Номер провадження: 11-кп/785/408/16
Номер справи місцевого суду: 504/2610/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.03.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.12.2015 року, яким

ОСОБА_8 , який: народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, є громадянином України, має середню освіту, одружений, є пенсіонером, проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України з призначення покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить у грошовому вимірі 850 грн.,

встановив:
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

29.06.2015 року, у вечірній час доби, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на своєму автомобілі «ВАЗ-2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , приїхав на територію Будинку культури на вул. Гвардійській, 90 в с.м.т. Чорноморське Комінтернівського району Одеської області.

Закривши двері автомобілю на ключ, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пройшли за будівлю Будинку культури, де продовжили вживати спиртні напої, після чого, залишивши автомобіль, ОСОБА_8 пішов додому.

30.06.2015 року, прокинувшись вранці, ОСОБА_8 виявив на своєму обличчі сінці, а також зя`сував, що за наявності ключів, біля будинку відсутній автомобіль, тому він вирішив, що його автомобілем заволоділи невідомі особи.

Того ж дня, близько 21 год. ОСОБА_8 звернувся до Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області з заявою про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, яка була внесена до ЄРДР 01.07.2015 року під №0000946.

01.07.2015 року о 13 год. 40 хв., під час допиту у якості потерпілого, ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, надав слідчому неправдиві показання про незаконне заволодіння його автомобілем двома невідомими особами, із застосуванням насильства.

Того ж дня, слідчо-оперативною групою автомобіль ОСОБА_8 був виявлений біля Будинку культури на вул. Гвардійській, 90 в с.м.т. Чорноморське Комінтернівського району Одеської області, у зачиненому стані без пошкоджень.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Одеської області ОСОБА_7 зазначив, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи (ч. 1 ст. 411 КПК України).

На думку прокурора, судове рішення не відповідає вимогам ст. 370 та п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки суд першої інстанції на навів у мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, чим істотно порушив приписи кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне рішення.

Так, розглянувши кримінальне провадження в порядку, встановленому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_8 , фактично не визнав свою вину за ч. 1 ст. 384 КК України, а пояснив, що через стан алкогольного сп`яніння, не пам`ятає обставин незаконного заволодіння його автомобілем, не вказав на осіб, які застосували до нього насилля, тому суду потрібно було провести судовий розгляд у повному обсязі.

Прокурор зазначає, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 384 КК України, характеризується прямим умислом, а суд не взяв до уваги, що завідомо неправдиве повідомлення про злочин і дача, у зв`язку з цим неправдивих показань, тягне за собою відповідальність лише за ст. 383 КК України.

За таких підстав прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У доповненні до апеляційної скарги, прокурор зазначив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки у ньому міститься лише виклад фактичних обставин справи, а формулювання обвинувачення та ознаки правової кваліфікації відсутні, що також є підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Вислухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги з урахуванням доповнень до неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Прокурор правильно зазначає в апеляційній скарзі, що справа розглянута в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до приписів якої, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З журналу судового засідання (а.с. 31) видно, що суд, після допиту обвинуваченого та повного визнання ним своєї вини, поставив на обговорення учасників судового провадження питання про проведення судового розгляду в порядку, встановленому ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши у обвинуваченого та прокурора, чи правильно вони розуміють зміст обставин, визначених зазначеною нормою закону, в тому числі, неможливість їх оскарження в апеляційному порядку та отримав позитивну відповідь.

Дійсно, ч. 4 ст. 36 КПК України передбачено право на подання апеляційної чи касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України чи за нововиявленими обставинами, незалежно від їх участі в судовому провадженні прокурорами вищого рівня: Генеральним прокурором України, його першим заступником та заступниками, керівником регіональної прокуратури, його першим заступником та заступниками.

Разом з тим, на думку колегії суддів, апеляційна скарга (у даному випадку) першого заступника прокурора Одеської області, має відповідати усім приписам кримінального процесуального закону, в тому числі ч. 3 ст. 349 та ч. 2 ст. 396 КПК України, тому суд апеляційної інстанції вважає, що прокурор вищого рівня також не має права на оскарження вироку суду, в контексті приписів ч. 3 ст. 349 КПК України.

Перевіривши доводи прокурора, щодо невідповідності обвинувального акту приписам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону, під час судового розгляду обвинувального акту та при постановленні вироку, суд першої інстанції не дотримався, оскільки не звернув уваги на порушення вимог КПК України при зверненні прокурора з обвинувальним актом до суду, які унеможливлювали ухвалення місцевим судом обвинувального вироку на підставі обвинувального акту у даному кримінальному провадженні.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Відповідно до припису п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 викладені лише анкетні данні обвинуваченого, фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрювався останній на стадії досудового розслідування та правова кваліфікація кримінального правопорушення (а.с. 2-3).
Разом з цим, зазначені відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, тому ОСОБА_8 , за цим обвинувальним актом, фактично має статус підозрюваного.
Зазначивши у обвинувальному акті фразу «Формулювання обвинувачення», слідчий навів не формулювання обвинувачення, а фрагмент диспозиції ч. 1 ст. 384 КК України.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті, після викладення фактичних обставин справи, не наводиться формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_8 за передбаченою законом процедурою висунуте не було, оскільки воно, всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не міститься в обвинувальному акті.

Суд першої інстанції на вказані недоліки обвинувального акту уваги не звернув і за відсутності пред`явленого у встановленому законом порядку обвинувачення ОСОБА_8 , ухвалив щодо нього вирок, що є неприпустимим та суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Окрім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Незважаючи на факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, суд першої інстанції при виконанні положень ст. 314 КПК України на вищезазначені порушення вимог закону уваги не звернув, розглянув обвинувальний акт та ухвалив обвинувальний вирок.

Наведені порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку колегії суддів, перешкоджали розгляду обвинувального акту по суті та унеможливлювали за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, апеляційний суд визнає вказані порушення істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно виконати вимоги ст. 314 КПК України та прийняти за результатами попереднього розгляду законне і обґрунтоване рішення, вмотивувавши його належним чином.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційну першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.12.2015 року стосовно яким ОСОБА_8 - скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 384 КК України, зі стадії підготовчого судового засідання, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4