Справа №11/0390/55/11 Головуючий у І інстанції Сівчук А.Є.
Категорія: ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач Міліщук С.Л.
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2011 рок м. Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Міліщука С.Л.

суддів Матата О.В., Борсука П.П.,

при секретарі Лінік Т.В.,

з участю прокурора Черняк Л.Й.,

засудженого ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, на вирок Луцького міськрайонного суду від 17 листопада 2010 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, українець, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, одружений, на утриманні малолітня дитина, працюючий водієм ПП Еталон-ГСГ, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування призначеного покарання, якщо протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_1 залишено попередній підписку про невиїзд та зараховано в строк відбування покарання термін перебування його під вартою з 28 по 31 грудня 2009 року включно.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 21000 (двадцять одну тисячу) гривень моральної шкоди.

Питання про судові витрати та речові докази у справі вирішено відповідно до ст. ст. 81, 93 КПК України.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те, що 13 серпня 2006 року близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи технічно справним автомобілем БМВ, р.н.з. АС5542АС, рухаючись по вулиці Володимирській в місті Луцьку в напрямку села Забороль, перевищив максимально дозволену швидкість транспортних засобів в населеному пункті 60 км/год, не вжив заходів для своєчасного зменшення швидкості при обєктивному виявленні пішохода на дорозі, виїхав на смугу призначену для зустрічного руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка перетинала проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, чим грубо порушив вимоги п.п.2.3 (б), 2.9 (а), 11.4, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. В результаті наїзду пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді зламу хребта в шийному відділі з повним розривом спинного мозку, від яких померла на місці пригоди.

У поданій на вирок суду апеляції та доповненнях до неї прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій засудженого, посилається на неврахування судом ставлення винного до вчинення злочину, а саме того, що ОСОБА_1 покинув місце пригоди та тривалий проміжок часу намагався уникнути передбаченої законом відповідальності, переховував автомобіль, відремонтував його та реалізував з метою не бути викритим у вчиненому злочині. Просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання у звязку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_1 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді пяти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

В запереченнях на апеляцію потерпіла ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 просять провести апеляційний розгляд без їх участі і залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду без змін, оскільки ОСОБА_1 повністю відшкодував заподіяну моральну та матеріальну шкоду.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, прокурора, який її підтримав, засудженого, який просив її відхилити і залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінальної справи, провівши часткове слідство, та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_1 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілої, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України є правильними і в апеляції прокурором не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із вироку, призначаючи ОСОБА_1 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України зі звільненням його від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд взяв до уваги, що ОСОБА_1 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, працює, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, одружений, має на утриманні малолітню дитину.

Щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування збитків потерпілій визнано судом обставинами, які помякшують покарання засудженого, а вчинення злочину у стані алкогольного спяніння обставиною, яка його обтяжує.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, під час її розгляду судом, ОСОБА_1 відшкодував більшу частину заявленої потерпілою матеріальної та моральної шкоди. В останньому судому засіданні потерпіла подала заяву, у якій просила суворо не карати ОСОБА_1 і обрати покарання, не повязане з позбавленням волі.

З огляду на зазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів, приймаючи також до уваги, що на даний час шкода заподіяна потерпілій відшкодована у повному обсязі, погоджується з рішенням суду про звільнення засудженого від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням йому максимального іспитового строку три роки. Підстав вважати, що судом було неправильно застосовано ст. 75 КК України і внаслідок цього ОСОБА_1 призначено надто мяке покарання, немає.

У поданій апеляції прокурор висловлює прохання, окрім реального позбавленням волі засудженого, також позбавити останнього права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Наведені судом у вироку мотиви не призначення ОСОБА_1 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає непереконливими.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, місцевий суд, послався на те, що робота водія є основним джерелом прибутку підсудного ОСОБА_1, тому його не слід позбавляти права керувати транспортними засобами.

Однак при цьому суд не врахував тяжкість вчиненого злочину, наслідком якого стала смерть людини, а також те, що ОСОБА_1 втік з місця пригоди, тривалий проміжок часу намагався уникнути передбаченої законом відповідальності і з цією ж метою переховував автомобіль, який в наступному відремонтував та продав. Крім того, суд зазначив у вироку, проте фактично не врахував ту обставину, що ОСОБА_1 вчинив даний злочин у стані алкогольного спяніння.

З урахуванням таких обставин колегія суддів вважає призначене ОСОБА_1 покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами таким, що внаслідок мякості не відповідає тяжкості злочину, за вчинення якого його засуджено, та даним про його особу.

Тому, на підставі ст. ст. 372, 378 КПК України вирок суду в частині призначення ОСОБА_1 покарання підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового вироку та призначенням поряд з основним покаранням додаткового позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 378 КПК України, колегія суддів

З А С У Д И Л А :

Апеляцію прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 17 листопада 2010 року щодо ОСОБА_1 в частині призначення засудженому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування основного покарання, якщо протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджатиме за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомлятиме кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи чи навчання, періодично зявлятиметься у цей орган для реєстрації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги через апеляційний суд Волинської області протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий

Судді