АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/46/2016 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_7 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника власника майна Урданети Віттек ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах п`ятого слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 , яке погоджене із старшим прокурором відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , та накладено арешт на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження вказаного майна.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_9 подав в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 апеляційну скаргу, в якій порушує питання про поновлення йому строку на оскарження ухвали слідчого судді, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ОСОБА_9 зазначає, що розгляд клопотання старшого слідчого був здійснений без повідомлення підозрюваного та його захисника, а про існування ухвали слідчого судді він дізнався лише із листа Печерського районного суду міста Києва від 21 липня 2015 року та в подальшому звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про скасування арешту майна, за наслідками розгляду якого 27 листопада 2015 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва було відмовлено в задоволенні даного клопотання.

Стосовно ухвали слідчого судді, тоОСОБА_9 вважає її незаконною. Зокрема, апелянт стверджує, що поза увагою слідчого судді залишилося з`ясування питання про завдання шкоди діями ОСОБА_12 та не встановлено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. На думку захисника, слідчим суддею не було повно та всебічно досліджено питання про обґрунтованість підозри ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Так, захисник стверджує, що Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України 23 липня 2012 року направила лист до Президента України та 10 серпня 2012 року до Міністра фінансів України щодо виділення бюджетних коштів на придбання та встановлення комплексів спеціального телекомунікаційного обладнання доступу до телекомунікаційної мережі спеціального призначення. В подальшому, на виконання доручення Президента України від 01 серпня 2012 року № 090/46264-01, Кабінетом Міністрів України, як колегіальним органом, а не ОСОБА_12 , був розроблений проект Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» (щодо закупівлі телекомунікаційного обладнання) від 13 вересня 2012 pоку, яким передбачалося збільшити на 231,6 млн. гривень видатки розвитку Державного бюджету на 2012 рік за загальним фондом для Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України за бюджетною програмою 6641020 «Розвиток і модернізація державної системи спеціального зв`язку та захисту інформації», який 02 жовтня 2012 року був прийнятий остаточно. Як вказує апелянт, цим Законом видатки Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України були збільшені на 231641800 гривень, у тому числі на придбання комплексів спеціального телекомунікаційного обладнання доступу до телекомунікаційної мережі спеціального призначення на 220000000 гривень.

07 грудня 2012 року, як далі зазначає захисник, між Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і Державним підприємством «Українські спеціальні системи» на виконання вищезазначеного Закону України був укладений договір № 09/01/03-167т/2012 про поставку та встановлення обладнання комплексів телекомунікаційного обладнання спеціального призначення для центрального вузла (місто Київ), вузлів магістрального і регіонального рівнів виділеної телекомунікаційної мережі спеціального призначення, на підставі якого з Державного бюджету Державному підприємству «Українські спеціальні системи» були сплачені кошти у сумі 220000000 гривень, а 30 серпня 2013 року підприємство за актом приймання-передачі встановило та передало Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України обумовлене договором обладнання для телекомунікаційної мережі спеціального призначення.

Таким чином, автор апеляції стверджує, що зазначені грошові кошти були отримані державним підприємством не безоплатно, а в обмін на обладнання, що виключає ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Далі в апеляційній скарзі захисник вказує, що, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року у справі Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/12149/14 за позовом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України до Державної фінансової інспекції України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Фонд державного майна України, ПАТ «Укртелеком», ТОВ «ЄСУ», про визнання незаконною та скасування вимоги відповідача «Про усунення порушень», а також згідго пояснень представників ТОВ «ЕСУ», що надавалися в ході розгляду зазначеної справи, телекомунікаційна мережа спеціального зв`язку була створена товариством безоплатно та в строк, обумовлений зобов`язаннями перед державою, тобто до 11 травня 2013 року.

Отже, як зазначає апелянт, ТОВ «ЕСУ» та ПАТ «Укртелеком» свої зобов`язання перед державою виконали, а кошти з Державного бюджету України на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» у сумі 220000000 гривень були сплачені Державному підприємству «Українські спеціальні системи» на підставі Договору від 07 грудня 2012 року з метою поставки телекомунікаційного обладнання доступу до телекомунікаційної мережі спеціального призначення, яке було поставлене та встановлене підприємством 30 серпня 2013 року за актом приймання-передачі.

Крім того, автор апеляції запевняє, що старшим слідчим не було додано до клопотання документи, які б підтверджували право власності ОСОБА_12 на будинок АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та представника власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді має бути поновлений захиснику ОСОБА_9 , але його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оскільки підозрюваного ОСОБА_12 та його захисника не було викликано в судове засідання суду першої інстанції на розгляд клопотання старшого слідчого, а про ухвалу слідчого судді від 20 жовтня 2014 року вони дізналися лише із листа Печерського районного суду міста Києва від 21 липня 2015 року та в подальшому захисник ОСОБА_9 звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про скасування арешту майна, за наслідками розгляду якого 27 листопада 2015 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва було відмовлено у задоволенні даного клопотання, то таку причину пропуску строку на апеляційне оскарження слід визнати поважною, а захиснику ОСОБА_9 поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з матеріалів провадження, Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000090, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 березня 2014 року за підозрою ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
26 вересня 2014 року ОСОБА_12 було повідомлено про підозру та 08 жовтня 2014 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у заволодінні державним майном в особливо великому розмірі, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає в тому числі і додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Зокрема, ОСОБА_12 безпосередньо підозрюється в тому, що він, як Прем`єр-міністр України, в період з жовтня 2010 року по липень 2013 року за попередньою змовою групою осіб, а саме з Президентом України ОСОБА_14 , Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України ОСОБА_18 , Міністром фінансів України ОСОБА_15 , які, у свою чергу, за попередньою змовою з членом наглядової ради ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_16 та директором ТОВ «ЕСУ» ОСОБА_17 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч інтересів служби та держави, умисно з корисливих мотивів та в інтересах ТОВ «ЕСУ» організували фінансування за рахунок Державного бюджету виконання робіт з побудови виділеної телекомунікаційної мережі спеціального призначення, які за договором купівлі-продажу від 11 березня 2011 року № КПП-582 було покладено на ТОВ «ЕСУ», внаслідок чого заволоділи державними грошовими коштами на загальну суму 220000000 гривень, що у шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і становить особливо великий розмір.

Згідно даних інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 27448692 від 30 вересня 2014 року, підозрюваному ОСОБА_12 на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

20 жовтня 2014 року старший слідчий в особливо важливих справах п`ятого слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 , за погодженням із старшим прокурором відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2014 року клопотання старшого слідчого було задоволено.

Задовольняючи дане клопотання старшого слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0000090, про накладення арешту на майно підозрюваногоОСОБА_12 , а саме на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення старшого слідчого ОСОБА_13 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно, оскільки санкція ч. 5 ст. 191 КК України, окрім іншого, передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, що є правовою підставою, визначеною в ч. 3 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна. Тому посилання апелянта на відсутність правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_12 є помилковим.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно підозрюваного ОСОБА_12 , а саме на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши лише відчужувати цей будинок.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Зважаючи на викладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно підозрюваного ОСОБА_12 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, а той факт, що вищезгаданий будинок належить на праві власності саме ОСОБА_12 не оспорюється і самим автором апеляції.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені факти та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Поновити захиснику ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2014 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2014 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах п`ятого слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 , погоджене із старшим прокурором відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , та накладено арешт на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження вказаного майна, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________
ОСОБА_2

____________________
ОСОБА_3

____________________
ОСОБА_4

____________________
ОСОБА_5

____________________
ОСОБА_6