АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/276/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/227/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.393 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Чортківської місцевої прокуратури на ухвалу Борщівського районного суду від 22 квітня 2016 року,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Борщівського районного суду від 22 квітня 2016 року було відмовлено в затвердженні угод про визнання винуватості укладених 11 березня 2016 року між заступником керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_7 та обвинуваченими

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Залісся Старосинявського району Хмельницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, раніше судимого:

17.05.2013 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ст.121 ч.2 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі, на даний час відбуває покарання в Копичинській ВК №112;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого:

01.03.2006 року Іванівським районним судом Одеської області за ст. 181 ч.І КК України до 1 року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

08.08.2007 року Судовою палатою у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області за ст. 115 ч.2 п.12 КК України до 13 років позбавлення волі, 10.12.2008 року Іванівським районним судом Одеської області за ст.122 ч.І КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України повністю приєднано раніше призначене, але невідбуте покарання за вироком Іванівського районного суду Одеської області від 01.03.2006 року, призначивши покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно до ст.70 КК України частково приєднано раніше призначене, але невідбуте покарання за вироком Судової палати у кримінальних справах Одеського Апеляційного суду Одеської області від 08.08.2007 року, і остаточно призначено 14 років позбавлення волі, на даний час відбуває покарання в Копичинській ВК №112;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, раніше судимого:

18.06.2008 року Апеляційним судом м.Києва за ст. 115 ч.2 п.12 КК України до 13 років позбавлення волі, на даний час відбуває покарання в Копичинській ВК №112,

та повернуто кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 02 листопада 2015 року за № 0000445 прокурору для продовження досудового розслідування.

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.393 КК України. Відбуваючи покарання у виді позбавлення волі на дільниці соціальної реабілітації с.Лосяч Борщівського району Копичинської ВК №112, будучи ознайомленими з адміністративними межами дільниці соціальної реабілітації с.Лосяч Борщівського району Копичинської ВК №112 і письмово попередженими про кримінальну відповідальність відповідно до ст.393 КК України, за втечу з місць позбавлення волі, 01.11.2015 року близько 22.00 год. після того як начальник дільниці соціальної реабілітації с.Лосяч Копичинської ВК №112 ОСОБА_11 виявив у них ознаки алкогольного сп`яніння та повідомив про їх доставку в Копичинську ВК №112 для медичного освідчення та подальшого притягнення до дисциплінарної відповідальності, засуджені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 домовилися про втечу з місця позбавлення волі та діючи умисно, без відповідного дозволу та будь-яких законних підстав для залишення місця позбавлення волі, таємно, з особистих спонукань, маючи умисел на вчинення втечі, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за попередньою змовою між собою, скориставшись відсутністю належного нагляду з боку працівників колонії, самовільна залишили адміністративні межі дільниці соціальної реабілітації с.Лосяч Борщівського району Копичинської ВК №112 і тим самим вчинили втечу з місця позбавлення волі.

11 березня 2016 року між заступником керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_7 , з одного боку, та підозрюваними у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469 та 472 КПК України укладено угоди про визнання винуватості.

Згідно з угодами прокурор та обвинувачені дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч.2 ст.393 КК України.

Сторонами угоди узгоджено покарання, яке ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 повинні понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.393 КК України, та отримана їхня згода на призначення покарання за ч.2 ст.393 КК України ( в редакції статті згідно Закону від 05.04.2001 року), у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

У відповідності до ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання згідно вироків:

Летичівського районного суду Хмельницької області від 17.05.2012 року у вигляді 3 (трьох) місяців позбавлення волі та остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі;

апеляційного суду м.Києва від 18.06.2008 року у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі та остаточно призначити покарання ОСОБА_10 у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

судової палати у кримінальних справах Одеського апеляційного суду Одеської області від 08.08.2007 року у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі та остаточно призначити покарання ОСОБА_9 у виді 6 років позбавлення волі.

20 жовтня 2016 року прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 з однієї сторони та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з участю захисника уклали угоду про внесення змін в угоду про визнання винуватості в частині зміни місця укладання угоди винуватості від 11.03.2016 року з м.Борщів на м.Копичинці та врахування при визначенні покарання обвинуваченим помякшуючої обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відмовляючи в затвердженні угод і повертаючи кримінальне провадження прокурору для провадження досудового розслідування, суд зіслався на те, що в обвинувальному акті не вказано меж соціальної реабілітації, способу вчинення правопорушення, прокурором не надано доказів невідбутої частини покарання кожним з обвинувачених, що позбавляє суд можливості вирішувати питання призначення покарання за ст.71 КК України.

Зазначив, що угода не відповідає критеріям встановленим ч.7 ст.474 КПК України, оскільки ОСОБА_8 засуджений і відбуває покарання за ч.2 ст.121 КК України (кінець строку 04.11.2019 року), ОСОБА_9 за п.12 ч.2 ст.115, ст.122 ч.1 КК України (кінець строку 02.03.2021 року), ОСОБА_10 за п.12 ч.2 ст.115 КК України (кінець строку 14.12.2020 року), а прокурором в судовому засіданні необґрунтовано наявність в діях підозрюваних обставин активного сприяння розкриттю злочину, а сама угода спрямована лише винятково на задоволення інтересу обвинувачених в частині призначення кожному мінімального строку передбаченого санкцією ч.2 ст.393 КК України , яка передбачає покарання на строк від 5 до 8 років позбавлення волі і тому у суду відсутні підстави вважати, що умови угоди відповідають інтересам суспільства.

В апеляційній скарзі прокурор в кримінальному провадженні просить ухвалу суду скасувати частково, а саме в частині повернення обвинувального акту прокурору для продовження досудового розслідування та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження на момент укладення угод з обвинуваченими було закінчено з дотриманням встановлених норм діючого КПК України і проведено в повному обсязі. Тому суд дійшовши до висновку, що угоди про визнання винуватості не можуть бути затверджені, мав би прийняти рішення про призначення судового розгляду в загальному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, захисника ОСОБА_13 які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до п.1,2 ч.7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Згідно з п.18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року № 13 Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод, за

наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень:

а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або

б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження угоди між сторонами були досягнуті під час досудового розслідування, тому суд вірно повернув кримінальне провадження прокурору для його продовження у порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК України.

Доводи прокурора у кримінальному провадження про те, що суд мав би прийняти рішення про призначення судового розгляду для проведення судового провадження в загальному порядку, не повертаючи обвинувальний акт необґрунтовані, оскільки прокурором не було подано відповідного клопотання, повязаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне виключити з ухвали суду вказівку про те, що в обвинувальному акті не зазначено межі дільниці соціальної реабілітації та способу вчинення правопорушення, а саме втечі за межі дільниці, оскільки суд не вправі робити такі висновки, не дослідивши доказів.

За таких обставин ухвалу суду першої інстанції слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Ухвалу Борщівського районного суду від 22 квітня 2016 року про відмову в затвердженні угод про визнання винуватості укладених 11 березня 2016 року між заступником керівника Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_7 та обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та повернення кримінального провадження, внесеного в ЄРДР 02 листопада 2015 року за № 0000445 прокурору для продовження досудового розслідування, залишити без зміни.

Виключити з ухвали вказівку суду, що в обвинувальному акті не зазначено межі дільниці соціальної реабілітації та способу вчинення правопорушення, а саме втечі за межі дільниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4