоби (гумові кийки, сльозогінний газ «Терен-4», браслети металеві), а також табельну зброю: ОСОБА_16 пістолет Макарова серії НОМЕР_1 з двома магазинами на 16 патронів, ОСОБА_17 пістолет Макарова серії НОМЕР_2 з двома магазинами та 16 патронами), електропоїздом № 812 сполученням «Київ-Шостка», близько 19.10 год. прибули до станції Шостка для несення служби по охороні громадського порядку на території залізничного вокзалу.

Під час несення служби, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вживали спиртні напої, та близько 22.20 годин, знаходячись біля приміщення лінійного пункту міліції на станції Шостка по в. Привокзальна, 2, м. Шостка, в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_15 дістав, виданий йому табельний пістолет Макарова серії НОМЕР_2 , необережно поводячись з вогнепальною зброєю, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча мав можливість їх передбачити, проявляючи злочинну недбалість, здійснив з вказаної зброї постріл у ОСОБА_16 , заподіявши останньому вогнепальне наскрізне кульове поранення грудей, з пошкодженням серця, правого та лівого легенів, що спричинило смерть останнього, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України вбивство через необережність.

Заслухавши доводи обвинувачення та захисту, потерпілої ОСОБА_11 , захисників - батьків ОСОБА_15 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , допитавши свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження в повному обсязі, суд вважає, що винуватість ОСОБА_15 у злочині, що йому інкримінується, органами обвинувачення не доведена та не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні з огляду на таке.

За вимогами ст. 370 КПК України суд обґрунтовує своє рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог статті 94 КПК України, а саме за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. При цьому суд, згідно зі статею 95 КПК України, обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 Кодексу.

Так, потерпіла ОСОБА_11 суду показала, що її син ОСОБА_16 працював інспектором патрульної служби на станції Конотоп. З 25 по 26 листопада 2010 року він був на службі, а тому, 27.11.2010 р., мав відпочивати. Але його знову направили на чергування на залізничну станцію м. Шостка. З дому він пішов у доброму настрої, спиртними напоями не зловживає, ніяких змін у поведінці сина не помічала. Вранці слідуючого дня, від працівників лінійного відділу їй стало відомо, що її сина було вбито напарником по службі ОСОБА_18 , який граючись пістолетом, з необережності, застрелив сина, а потім і сам вчинив самогубство.

В прокуратурі, куди її викликали, повідомили, що є свідки, які підтвердили обставини загибелі сина, оскільки були очевидцями події. На слідуючий день та 1.12.2010 року, в засобах масової інформації з`явились повідомлення, що на станції Шостка один із співробітників міліції, необережно поводячись з табельною зброєю, смертельно травмував свого товариша, а потім, зрозумівши що накоїв, покінчив життя самогубством. Вважаючи, що слідство надало їй достовірну інформацію, вона повірила, що її сина вбив напарник з необережності, але не погоджувалась з тим, що, під час несення служби він знаходився у нетверезому стані, бо така поведінка була не характерна для нього.

Під час слухання справи в суді, зрозуміла, що слідчі прокуратури увесь час заводили її в оману оглядаючи одяг сина, була приголомшена не тільки тим, що він був занадто брудним, з нашаруваннями речовини білого кольору та ґрунту, але і пошкодженим: одна штанина брюк розірвана по боковому шву майже на 20 см., кріплення кобури пістолета до ременя було не тільки відірване, а й розірване, гумовий кийок, як спецзасіб, що був виданий сину для несення служби, взагалі зник, і ніхто, навіть, не з`ясовував це питання. Набої до пістолета Макарова, які видавались сину та ОСОБА_19 мали 9 калібр, а раневий канал її сина дорівнював 0.7 см., його напрямок був зверху вниз, при цьому ОСОБА_19 за зростом був нижчим за сина, жодної кулі з місця виявлення тіл, знайдено не було, на пістолетах, які видавались загиблим для несення служби, відсутні будь-які відбитки пальців рук.

Вважає, що її сина та ОСОБА_20 було вбито, а прокуратура нічого не зробила для встановлення цих осіб та їх покарання, а навпаки, робила все, щоб нічого не робити.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_15 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були визнані такими відповідно до вимог ст. 44 КПК (1961 р.) та доводяться обвинуваченому батьком та матір`ю, суду свідчили про те, що протягом усього досудового слідства намагались довести, що їх син не вчиняв злочину, який йому інкримінують, бо він виховувався у міліцейській сім`ї вже не одного покоління, виважено ставився до свого майбутнього, після закінчення педвузу, мав на меті продовжувати навчання у академії МВД, добре розумівся на зброї, ніколи не вживав спиртні напої, до служби відносився відповідально, мав багато друзів, займався спортом, в взагалі був не конфліктною людиною. З ОСОБА_21 вони товаришували, і ОСОБА_22 мав бути дружкою на свадьбі у сина.

Вважають, що органи слідства безвідповідально поставились до розкриття загибелі двох міліціонерів, та відразу, на слідуючий день після події, звинуватили сина у вбивстві, не зазначивши ніякого мотиву.

До серпня 2012 року, коли були проведені основні слідчі дії, вони не допускались до участі у справі як захисники, 9 разів слідчі прокуратури виносили постанови про закриття кримінальної справи у зв`язку зі смертю ОСОБА_20 , якому ніхто, навіть, статусу підозрюваного не надавав. Вважають, що їх сина та ОСОБА_23 було вбито, на тілі сина були тілесні ушкодження, які не хотіла бачити прокуратура та відмовляла їм у проведенні ексгумації трупа. Ознайомившись з матеріалами справи та оглянувши речові докази у суді, впевнені, що злочин, в якому звинувачують їх дитину, було фактично скоєно проти сина та його напарника. Просять суд виправдати сина.

Відповідно до вимог ст. 190 КПК України (1961 р.) з метою виявлення слідів злочину та інших речових доказів, з`ясування обставин злочину, а також інших обставин, які мають значення для справи, слідчий проводить огляд місцевості, приміщень, предметів та документів, про що має бути складено протокол в присутності не менше двох понятих (ст. 191 КПК України, 1961 р.).

Як убачається з протоколу огляду місця події, ця слідча дія проводилась 28.11.2010 року у проміжок часу з 01.15 год. до 08.00 год. старшим слідчим Шосткинської міжрайонної прокуратури ОСОБА_24 (без зазначення ініціалів) та слідчим Конотопської транспортної прокуратури ОСОБА_25 за участі заступника прокурора Сумської області Кулинича, начальника НДЕКЦ при УМВС України на Південно-Західній залізниці ОСОБА_26 , його заступника ОСОБА_27 , старшого експерта ОСОБА_28 , судово-медичного експерта ОСОБА_29 , а також спеціалістів ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , двох понятих ОСОБА_32 та ОСОБА_33 . При огляді застосовувалась фото та відеозйомка, рулетка, лінійка та штучне освітлення. До протоколу також додаються фотознімки без будь-яких пояснень. Огляд проводився у нічний час, за похмурої погоди, при штучному освітленні, температурі повітря -5 С (а.с. 1-21, т. 1 додатку).

В судовому засіданні були допитані всі особи, що приймали участь при складанні вказаного протоколу, крім ОСОБА_34 , який знаходиться в зоні АТО, та померлого ОСОБА_35 . Дослідити відеозйомку проведення вказаної слідчої дії суду не вдалося, оскільки сторона обвинувачення цей матеріал не надала.

Так, свідок ОСОБА_36 , що в протоколі значиться в якості понятого, суду показав, що працює водієм в «Зеленбуді», та за характером роботи йому доводиться перевозити трупи. 27.11.10 р., близько опівночі, його викликали на роботу, щоб доставити виявлені трупи до моргу. Участі у завантажені трупів, що знаходились на території залізничного вокзалу станції Шостка, він не брав.

Прибувши до залізничного вокзалу, побачив тіла двох міліціонерів, що лежали головами до проїзної дороги, на відстані один від одного на два метри, та були без головних уборів, бо кашкети знаходились окремо від тіл, на такій же відстані. Було дуже холодно та темно, тому працівники міліції, що були біля тіл, привезли своє освітлення та наказали йому чекати, що він і зробив, знаходячись увесь час в машині. Що відбувалось під час огляду йому невідомо, він тільки виконав доставку тіл до моргу.

Про те, що він був понятим при огляді йому ніхто нічого з цього приводу не говорив та не пояснював. Ні 27.11, ні 28.11.2010 року він ніяких паперів не підписував.

29.11.10 р., в морзі, куди його запросили працівники міліції, він підписав якісь папери та пакети, але що то було за папери та зміст пакетів,- йому невідомо. При огляді в судовому засіданні фотознімків (а.с. 13 т.1 додат.), доданих до протоколу огляду місця події в частині розташування тіл, зазначив, що положення тіл на картках було не таким, як він бачив, коли приїхав, та наполягає на своїх свідченнях, що дав в суді, зброї біля покійних він також не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_37 , що також в протоколі огляду місця події вказаний як понятий, суду свідчив про те, що працює стрільцем-охоронцем на станції Конотоп. 27.11.2010 року, вночі, знаходився на залізничній станції Шостка та охороняв електропотяг. За посадовою інструкцією, під час несення служби, він не мав права відлучатися від охоронюваного об`єкту.

Зі слів працівників міліції, які його опитували, йому стало відомо про загибель двох міліціонерів, які несли службу на станції Шостка. Але нічого незвичайного в ту ніч він особисто не бачив та пострілів не чув. Працівники міліції запропонували йому бути понятим, на що він погодився, але що це таке, він не знає. До місця події близько не підходив, а бачив здалеку, що тіла двох міліціонерів лежали хрест навхрест, більше нічого він не бачив та участі ні в яких діях не приймав, а продовжував охороняти електропотяг, яким близько шостої години ранку відбув додому.

Протокол підписав у Конотопській транспортній прокуратурі, куди його запросили опісля.

Свідок ОСОБА_38 суду показав, що 27.11.2010 року працював старшим слідчим Шосткинської міжрайонної прокуратури і за вказівкою заступника прокурора Сумської області Кулинича, проводив огляд місця події, що сталася на залізничній станції м. Шостка, при цьому протокол огляду він не писав, а наговорював іншому слідчому, який все і нотував.

Місцем огляду була ділянка розміром 10 м. х 10 м., використовувалось штучне освітлення, бо було дуже темно, позиція тіл під час огляду залишалась незмінною, фіксувалась на фото. Під час огляду ніяких білих плям чи слідів волочіння на одежі покійних не було. Під одним із тіл знаходився магазин з пістолета, були виявлені гільзи, але куль не було, хоча він особисто шукав за допомогою магніту.

Запаху алкоголю від тіл він не чув, не було його і в приміщенні, де знаходився пункт лінійного відділу, в якому обстановка порушена не була, та потому, що на столі була їжа, мала відбуватись вечеря, ніяких пляшок зі спиртним на столі не було, а стояла пляшка з напоєм «Дюшес». Протокол огляду місця події складався відповідно норм КПК.

Після закінчення слідчої дії, протокол огляду місця події він не читав, а разом з іншими учасниками та понятими, які увесь час були присутніми при цьому, підписав.

Свідок ОСОБА_39 суду показав, що приймав участь в огляді місця події як експерт, але приїхав, коли огляд вже розпочався. Він проводив фото фіксацію, але крім нього цим займались також інші спеціалісти. Понятих він не бачив. Огляд проводився дуже довго, тіла померлих, які знаходились майже впритул один до одного, ніхто не переміщав. Бачив пістолет в кобурі, іншого пістолета не бачив. Наявних поривів одягу на тілах не бачив, а білі плями на одязі пояснює грою світла.

Свідок ОСОБА_40 суду свідчив про те, що він, як експерт, при огляді місця події участі не приймав, а здійснив дактилоскопію трупів в морзі у присутності судово-медичного експерта ОСОБА_41 , слідчого прокуратури та слідчого міліції, прізвищ не пам`ятає. Оскільки пальці трупів були застиглі, судово-медичний експерт натискав на долоні обох рук, і вони вільно розкривались, після чого він виконував відповідні маніпуляції. Він добре запам`ятав, що у того, хто мав поранення в голову ( ОСОБА_42 ), на кісточках рук були садна, куртка розстебнута, правий рукав куртки, від ліктя до кисті був в забрудненому стані, на самій куртці малися нашарування піску.

Свідок ОСОБА_29 суду показав, що приймав участь при огляді місця події як судово-медичний експерт. Крім вогнепальних ран, явних пошкоджень на трупах не було, смерть настала майже одночасно. Одежа на тілах мала належний вигляд, пошкоджень, крім тих, що утворились від пострілу, на ній не було. На тілах були трупні сліди, відбирався біологічний матеріал крові та сечі у двох екземплярах, дублікат забирав слідчий.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_43 , який також приймав участь при огляді місця події в якості спеціаліста, суду показав, що огляд розпочався до того, як він приїхав, бо прибув близько третьої години 28.11.2010 р. Під час огляду використовувалось штучне освітлення, спеціальних приладів не було. На час прибуття, гільзи були знайдені, але не пакувались. Кулі шукали, використовуючи ліхтарі, одна куля була знайдена в одежі одного із загиблих. Пам`ятає, що на штанях одного з міліціонерів, в районі колін, тканина була дуже забруднена, можливо, з нашаруванням піску.

Крім огородженої території, оглядалось приміщення лінійного відділу, що знаходилось поруч з тілами. В даному приміщенні, на столі, знаходилась їжа, посуд, запаху алкоголю ні від тіл, ні в приміщенні не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_44 , який на час огляду місця події займав посаду начальника НДЕКЦ при УМВС України на Південно-Західній Залізниці суду показав, що прибув на огляд близько четвертої години ранку, участі у проведенні фотозйомок та пакуванні речових доказів не приймав, все вилучалось слідчим прокуратури, чи були при цьому поняті йому невідомо.

В приміщенні лінійного відділу на столі знаходилась їжа, ніяких пляшок зі спиртними напоями він не бачив, запаху алкоголю від трупів, та в приміщенні, де знаходилась їжа, не було.

Свідок ОСОБА_45 суду показав, що приймав участь в огляді місця події як експерт НДКЦ при Управлінні ПЗЗ На місце події прибув, коли там вже працювали експерти із Сум, було дуже темно, місце події штучно освітлювалось. В його обов`язки входило фотографування та допомагав слідчому в пакуванні речових доказів. Стверджував, що пакети з речовими доказами у його присутності підписувались слідчим та понятими.

На місці події бачив тіла міліціонерів, які лежали один до одного на відстані 1 метра, у одного з них, на колінах штанів та руках був бруд, один був у шапці, інший - без головного убору. Під час огляду, перевертав тіла, але запаху алкоголю від тіл не чув. У приміщенні, де міліціонери вечеряли, запах алкоголю також був відсутнім.

Куль знайдено не було, але бачив дві гільзи, одна з яких находилась на відстані двох метрів від тіл, інша за спиною одного з міліціонерів.

Суд критично відноситься до показань свідків ОСОБА_46 та ОСОБА_47 в частині присутності понятих під час огляду місця події, оскільки це спростовується свідками ОСОБА_48 та ОСОБА_49 , які в протоколі огляду місця події вказані як поняті, не є заінтересованими особами, впевнено давали свідчення про відомі їм обставини та наполягали на цих свідченнях.

Крім того, судом досліджувався зміст протоколу огляду місця події, який не відповідає вимогам статей 85 та 195 КПК України (1961 р.), бо в цьому документі має бути описано все, що було виявлено, в тій послідовності, в якій це відбувалось, в тому вигляді, в якому спостерігалось під час проведення дії. До протоколу також додаються відповідні фотознімки, схеми, документи з відповідними поясненнями.

У вказаному протоколі, як доказі обвинувачення винуватості ОСОБА_20 , не вказується конкретне місце проведення огляду, є прив`язка лише до пішохідної доріжки та зупинки, на всі питання, що стосуються місця знаходження тіл, гільз, предметів одягу в протоколі стоять прочерки.

Також у протоколі є посилання на список вилучених предметів, який є не конкретним, а саме: у приміщенні лінійного відділу була виявлена пляшка з під пива «Чернігівське» з рідиною, місце знаходження якої не зафіксоване; ніхто з осіб, що приймали участь в огляді місця події не згадували про цю пляшку, а зазначали іншу пляшку, з написом «Дюшес», що стояла на столі, та чули запах «Дюшесу» (свідок ОСОБА_24 ); вилучались спецзасоби без зазначення які, бо серед речових доказів, вилучених з місця огляду, що досліджувались в судовому засіданні, був відсутнім один гумовий кийок, наявність якого у приміщенні зафіксовано на фото (а.с. 21 т. 1 додат.) та було підтверджено книгою розтановки нарядів (а.с.103 т. 2 додат.); з приміщення, де до загибелі вечеряли ОСОБА_50 та ОСОБА_19 , вилучались пластикові стакани без зазначення їх кількості та об`єму. В подальшому при огляді вказаних речових доказів, було виявлено, що вилучались не всі стакани, які зафіксовані на фото (а.с. 20 т. 1 додат.), а лише прозорого кольору, які мали залишки рідини, яку ніхто не досліджував, дактилоскопію стаканів не проводив.

Жодна з фотокарток, долучених до протоколу, не має пояснень.

Таким чином, складання протоколу огляду місця події було проведено з порушенням визначеної законом процедури здійснення слідчих процесуальних дій, за відсутності понятих (ст. ст. 190, 191 КПК України, 1961 р.) та гарантій забезпечення прав і свобод людини, визначений ст. 62 Конституції України, де закріплені основні принципи допустимості доказів, який полягає у тому, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом.

За таких підстав, відповідно до ст. 87 КПК України суд визнає протокол огляду місця події від 28.11.2010 р. недопустимим доказом.

Обвинувачення, посилаючись на необережне поводження ОСОБА_18 тебельною зброєю, що привело до загибелі ОСОБА_23 , обґрунтовує це ствердження показами свідків, які були безпосередніми очевидцями події, а саме: ОСОБА_51 , ОСОБА_52 та ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , які допитувались в судовому засіданні. До речі, свідок ОСОБА_56 суду нічого не показав, бо взагалі нічого не бачив.

Так, свідок ОСОБА_51 суду свідчив про те, що 27.11.10 р., пізно увечері. разом зі своїм товаришем ОСОБА_57 (спочатку було названо інше прізвище, явка свідка ОСОБА_58 до залу суду стороною обвинувачення згідно ст. 327 КПК України забезпечена не була), він повертався додому через залізничний вокзал. Знаходячись на протилежній вулиці, біля магазину «Сандра», та не доходячи до вокзалу метрів 80, звернув увагу на двох працівників міліції, що стояли біля приміщення для міліції та були у нетверезому стані, бо хитались, один міліціонер був вище за іншого, вони стояли та справляли природні потреби. Про те, що це були саме працівники міліції, він здогадався по формі, бо світло від ліхтарів було достатнім, щоб розгледіти.

Оскільки була 21 година, а він на той час був неповнолітнім, то не хотів зустрічі з працівниками міліції. Підійшовши до вокзалу, почув постріл та, разом з товаришем, побіг на звук пострілу. Хто стріляв він не знає, бо не бачив. Біля лінійного відділення міліції побачив міліціонера, який лежав на землі, а другий, стоячі на колінах, робив йому штучне дихання та масаж серця, просив, щоб викликали швидку допомогу. Потім підійшла група незнайомих хлопців, хтось із них викликав «швидку». Після цього, міліціонер наказав їм відійти. Коли вони почали рушати назад, почув клацання, потім три хлопка і постріл. Хто стріляв, він не бачив, більше не підходив.

У міліціонера, що робив штучне дихання, бачив пістолет, який був пристебнутим ціпком до пояса. Взагалі він був на залізничному вокзалі з 21.00 години до 22.00 години.

Суд критично ставиться до показів цього свідка, оскільки посилання на достатнє освітлення місця події, що дало йому можливість здалеку розгледіти у постатях саме працівників міліції, спростовується свідченнями інших свідків ОСОБА_44 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_43 , ОСОБА_49 , ОСОБА_61 , які стверджували, що було дуже темно, а тому застосовувалось штучне освітлення місця події.

Крім того, свідок посилається на те, що міліціонер робив штучне дихання та масаж серця іншому міліціонеру, який лежав на землі. Разом з тим, оглядаючи в судовому засіданні одяг ОСОБА_62 , як речовий доказ, було встановлено, що на двох светрах, футболці, куртці останнього, в області грудної клітини, мались сліди бурої речовини схожої на кров. При наявності кульового поранення грудної клітини ОСОБА_62 , з якого виступала кров, на руках ОСОБА_20 , який робив штучне дихання та масаж серця ОСОБА_63 , та піднігтьовому матеріалі , що належав ОСОБА_64 , мали бути сліди цієї крові.

Аналізуючи матеріали цитологічних експертиз № 12 від 7.12.10 р. та № 7 від 7.12.10 р. піднігтьового вмісту відповідно ОСОБА_20 та ОСОБА_23 (а.с. 117-125, т. 1 додат.) убачається, що наявність крові ОСОБА_65 у піднігтьовому матеріалі, що належав ОСОБА_66 , виключена.

Також не є достовірним свідчення цього свідка стосовно того, що у міліціонера, робившого штучне дихання ( ОСОБА_19 ), пістолет був пристебнутим ціпком до пояса. Під час огляду в судовому засіданні речових доказів було встановлено, що кріплення пістолета ОСОБА_20 , було зовсім іншим, шкіряним, але ні як не у вигляді ціпка.

Викликає сумнів у суду і час знаходження цього свідка на місці події. В судовому засіданні свідок ОСОБА_67 зазначав, що перебував на залізничному вокзалі у період часу з 21.00 год. до 22.00 год. Виклик на станцію «швидкої», як зазначав свідок ОСОБА_68 , фельдшер, відбувся о 22.23 год.

З вказаним свідком також проводилась слідча дія відтворення обстановки обставин події (а.с. 23-67 т. 2 додат.).

Відповідно до статті 194 КПК України (1961 р.) вказана слідча дія проводиться з метою перевірки і уточнення результатів допиту свідка у присутності понятих, за участю спеціалістів, відтворивши обстановку та умови, в яких відбувались ті чи інші події в дійсності.

Відповідно до обвинувального акту від 26.06.2014 р. (а.с. 2 т. 1 ) подія злочину, в якому звинувачується ОСОБА_19 , відбулась 27.11.2010 р. близько 22.20 год.

Як зазначено в протоколі від 22.12.10 р. відтворення обстановки та обставин події зі свідком ОСОБА_69 , відтворення подій, свідком яких він мав бути, відбулось 22 грудня 2010 року об 11.50 годин, тобто відтворення обстановки та обставин події проводилось не за тих умов, за яких відбувались події в дійсності. Слідством так і не з`ясовано, чи міг свідок за фактичних умов події, що сталась 27.11.2010 р. о 22.20 годин, бачити, що відбувалось біля лінійного відділу міліції, з фото таблиць, доданих до протоколу відтворення взагалі виключена перевірка обставин виконання ОСОБА_18 штучного дихання та масажу ОСОБА_70 .

Враховуючи, що суд при ухваленні судового рішення має керуватись доказами, які отримані в порядку, встановленому нормами кримінально-процесуального кодексу (ст. 194 КПК України, 1961 р.), суд не вважає протокол від 22.12.10 р. відтворення обстановки та обставин події зі свідком ОСОБА_51 допустимим доказом ( ст. 86 КПК України).

З цих підстав, суд також не може погодитись з висновком судово-медичної експертизи за № 259, № 260 від 14.01.2011 р., що утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_20 та ОСОБА_23 можливе за обставин, вказаних свідком ОСОБА_71 при відтворенні обстановки та обставин події (а.с. 56, т. 2 додат.), тим більше, як зазначив в судовому засіданні свідок, він не бачив хто саме причинив тілесні ушкодження міліціонерам.

Також суд вважає не достовірними свідчення свідка ОСОБА_72 стосовно обставини, за якої, він буцімто три рази чув звук схожий на той, що відбувається при осечке здійснення пострілу, а потім сам постріл. Це посилання ОСОБА_67 спростовується показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_73 , який на той час працював заступником начальника лінійного відділу станції Конотоп, та особисто видав зброю ОСОБА_63 та ОСОБА_64 для несення чергування. Свідок зазначив, що зброя знаходиться на зберіганні в оружейній кімнаті, куди ніхто не має доступу, видавалась без магазинів, вони долучаються окремо, стволи завжди вільні, всі набої знаходяться окремо в магазині. При отриманні зброї, ОСОБА_50 та ОСОБА_19 оглядали набої, пістолети, які були у придатному стані, раніше від ОСОБА_20 та ОСОБА_23 скарг на технічний стан зброї також не надходило.

Таким чином, суд до показання свідка ОСОБА_72 , як до безпосереднього очевидця події, що бачив необережне поводження зі зброєю одного з міліціонерів, внаслідок чого настала смерть іншого, на що посилається сторона обвинувачення, ставиться як не достовірних з причин викладених вище.

Допитаний в судовому засіданні свідок-очевидець обвинувачення ОСОБА_74 суду показав, що з 22.00 год. до 23.00 год., у кінці листопада 2010 року, з друзями братами ОСОБА_75 та ОСОБА_76 , ОСОБА_77 та ОСОБА_78 знаходився в приміщенні залізничного вокзалу станції Шостка. Коли вийшов з ОСОБА_79 до туалету, почув звук, схожий на звук «шутіхи», а потім крик про допомогу. Підійшовши до приміщення лінійного відділу, побачив працівника міліції, який лежав на землі, він вважав, що міліціонеру було погано, бо в нього тремтіли руки, хрипів, в якому стані була одежа міліціонера він не роздивився, бо було дуже темно і з відстані 1.5 м. взагалі нічого не було видно.

Біля міліціонера знаходився інший міліціонер, який робив штучне дихання тому, що лежав, запаху алкоголю від них він не чув. Опісля до них підійшли ОСОБА_80 та ОСОБА_81 . Крім них, більше нікого не було. Потім працівник міліції сказав, щоб вони відійшли, але перед тим, як це зробити, він бачив, як міліціонер приставив пістолет до скроні, але пострілу відразу не було. Коли він з друзями підійшов до стоянки таксі, що була перед вокзалом, почув чотири клацання, здогадався, що це зброя, потім вже знаходячись на стоянці таксі, почув постріл, але не обертався та не підходив. Першими на місце пригоди приїхала міліція, яку викликав ОСОБА_82 . Про те, що міліціонери померли йому стало відомо в міліції, куди їх запросили для дачі пояснень.

Суд, не заперечуючи проти того, що ОСОБА_83 в ту ніч міг бути на залізничній станції, але не погоджується з тим, що ОСОБА_83 є безпосереднім очевидцем подій, оскільки його свідчення в суді не послідовні та суперечливі. Так, посилаючись на те, що він бачив конвульсії міліціонера, що лежав на землі, в той же час не міг нічого сказати щодо одежі цього міліціонера, посилаючись на велику темряву, вважає, що міліціонер, який їх кликав на допомогу, застрелився лежачі біля тіла першого, та стверджував, що один міліціонер лежав на спині, а другий поверх нього, при цьому після пострілу, який не бачив, хто здійснив, він взагалі більше не підходив до будівлі лінійного відділу та не міг бачити розташування тіл.

Посилання свідка на те, що першими на місце пригоди приїхали працівники міліції, спростовується свідченням свідка, фельдшера «швидкої» ОСОБА_84 , який суду показав, що після прийняття виклику о 22.23 год. бригада «швидкої», приїхавши на місце події о 22.30 год. констатувала смерть міліціонерів, яка настала до приїзду «швидкої допомоги», та майже час чекала на приїзд міліції.

Таким чином, суд критично ставиться до свідчень вказаного свідка, який не знав, чому на землі лежав ОСОБА_50 , гадаючи, що йому зле, та хто вчинив постріл у ОСОБА_20 , бо не бачив фактичних обставин події.

Протокол відтворення обстановки і обставин події зі свідком ОСОБА_85 , який був складений 22.12.10 р. о 13.00 год. та висновок судово-медичної експертизи від 14.01.2011 р. до заключення СМЕ за № 259, 260 від 07.12.10 р. суд вважає не допустимим доказом з тих підстав, що зазначені вище відносно свідка ОСОБА_72 (а.с. 69-80, т. 2 додат.).

Допитаний в судовому засіданні свідок-очивидець ОСОБА_86 суду свідчив про те, що наприкінці листопада 2010 року близько 21.00 годин, він разом з братом ОСОБА_87 та друзями ОСОБА_78 , ОСОБА_85 та ОСОБА_88 знаходились на залізничному вокзалі станції Шостка. Коли він вийшов з ОСОБА_85 з приміщення вокзалу, почув крик про допомогу. Підійшовши до приміщення лінійного відділу міліції, побачив міліціонера, який робив штучне дихання іншому, що лежав на землі без головного убору, та бився в конвульсіях, але що з ним було, не знає. Другий міліціонер попросив викликати «швидку», та наказавши їм відійти, дістав пістолет, запаху алкоголю від міліціонерів чутно не було. Коли вони відходили, почув близько трьох клацань зброї, а потім постріл. Хто стріляв, він не бачив, після пострілу не підходив. Стверджує, що першими до місця події прийшов він та Нагорний, а потім його брат ОСОБА_89 та ОСОБА_81 .

Свідок ОСОБА_80 суду показав, що 27.11.10 р., близько 21.00 год. з братом проводжали на залізничному вокзалі друзів ОСОБА_90 , ОСОБА_91 та ОСОБА_92 . Через деякий час. ОСОБА_86 разом з ОСОБА_93 вийшли з вокзалу, а потім зателефонували, щоб вони також вийшли. Біля приміщення лінійного відділу міліції, де стояв ОСОБА_80 та ОСОБА_94 , побачив міліціонера, який робив штучне дихання іншому міліціонеру, що лежав на землі та хрипів. Чому лежав міліціонер, він не знає. Ніякого запаху алкоголю від міліціонерів, він не чув. Міліціонер, що робив штучне дихання, попросив викликати «швидку», а потім, взявши до рук пістолет, наказав усім відійти. Коли вони відходили, почув клацання пістолета, згодом постріл, обернувшись, побачив, що другий міліціонер також лежав на землі, але хто стріляв, він не бачив. «Швидку» та міліцію викликав він.

Таким чином, ані ОСОБА_80 , ні ОСОБА_86 не знали причину знаходження на землі ОСОБА_23 , а гадали, що йому зле, а також не бачили, хто здійснив постріл у ОСОБА_95 .

Протокол відтворення обстановки і обставин події зі свідком ОСОБА_79 , який був складений 22.12.10 р. о 14.00 годин з фототалицею до нього без пояснень, та висновок СМЕ від 14.01.11 р. до заключення СМЕ за № 259 та № 260 від 7.12.2010 р., а також протокол відтворення обстановки та обставин події від 6.10.11 р. суд вважає не допустими доказами з тих підстав, що зазначались вище відносно свідка ОСОБА_96 (а.с. 81-92 т. 2, а.с. 52 т. 3 додат.). Крім того, свідчення ОСОБА_52 , які він давав в судовому засіданні стосовно обставин події, та ті, що давав перед відтворенням обставин та є зафіксованими у протоколі від 6.10.2011 р. суттєво різняться: під час відтворення обстановки та обставин події від 6.10.11 р. свідок стверджував, що бачив, як міліціонер ( ОСОБА_19 ) міняв обойми у пістолеті, а потім приставив пістолет до скроні та вистрелив собі у голову. За змістом протоколу під час відтворення проводилась відіозйомка. В судовому засіданні стосовно цієї обставини свідок зазначав, що не бачив, як було здійснено постріл у міліціонера, бо в цей час він відходив від місця події.

Стороною обвинувачення, за клопотанням захисту, суду не надано для перегляду відеозапис протоколу відтворення від 6.10.2011 р. зі свідком ОСОБА_97 .

Враховуючи, що рішення суду має обґрунтовуватись тільки на підставі доказів, що досліджувались під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що ніхто зі свідків очевидців сторони обвинувачення: ОСОБА_86 , ОСОБА_80 , ОСОБА_83 , ОСОБА_94 , ОСОБА_67 ,- не бачили необережного поводження ОСОБА_18 табельною зброєю, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_23 , а також ніхто із зазначених свідків не бачив, як ОСОБА_19 вчиняв самогубство, самі свідчення свідків не послідовні та несуть в собі протиріччя, а саме: так свідок ОСОБА_67 стверджував, що працівники міліції були дуже п`яні, він все це бачив з протилежної сторони дороги, було світло від ліхтарів. Свідки ОСОБА_80 , ОСОБА_86 , ОСОБА_83 , які з їх слів, підходили та спілкувались з одним з міліціонерів ( ОСОБА_19 ) стверджували, що було дуже темно, навіть не видно в відстані 1.5 м. ( ОСОБА_83 ), від працівників міліції запаху алкоголю не відчували, той, що розмовляв з ними, вів себе адекватно.

Суд критично відноситься до тієї обставини, що саме ОСОБА_80 викликав міліцію. Як зазначив фельдшер «швидкої» ОСОБА_84 , першими на місце події прибула саме його бригада, яка констатувала смерть та близько години очікувала на приїзд міліції. Під час огляду тіл міліціонерів, біля медичних працівників нікого зі сторонніх не було. Про смерть двох міліціонерів повідомив до міліції саме він. Об`єктивно, це підтверджується картою виїзду «швидкої медичної допомоги» за № 1270 від 27.11.10 р., де у графі № 6 «Повідомлення» записано, що інформацію про подію отримав працівник міськрайвідділу на прізвище ОСОБА_98 (а.с. 34 т. 1 додат.), час знаходження медичних працівників на місці події у вказаній картці зазначено з 22.23 год. до 23.15 год.

Суд також критично ставиться до копії запису у журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини Шосткинського міськрайвідділу (а.с. 110 т. 2 додат.), де за № 3979 зроблено запис про те, що 27.11.10 р. о 22.20 год., ОСОБА_80 зробив повідомлення про те, що в районі залізничного вокзалу по в. Привокзальна м. Шостка виявлено два трупи працівників міліції тому, що ОСОБА_80 , за його свідченнями в суді, не міг знати, що працівники міліції мертві. Повідомлення про злочин прийняв ОСОБА_99 , а не ОСОБА_98 , як вказував працівник «швидкої». На вимогу суду, за клопотанням потерпілої ОСОБА_11 , 23.9.15 р., сторона обвинувачення зобов`язувалась надати суду оригінал «Журналу реєстрації заяв та повідомлень про злочини» Шосткинського міськрайвідділу, але, майже через рік, надала довідку, де зазначалось, що 15.11.2015 року вказаний журнал було знищено по закінченню терміну зберігання, тобто після зобов`язання надати журнал,

сторона обвинувачення допустила його знищення.

Згідно висновкам судово-медичних експертиз за № 259 від 29.11.2010 р. та № 260 від 29.11.10 р. смерть ОСОБА_100 настала від наскрізного вогнепального поранення голови з ушкодженням кісток сплетіння черепу та речовини головного мозку, а ОСОБА_23 від наскрізного вогнепального поранення грудної клітини з ушкодженням серця та обох легені внаслідок гострої крововтрати, інших тілесних ушкоджень на тілах виявлено не було.

Діаметр вогнепального поранення голови ОСОБА_20 складає 0.8 см. (кашкета 0.7 см.), діаметр рани грудей ОСОБА_23 0.7 см., а напрямок ранового каналу проходив зверху вниз.

Зброя, що видавалась для несення чергування ОСОБА_64 та ОСОБА_63 згідно журналу розтановки нарядів від 27.11.10 р. (а.с. 103 т. 2 додат.) , та була вилучена з місця виявлення трупів ОСОБА_20 та ОСОБА_23 , відносилась до вогнепальної зброї конструкції Макарова «ПМ», калібру 9 мм. Технічні характеристики вказаної зброї підтверджуються висновком балістичної експертизи за № 338 від 29.12.10 р. (а.с. 7 т. 2 додат.), зброя знаходилась в придатному стані.

Враховуючи технічні характеристики зброї конструкції Макарова, суд приходить до висновку, що вогнепальне поранення на тілі ОСОБА_23 , розміром 0.7 см. не могло утворитись від кулі, відстріляної від пістолета Макарова діаметром 0.9 см., а було здійснено іншим видом зброї калібр якої дорівнює 0.7 см., але такої зброї, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_64 ніхто не видавав, та при огляді місця події, зброя зазначеного калібру виявлена не була. Більш того, в судовому засіданні родичі ОСОБА_20 та ОСОБА_101 , стверджували, що ОСОБА_19 був значно меншого зросту, ніж ОСОБА_50 , а за матеріалами судово-медичної експертизи напрямок ранового каналу у ОСОБА_23 був зверху вниз, при цьому ОСОБА_50 мав знаходитись обличчям до того, хто вчиняв постріл.

Зазначені обставини дають суду вважати, що ОСОБА_19 , маючи табельну зброю системи ПМ, калібром 0.9 см. не міг вчинити вогнепальне поранення ОСОБА_63 , і з цих же підстав не міг вчинити смертельне поранення собі.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження та, як зазначено у п. 1.4 Правил проведення судово-медичної експертизи трупів у бюро судово-медичної експертизи № 6 від 17.1.1995 р., на підставі постанови або за письмовим відношенням особи, що проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді, а також за ухвалою суду. При цьому, експерт має дати обґрунтовані відповіді, що поставлені у постанові слідчого чи суду.

Відповідна постанова слідчого прокуратури була винесена 7 грудня 2010 року, експертні дослідження розпочались 29 листопада 2010 р., тобто без відповідної постанови слідчого (а.с. 129 т. 5, а.с. 1 т. 2), яка має посилання на те, що з трупа ОСОБА_20 було відібрано для подальшого дослідження фрагмент черепа з ліва з вхідною раною, але, всупереч вказівки слідчого, експерт самостійно визнав вхідний кульовий отвір з права, направивши вказаний біологічний матеріал у не запакованому належним чином стані для криміналістичного дослідження (а.с. 364 т.1 дод.).

Разом з тим, за висновком судово-криміналістичної експертизи від 9.12.2010 р. за № 607 убачається, що саме з лівої сторони біологічного матеріалу шкіри мається дефект «мінус ткань», що характерно для вхідної рани Ігнорування вимог Закону «Про судову експертизу» судово-медичним експертом, потягло не логічність висновків, викладених у судово-криміналістичній експертизі, що впливає на встановлення об`єктивних обставин події злочину і не може бути визнано судом як належний доказ.

За матеріалами судово-токсикологічного дослідження крові та сечі ОСОБА_20 та ОСОБА_23 , у ОСОБА_20 був виявлений етиловий спирт: у крові 3.7%, сечі -3.6%, що відповідає тяжкому алкогольному сп`янінню, у ОСОБА_23 в крові виявлено етилового спирту 2.3%, що дорівнює середній ступені алкогольного сп`яніння.

Суд критично відноситься до цих показників виходячи з наступного.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , які були співробітниками лінійного відділу станції Конотоп та зазначали, що ані ОСОБА_19 , ані ОСОБА_50 ніколи на службі не вживали спиртні напої, ніхто з працюючих не бачив їх у нетверезому стані, за характером були не конфліктними, порядними людьми, добросовісно відносились до виконання службових обов`язків, на психічні розлади не страждали. В день чергування вели себе як зазвичай. Крім того, свідки ОСОБА_103 та ОСОБА_104 суду показали, що дізнавшись про смерть своїх працівників, відразу виїхали до станції Шостка, куди прибули приблизно 1 години, але до огляду місця події їх не допускали, а тому до тіл вони не підходили.

Свідок ОСОБА_105 , цивільна дружина ОСОБА_20 суду свідчила, що ОСОБА_19 взагалі не вживав алкогольні напої, хіба що інколи пиво, займався спортом, своє життя пов`язував з роботою в міліції, для чого мав намір поступати до академії МВС, був порядною та чуйною людиною. В той день, останній раз вона розмовляла з ним по телефону близько 22.15 год., ОСОБА_19 казав, що вони з ОСОБА_21 збирались вечеряти, але він чекає на нього, бо той оформлює на когось протокол. Дзвонили один одному як з мобільного, так і з стаціонарного телефону.

Посилання обвинувачення на те, що ОСОБА_105 не могла спілкуватись з ОСОБА_18 після 22.00 год., бо цей дзвінок не зафіксовано, суд не приймає до уваги. Оскільки свідку саме від ОСОБА_20 було відомо той факт, що ОСОБА_19 та ОСОБА_50 мали вечеряти, але не зробили цього, бо оформлювався протокол про правопорушення. Факт оформлення протоколу ОСОБА_21 не оспорюється і стороною обвинувачення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_106 , яка працювала черговою на станції Шостка, та знала ОСОБА_20 та ОСОБА_23 майже рік, характеризувала їх як охайних, доброзичливих хлопців, ніколи не бачила їх у нетверезому стані.

Свідок ОСОБА_107 , що також працювала черговою на станції Шостка, суду показала, що ОСОБА_19 та ОСОБА_50 27.11.10 р. після 20.00 год. заходили до приміщення вокзалу, вона спілкувалась з ОСОБА_18 , поведінка у міліціонерів була адекватною, запаху алкоголю від них вона не чула.

Після 22.50 год. машиніст поїзда, що прибув на станцію, викликав її, щоб вона забрала маршрутні листи для міліціонерів, бо вони чомусь не підійшли. Перед приїздом поїзда на вокзалі завжди є люди.

Було темно, світло було тільки в районі платформ.

Свідок ОСОБА_108 , яка працювала касиром на станції, свідчила про те, що 27.11.10 р. ОСОБА_19 та ОСОБА_50 двічі заходили до приміщення вокзалу, цікавились чи є проблеми, пили кофе, були повністю адекватні та охайні, нічого особливого в їх поведінці вона не помітила. В останнє вона їх бачила близько 21.00 год., бо в 22.20 год. міліція Шостки їм повідомила, що ОСОБА_20 та ОСОБА_23 немає в живих, бо «вони дострілялись», а потім інше «їх постріляли».

Свідок ОСОБА_109 , що працювала касиром на станції Шостка, суду показала, що 27.11.10 р. ОСОБА_50 та ОСОБА_19 двічі, до відправлення приміського поїзду, який відходив о 22.50 год., підходили та цікавились порядком на вокзалі, були охайні та адекватні, ніякого запаху алкоголю від них вона не чула. Коли відправлявся приміський поїзд, якийсь чоловік підійшов та повідомив, що ОСОБА_20 та ОСОБА_23 немає вже в живих, бо вони «пострілялись».

Ніхто з так званих очевидців події ОСОБА_80 , ОСОБА_86 , ОСОБА_83 , які безпосередньо спілкувались з ОСОБА_19 , не помітили, що він був у нетверезому стані або його поведінка була неадекватною, як того вимагає стан тяжкого алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_110 , фельдшер «швидкої допомоги» в судовому засіданні підтвердив, що оглядаючи тіла ОСОБА_23 та ОСОБА_20 , які мали вогнепальні поранення, крім запаху крові, він не відчував від них ніякого запаху алкоголю, про що зазначив і в картці виклику.

Відсутність запаху алкоголю в судовому засіданні також підтвердили свідки, що проводили огляд місця події ОСОБА_111 («чув запах дюшесу»), ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_43 , ОСОБА_115 .

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 04.02.16 р. за № 3-03/1739 зазначено, що рукописні записи на лицевій стороні протоколу про адміністративне правопорушення серії ПЗ № 10917, що був складений ОСОБА_21 відносно особи на прізвище ОСОБА_116 , які б свідчили про надзвичайні для написання умови чи незвичайний стан виконання (стан алкогольного сп`ягніння або емоційне хвилювання) не встановлено (а.с. 201 т. 2).

Всі ці обставини вказують на те, що ОСОБА_19 та ОСОБА_50 не знаходились в стані алкогольного сп`янінння.

Посилання сторони обвинувачення на матеріали токсикологічної експертизи № 2733 від 13.12.10 р. та № 2734 від 10.12.10 р., які були зроблені на підставі біологічних зразків крові та сечі, та вилучались з грубим порушенням норм КПК та Закону України «Про проведення судово-медичних експертиз»: без постанови слідчого, флакони з кров`ю та сечею були не запаковані та не опечатані, без зазначення способу консервування,- а тому не є для суду допустимим доказом.

Стан речових доказів, а саме: одягу, спецзасобів, які належали ОСОБА_64 та ОСОБА_63 , та оглядались в судовому засіданні, не відповідає тому стану, що зазначався в протоколі огляду вилучених предметів від 8.12.10 р., де крім пошкоджень, що були утворені від куль, інших не зазначалось, що дає підстави вважати у необ`єктивності проведення досудового розслідування.

Разом з тим, під час судового дослідження, оглядаючи одяг ОСОБА_20 та ОСОБА_23 , було виявлено сильне забруднення одягу речовиною білого кольору та пошкодження, які не зазначались в протоколі огляду слідчим, а саме:

У ОСОБА_20 - на формених брюках були виявлені плями з переду з права біля карману, а також позаду, на форменій куртці, в кишенях наявність ґрунту, бруд біля бокових кишень куртки, на спині; на спортивних штанях, на сідницях виявлені дірки; на светрі чорного кольору плями бурого кольору на спині, на футболці чорного кольору з переду наявна дірка, присутні плями чорного кольору на задній частині футболки, «блискавка «та бігунок «блискавки» правого чоботу зламаний; відбулось зміщення емблеми на лівому погоні з місця кріплення; відірване кріплення до правого погону; телефон марки Нокіа мав нашарування бруду у перемішок з піском, передня панель пошкоджена, із зовнішньої сторони відбився слід черевика;

У ОСОБА_23 - на формених брюках виявлений бруд в районі обох кишень та сідниць, мається порив правої кишені брюк та розірвання по боковому шву близько 20 см.; на спортивних штанях виявлені білі та бурі плями, на форменій куртці мається невелика дірка з права на спині, виявлений порив кріплення поясу куртки, правий шеврон забруднений речовиною бурого кольору, на комірці виявлені бурі та білі плями. Зі спецзасобів відсутній кийок, шкіряне кріплення кобури до ременя не тільки відірване, а й розірване до стану, яке виключає його ви користування за призначенням.

З фото таблиць огляду місця події від 28.11.10 р., хоча суд і вважає протокол недопустимим доказом, але зображення на фото є очевидним, з якого убачається, що підошви взуття ОСОБА_20 та ОСОБА_23 мали нашарування речовини сірого кольору, але при огляді взуття в судовому засіданні, підошви виявились без ознак будь-яких нашарувань.

Відповідно висновку ґрунтознавчої експертизи від 22.09.2011 р. за № 1164/х було встановлено, що нашарування речовини, виявленої на штанях ОСОБА_20 в області колін та зразки ґрунту, які вилучались з місця виявлення трупів ОСОБА_20 та ОСОБА_23 , мають спільну родову належність. Разом з тим, у висновку є посилання на те, що вони відрізняються за груповою ознакою, що дає підстави суду вважати, що місце виявлення тіл та місце злочину є не одним тим самим.

Згідно до протоколу огляду речових доказів, формені кашкети, що вилучались при огляді місця події мали розмірі 55 та 57 см. Відповідно арматурній картці на ОСОБА_23 та арматурній картці на ОСОБА_20 підтверджено, що ОСОБА_19 отримав кашкет 58 р., а ОСОБА_50 54 р. ( а.с. 32-33 т. 3 додат.).

Як зазначила в судовому засіданні свідок ОСОБА_117 , яка працювала завідуючою складом при УМВС на ПЗЗ, в арматурній картці завжди відмічається той розмір кашкету, який фактично видається . Таким чином, належність формених кашкетів, що вилучались з місця виявлення тіл ОСОБА_20 та ОСОБА_23 , слідством не доведена.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_105 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , свідчили про те, що ОСОБА_19 був вольовою та порядною людиною, не схильною до суїцидів, знаходячись на його похованні звернули увагу на садна на правій кисті руки, про що в судовому засіданні підтвердив і експерт ОСОБА_127 , на обличчі були синці, на губах запекла кров, ніс деформований, в задній частині голови з ліва рана, яка виявлена не в тих місцях, де були вилучені ділянки шкіри, права нога вивернута вбік, що утруднювало закриття кришки труни. Вони звертали увагу батьків, що їх син побитий.

Згідно протоколам огляду трупів ОСОБА_20 та ОСОБА_23 від 29.11.10 р. ( а.с. 22 т. 1) під час виконання цієї слідчої дії застосовувалась відеозйомка, яка проводилась всупереч вимогам ст. 85, ст. 85-1 КПК України (1961 р.) , оскільки при її демонстрації в судовому засіданні жодні коментарі під час проведення цієї дії, були відсутні.

Як зазначено у картці розтановки нарядів по лінійному відділу станції Конотоп від 27.11.10 р. (а.с. 156 т. 2), ОСОБА_19 та ОСОБА_50 , які дійсно о 17.30 год. 27.11.10 р. були направлені для несення служби на станцію Шостка, для виконання своїх обов`язків, кожен отримав спецзасоби «Терен», гумові кийки, та пістолети Макарова з 2 магазинами до нього. Табельний номер пістолета, який отримав ОСОБА_19 складав 2903-Л, а ОСОБА_23 ЛЧ-5279.

З матеріалів судово-медичних експертиз № № 9, 10, 11, 12, 13, 14 від 7.12.10 р. (а.с. 192-236 т. 1), де досліджувались гільзи, магазин з пістолета Макарова серії НОМЕР_2 та магазин, що лежав під тілом ОСОБА_20 , з пістолета Макарова серії НОМЕР_2 , які були вилучені з місця огляду слідчим з вказівкою, що ці магазини належать саме до пістолету Макарова серії НОМЕР_2 , який був виданий ОСОБА_64 , експертом ОСОБА_128 в описовій частині досліджень було зазначено, що під час стерео мікроскопічного дослідження наданих для дослідження магазинів убачається інший фабричний напис ГМ 2092, а не той, що зазначив слідчий у своїй постанові.

Висновки вказаного експерта свідчать про те, що кров та епітеліальні клітини не тільки ОСОБА_19 , а і взагалі людини на зазначених магазинах та гільзах не виявлені.

Відсутність крові та епітеліальних клітин людини в т.ч. і ОСОБА_20 на ударно-спусковому механізмі пістолета Макарова серії НОМЕР_2 , закріпленого за ОСОБА_18 також підтверджено висновком СМЕ № 8 від 7.12.2010 р.

Суд не сприймає як доказ вини ОСОБА_20 в інкримінованому йому злочині наявність на поверхні пістолета Макарова серії НОМЕР_2 потожирових слідів, оскільки за висновками судово-цитологічних експертиз за № № 8, 9, 10, від 7.12.10 р., ці нашарування можуть належати особі будь-якої статі, в тому числі і ОСОБА_129 .

Крім того, за висновками судово-медичних експертиз від 7.12.10 р. за № № 4, 5 ,6 (а.с. 244, т. 1), якими проведено цитологічне дослідження табельної зброї пістолета Макарова серії НОМЕР_1 , двох магазинів до нього та набоїв, що була видана ОСОБА_63 , слідів крові, епітеліальних клітин людини, в т.ч. і ОСОБА_23 , також не виявлено. Нашарування слідів потожирових накладень можуть належати людини будь-якій статі, в т.ч. і ОСОБА_70 . Присутність потожирових нашарувань накладень ОСОБА_20 на даних предметах не виявлено.

Як убачається з протоколу огляду вилучених предметів від 7.12.10 р. встановлено, що на пістолеті Макарова серії НОМЕР_2 , магазині до нього з шістьма набоями, магазині з сіма набоями, одного патрону, який вилучався з патронника пістолета, що належав ОСОБА_64 , 2-х гільз, знайдених на місці події, після їх спеціальної обробки, слідів рук не тільки ОСОБА_20 , а й будь-якої особи, не виявлено. Зі змісту протоколу також убачається, що після огляду та спецобробки пістолета Макарова серії НОМЕР_1 , двох магазинів до нього,16 патронів, що видавались ОСОБА_63 , також слідів рук не виявлено ні ОСОБА_101 , ані будь-якої іншої людини (а.с.41 т.1).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_19 не міг використовувати пістолет Макарова серії НОМЕР_2 або серії НОМЕР_1 для вбивства ОСОБА_23 , а потім вчинити з нього самогубство, оскільки мертва людина не знищує відбитки пальців своїх рук на предметі вбивства, а тому ці обставини ще раз спростовують свідчення свідків-очевидців ОСОБА_130 та ОСОБА_52 , які буцімто бачили, що ОСОБА_19 приставляв до своєї скроні пістолет, а потім вони чули клацання та постріл з пістолета.

Між тим, сторона обвинувачення, посилаючись на необережне поводження ОСОБА_18 табельною вогнепальною зброєю, що привело до загибелі ОСОБА_62 , нічим це ствердження не доводить, навіть свідки, яких обвинувачення вважає очевидцями події, не підтвердили, що ОСОБА_23 вбив ОСОБА_19 , а потім ОСОБА_19 який за матеріалами слідства був у такому стані алкогольного сп`яніння, що межує з комою, «зміг усвідомити скоєне і, ухиляючись від відповідальності, скоїв самогубство».

Крім того, у постанові про закриття кримінальної справи стосовно померлого від 31.10.11 р. слідчого ОСОБА_131 , яка по суті нічим не відрізняється від інших аналогічних постанов, висновки стосовно винуватості ОСОБА_20 в інкримінованому злочині слідчий обґрунтував «вирогідною версією обставин вчинення злочину», посилаючись на те, що ОСОБА_19 , «знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, забувши про те, що раніше дослав патрон у патронник табельного пістолета, направив пістолет у бік ОСОБА_23 ,- хоча цього так ніхто і не бачив,- та здійснив постріл, спричинивши останньому смертельне поранення, а потім, вирішив вчинити самогубство, приклав пістолет до правої скроні своєї голови та натиснув на спусковий гачок,. Але скоїти відразу самогубство ОСОБА_19 не зумів, бо патрону у патроннику не було, та зрозумівши це, ОСОБА_19 дістав з кобури запасний магазин, після чого дослав патрон у патронник та здійснив постріл у праву скроню голови». Обвинувачення не надало суду доказів того, яким чином слідчий дізнався думок померлого ОСОБА_20 , не намагаючись з`ясувати мотив інкримінованого ОСОБА_64 злочину (а.с. 113 т. 4).

Вказана постанова слідчого повністю співпадає з висновком інспектора з особового складу ВКЗ Управління МВС України на Південно-Західній Залізниці у званні старшого лейтенанта міліції ОСОБА_132 , який за два дні після скоєння злочину, тобто 29.11.10 р. зміг провести службове розслідування за фактом смерті внаслідок вогнепального поранення ОСОБА_23 та ОСОБА_20 та створити версію за якою « ОСОБА_19 з власної необережності зі свого табельного пістолета спричинив вогнепальне поранення ОСОБА_63 в область серця від якого останній помер, а потім взяв свій табельний пістолет, підніс до своєї скроні та зробив постріл, таким чином спричинивши собі вогнепальне поранення від якого помер на місці» а.с. 112, т. 2.

Таке однакове ставлення слідства та особи, що не має ніякого відношення до нього, дають підстави суду вважати на необ`єктивність та упередженість розслідування

Статею 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права зазначається:» Кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинуватим, доки винуватість його не буде доведена згідно з законом».

Стаття 11 Загальної декларації прав і свобод людини формулює правило, за яким «кожна людина, обвинувачена у вчинені злочину, має право вважатися невинуватою доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту».

Стаття 62 Конституції України узагальнюючи світовий досвід застосування принципу презумпції невинуватості, визначає, що винуватість особи у вчинені кримінального правопорушення має бути доведена у встановленому законом порядку вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи у сукупності добуті у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що обвинувачення не надало суду переконливих та належних доказів вини обвинуваченого ОСОБА_20 у вчинені інкримінованого йому злочину, що є підставою для виправдання ОСОБА_15 за ч. 1 ст. 119 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Питання речових доказів вирішується відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_133 обвинуваченого у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України в и п р а в д а т и за відсутністю в його діях складу злочину.

Процесуальні витрати по справі віднести за рахунок держави.

Речові докази:

- пістолет Макарова НОМЕР_1 з двома магазинами та набоями, пістолет Макарова ГМ 2903-Л з двома магазинами та набоями, спецзасоби-кайданки, слізогінний газ «Терен», один гумовий кийок, - передати до управління поліції Сумської області за належністю.

- одяг, який належить ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що зберігається в камері схову речових доказів передати родичам ОСОБА_12 , ОСОБА_11 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку якщо його не скасовано після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1