Справа № 301/193/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

23.02.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційне провадження № 11-кп/777/165/16 за апеляційною скаргою прокурора Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 13.01.2016 про повернення прокурору обвинувального акту щодо обвинуваченого за ч.2,3 ст.185 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поляхова Теофіпольського району Хмельницької області, мешканця АДРЕСА_1 .
30.12.2013 слідчим складено затверджений прокурором зазначений вище обвинувальний акт, «обвинувачення»за яким 18.02.2015 змінено прокурором шляхом складання нового обвинувального акту в порядку ст.ст. 338,341 КПК України та виключення з семи чотирьох епізодів «обвинувачення»: від 08.06.2013, біля 17 год.; у період з 11 по 13.07.2013, від 21 та 31.07.2013 (т.3, а.п. 1-4, т.4, а.п. 50-51, 52-55).
Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 висунуто підозру в тому, що останній вчинив три крадіжки чужого майна за таких обставин.
Так, 08.06.2013, біля 14 год., в АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу через незачинені вхідні двері будинку АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_8 , 1956 року народження, ОСОБА_7 проник в середину, звідки таємно викрав належний їй мобільний телефон «Nоkіа-1280» вартістю 149,40 грн., заподіявши потерпілій майнової шкоди «на вказану суму».
Крім цього, в період з 15 по 24.07.2013 в АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 відкрив вікно будинку АДРЕСА_5 парафіяльного будинку греко-католицької церкви с. Сільце, проник в середину, звідки зі спальної кімнати таємно викрав належні настоятелю даної церкви, ОСОБА_9 , 1978 року народження, 10 000 грн. та 1 000 доларів США, заподіявши потерпілому майнової шкоди «на вказану суму».
Крім цього, 26.07.2013, біля 15 год., в АДРЕСА_6 , ОСОБА_7 , через розбите ним вікно на буд. АДРЕСА_7 , де проживає ОСОБА_10 , проник в середину, звідки таємно викрав належний останній мобільний телефон «Nоkіа-8800» вартістю 1 200 грн., зарядний пристрій з підставкою до нього вартістю 220 грн., золотий перстень з каменем прозорого кольору вартістю 1 000 грн., золотий ланцюжок з хрестиком вартістю 1 000 грн. та ноутбук «Самсунг» вартістю 8 000 грн., заподіявши цій потерпілій майнової шкоди «на вказану суму».
Згідно вказаної вище ухвали місцевого суду від 13.01.2016, яку оскаржено прокурором, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Так, слідчим в обвинувальному акті зазначено лише правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також встановлені ним фактичні обставини під час досудового розслідування, також міститься вказівка на те, що ОСОБА_7 саме підозрюється, а не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2,3 ст.185 КК України (т.3, а.п. 1-4, а.п.3, абз.4), те саме стосується й складеного прокурором відповідно до ч.2 ст.338 КПК України обвинувального акту із зміненим обвинуваченням. (т.4, а.п. 50-51), тобто прокурором не висунуто ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ним вказаних кримінальних правопорушень.
Крім того,всупереч вимогам п.4 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті слідчого від 30.12.2013 і прокурора від 27.01.2014 (т.3, а.п.1-4, т.4, а.п. 50-51) не вказано ім`я, по батькові слідчого, прокурора.
В обвинувальному акті не зазначено конкретний розмір завданої вказаним вище кримінальним правопорушенням в період з 15 по 24.07.2013 потерпілому ОСОБА_9 , який визначено в іноземній валюті «1000 доларів США»,без визначення її вартості в еквіваленті до національної валюти станом на день викрадення(т. 4 а.с. 51 абз. 2)
Також обвинувальний акт від 30.12.2013 всупереч вимогам п.3 ч.2 ст.291 КПК України не містить повних даних стосовно дати народження потерпілих-вказано лише рік їх народження (т.3, а.п.3-4).
Також місцевим судом визнано, що ОСОБА_7 , з урахуванням положення п.3 ч.2 ст.52 КПК України та наданих стороною захисту апеляційному суду документів щодо стану психічного здоров`я обвинуваченого, був позбавлений можливості на досудовому розслідуванні без захисника повною мірою реалізувати свої права у даному кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати дану ухвалу місцевого суду від 13.01.2016 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на наступне.
Так, оскаржуваною ухвалою повернуто обвинувальний акт, який «замінений іншим» обвинувальним актом прокурора ОСОБА_6 , який був складений 18.02.2015.
Крім цього, у обвинувальному акті викладені фактичні обставини, які прокурор вважає доведеними, в тому числі і завдана шкода потерпілому ОСОБА_9 в сумі 10 000 грн. та 1 000 доларів США, тобто «зазначення викрадення ОСОБА_7 саме вказаних коштів, а еквівалент іноземної валюти до національної валюти не впливає на наявність чи відсутність «складну» злочину чи зміни правової кваліфікації і відповідно не зобов`язує прокурора чи слідчого відповідно до вимог ст.291 КПК України зазначати у обвинувальному акті».
В обвинувальному акті «викладена правова кваліфікація, тобто вказана стаття та частина статті Кримінального кодексу України, а такого формулювання обвинувачення вчинення крадіжки, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно». У зміненому обвинувальному акті вказано повні анкетні дані потерпілих, у ньому відсутні зазначення даних про те, що ОСОБА_7 саме підозрюється, «де сам обвинувальний акт і є обвинувачення».
Під час судового розгляду «1 інстанції не було встановлено вказані вади, а отже підстав для обов`язкової участі захисника не виникало і не було та цим саме порушення права на захист ОСОБА_7 не було». Тим більше, на стадії досудового розслідування при проведенні слідчих дій з ОСОБА_7 (допит як підозрюваного, виконання вимог ст. 290 КПК України), проводилися за участі захисника ОСОБА_11 .
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_12 просить таку залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що оскарженою ухвалою Іршавського районного суду від 13.01.2016 повернуто обвинувальний акт, складений саме «18.02.2016, а дата 27.01.2014 помилково зазначена в самому обвинувальному акті, а тому механічно перенесена в ухвалу суду, як дата надходження обвинувального акту».
Крім того, захисник ОСОБА_13 подав в межах даного апеляційного провадження заяву, в якій просить виправити описку, допущену в ухвалі апеляційного суду Закарпатської області від 03.12.2015 (т.4, а.п. 179-185), що стосується рішення про запобіжний захід ОСОБА_7 тримання під вартою, оскільки такий захід кримінального провадження у останньому не застосовувався. З цих підстав захисник також просить негайно звільнити ОСОБА_7 з-під варти; апеляційне провадження розглянути без його участі.
Заслухавши доповідь судді, доводипромову прокурора на підтримання поданої стороною обвинувачення апеляційної скарги, перевіривши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, обговоривши доводи скарги, апеляційний суд визнає, що остання не підлягає задоволенню частково, а наведене вище клопотання захисника підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97) вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу (бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього). Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції.
Проте, як правильно визнав суд першої інстанції в оскарженій прокурором ухвалі, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення.
Так, на виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті зазначено лише правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також встановлені ним фактичні обставини під час досудового розслідування. В обвинувальному акті від 30.12.2013 (т.3, а.п.1-4) також міститься вказівка на те, що ОСОБА_7 саме підозрюється, а не обвинувачується у вчиненні ним кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 2,3 ст.185 КК України
Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ним вказаних кримінальних правопорушень.
Доводи прокурора про те, що новий обвинувальний акт від 18.02.2015 (т.4, а.п. 50-51) містить формулювання обвинувачення, не можуть бути прийнятними, оскільки їх обґрунтування є недостатніми та спростовуються змістом даного процесуального документу. Законодавцем в п.5 ч.2 ст.291 КПК України чітко визначено вимоги щодо змісту обвинувального акту окрім викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, обов`язково має бути сформульоване обвинувачення (п.13 ст.3 КПК України) особи (висновок прокурора про те, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення в дійсності мали місце та знайшли своє підтвердження під час досудового розслідування, а тому підозрюваний саме обвинувачується (а не підозрюється) у вчинених діях, які орган досудового розслідування визнає протиправними).
З цих підстав колегія суддів визнає, що обвинувальний акт, як правильно встановлено місцевим судом згідно оскарженої ухвали, не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги прокурора необґрунтовані.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення призводить до порушення права на захист сторони кримінального провадження.
Доводи в апеляційній скарзі прокурора про те, що суд першої інстанції повернув обвинувальний акт, який «замінений іншим», не приймаються до уваги, враховуючи також те, що кримінальним процесуальним законом України не передбачено такої процесуальної дії, як заміна обвинувального акту (статтею 338 КПК України передбачено можливість зміни обвинувачення в суді шляхом складання нового обвинувального акту), а також із урахуванням наступного.
В новому обвинувальному акті від 18.02.2015 (т.4, а.п. 50-51) прокурором зазначено, що ОСОБА_7 потрібно змінити обсяг обвинувачення шляхом виключення з останнього ряду епізодів протиправної діяльності обвинуваченого.
Оскільки у попередньо складеному обвинувальному акті від 30.12.2013 (т.3, а.п. 1-4) йшлося саме про підозру, а не про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні ним відповідних кримінальних правопорушень, прокурор не мав процесуальних повноважень змінити обсяг саме обвинувачення, про яке в обвинувальному акті від 30.12.2013 не йшлося, а мав би скласти новий обвинувальний акт, з обов`язковим формулюванням обвинувачення.
Резолютивна частина ухвали не містить посилання на повернення прокурору «обвинувального акту, заміненого іншим» (від 30.12.2013), на що в апеляційній скарзі посилається прокурор, а тому ці доводи також є необґрунтовані.
Як перший, так і наступний обвинувальні акти вручені ОСОБА_7 без участі захисника (т.3, а.п.12, т.4, а.п.51 зворот), участь якого відповідно до встановлених апеляційним (т.4, а.п. 179-185, а.п.184, абз. 1-3) та місцевим судом зазначених вище обставин є обов`язковою, що позбавляло можливості обвинуваченого забезпечити право на захист з реалізацією своїх прав.
Участь захисника ОСОБА_11 під час досудового розслідування, на що в апеляційній скарзі посилається прокурор, є епізодичною, а тому не свідчить про дотримання прав на захист підозрюваного ОСОБА_7 .
Апеляційний суд погоджується й з висновком місцевого суду про те, що в обвинувальному акті не зазначено конкретний розмір завданої вказаним вище кримінальним правопорушенням в період з 15 по 24.07.2013 потерпілому ОСОБА_9 шкоди, який визначено в іноземній валюті «1 000 доларів США», без визначення її вартості в еквіваленті до національної валюти станом на день викрадення (т.4, а.п.51, абз.2).
Крім того, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 йдеться про заподіяння ним майнової шкоди, однак не конкретизовано в якому розмірі зазначено лише текст «на вказану суму».
З цих підстав апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене ним рішення місцевого суду без змін, як законне та обґрунтоване.
Оскільки в резолютивній частині ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 03.12.2015 (т.4, а.п. 179-185) помилково відображено рішення щодо необхідності продовжити дію запобіжного заходу ОСОБА_7 тримання під вартою до 29.01.2016, таке підлягає виключенню в порядку виправлення описки.
Так, в межах даного кримінального провадження такий захід його забезпечення, як запобіжний захід не вживався ОСОБА_7 відбував покарання у місці ув`язнення на підставі вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.03.2014 (т.3, а.п. 169-173) 4 роки позбавлення волі; з урахуванням цього, зазначене вище клопотання захисника ОСОБА_13 про звільнення ОСОБА_7 з-під варти є необґрунтоване і задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 9,379,404,407,418,419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 13.01.2016 про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_7 прокурору без змін.
Заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_13 задовольнити частково.
Виключити з резолютивної частини ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 03.12.2015 рішення суду щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ( ОСОБА_7 ) до 29.01.2016.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч.2 ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: