Справа №490/8539/15-к 09.03.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Миколаївської області та цивільного відповідача ПП « Авто-Віола плюс » на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2015 року у відношенні
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6
обвинувачений: ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_8
представник потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_9
представник потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11
представник цивільного відповідача ПП « Авто Віола плюс» - ОСОБА_12
____________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/784/99 /16 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_13
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора :
Прокурор відділу прокуратури Миколаївської області просить вирок суду скасувати в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги цивільного відповідача ПП « Авто-Віола плюс »
Цивільний відповідач ПП « Авто-Віола плюс » в особі директора ОСОБА_14 просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 та цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 та постановити новий, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2015р. ОСОБА_5 визнано винним та призначено покарання: за ч. 2 ст. 286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбуття покарання звільнено, якщо він протягом трьох років від дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконуватиме покладені на нього судом обов`язки, передбачені п.п. 3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ПП « Авто- Віола Плюс» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПП « Авто- Віола Плюс» на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди 55000 грн. а також на користь держави судовий збір в сумі 267 грн.96 коп.. В іншій частині позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ПП « Авто- Віола Плюс» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПП « Авто- Віола Плюс» на користь ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної шкоди 137 000 грн. а також на користь держави судовий збір в сумі 73 грн. 08 коп..

Стягнуто з відповідача ПАТ « СК Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_10 страхове відшкодування витрат на поховання в сумі 9640 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 98 грн.40 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора:
Вважає вирок суду першої інстанції в частині звільнення від відбування покарання незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яка полягає у безпідставному застосуванні ст. 75 КК України.

Стверджує, що суд при призначенні ОСОБА_5 покарання з випробуванням не надав оцінки та не врахував наслідки, що настали від злочинних дій обвинуваченого.

Зазначає, що суд не взяв до уваги характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Також, вважає, що судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_5 веде аморальний спосіб життя, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за розпивання алкогольних напоїв, а також за хуліганство та насилля в сім`ї. Перебуває на обліку в обласному наркологічному диспансері з діагнозом синдром залежності від опіоїдів та алкоголю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги цивільного відповідача ПП « Авто-Віола плюс »
Вважає вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову необґрунтованим.

Стверджує, що розмір задоволених позовних вимог потерпілих про відшкодування моральної шкоди є надто великим з огляду на судову практику з даної категорії справ в зв`язку з чим підлягає перегляду.

Зазначає, що до справи було залучено ПрАТ « СК « Арсенал Страхування», яка згідно вимог ст. 26-1 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язана відшкодувати до 5 відсотків від страхового ліміту при задоволенні позовних вимог потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди. Однак судом під час розгляду цивільного позову ОСОБА_8 це не було враховано.

Також зазначає, що при частковому задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_10 судом не враховано вимог ст. 27 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Не враховано судом і змісту розписки ОСОБА_10 , згідно якої він не має претензій до ПП « Авто- Віола плюс».

Також зазначає, що суд не врахував і річний звіт ПП « Авто- Віола плюс» до податкової служби, з якого вбачається, що розмір моральної шкоди в розмірі 137 000 грн. унеможливить подальшу стабільну діяльність підприємства.

Вважає, що за моральну шкоду, виходячи зі змісту вимог ст. 1167 ЦК України має відповідати ОСОБА_15 .

Встановлені судом першої інстанції обставини:

Відповідно до вироку суду, 20 липня 2015 року близько 16 години 30 хвилин, у світлий час доби, ОСОБА_5 , керуючи технічно несправним автомобілем марки "РУТА-25", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , призначеного для перевезення людей, в салоні якого перебували пасажири, рухався по сухій асфальтобетонній проїзній частині в середній смузі руху по проспекту Леніна ріг вул. Дзержинського, в м. Миколаєві, у напрямку вулиці Садової, зі швидкістю приблизно 45-60 км/год.

В районі перехрестя вказаної проїзної частини, в порушення вимог п. п. 2.3 "б", 4.16 «а», 8.7.3 «е», 12.3 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_5 допустив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, не контролював рух свого автомобіля, не врахував регульований пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором, позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 Правил дорожнього руху України, який регулюється світлофорним об`єктом, не надав перевагу у русі пішоходам, які переходили проїзну частину вказаної дороги справа уліво по ходу руху його автомобіля, не обрав безпечну швидкість руху і своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості руху свого автомобіля аж до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг і був зобов`язаний це зробити, проігнорував значення червоного сигналу світлофора, який забороняє рух, продовжив рухатися в напрямку перехрестя, внаслідок чого без гальмування, передньою частиною свого автомобіля допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_16 та ОСОБА_8 , які рухалися по регульованому пішохідному переходу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_16 отримала численні тілесні ушкодження, від яких померла на місці, а пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження і була доставлена до лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини:
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, його думку про необґрунтованість апеляційної скарги представника цивільного відповідача ПП« Авто-Віола плюс » щодо безпідставного задоволення судом цивільних позовів потерпілих, пояснення представника цивільного відповідача на підтримку своєї апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які вважали , що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, та просили залишити його без змін, думку потерпілої ОСОБА_8 та її представника, а також думку представника потерпілого ОСОБА_10 про залишення вироку без змін, а апеляційні скарги прокурора та цивільного відповідача без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст.286 КК України, при викладених у вироку обставинах, підтверджена сукупністю доказів, досліджених судом, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку і апелянтами не оскаржуються.

Дії обвинуваченого кваліфіковані судом за ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Фактичні обставини справи, доведеність винуватості та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 ніким не оскаржуються.

Відповідно до п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд врахував тяжкість вчиненого злочину, данні про особу винного, який раніше не судимий, з 05.03.2005 року перебуває на обліку в обласному наркологічному диспансері з діагнозом синдром залежності від опіоїдів та алкоголю, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні неповнолітню доньку та матір, яка є дитиною війни , та потребує догляду через свій похилий вік.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав: щире каяття, вибачення перед потерпілими, часткове відшкодування матір`ю обвинуваченого матеріальних збитків, в розмірі по 3 000 грн. кожному потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання судом встановлено не було.

При вирішення питання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, суд врахував пом`якшуючі обставини, відсутність обтяжуючих обставин, думку потерпілих, та прийшов до вірного висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Посилання апелянта на те, що при призначенні покарання із застосуванням ст. 75 КК України, судом не враховано наслідки, що настали від злочинних дій обвинуваченого, а саме настання смерті однієї з потерпілих і спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості іншій не заслуговують на увагу, оскільки дані обставини є ознакою злочину, що впливає на його кваліфікацію, а тому виходячи з положень ч.4 ст. 67 КК України, не можуть бути ще раз враховані судом при призначенні покарання.

Доводи апелянта, що суд не взяв до уваги характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину є безпідставними.

Так як, судом першої інстанції було врахованоі дані про особу ОСОБА_5 та обставини справи, а також ставлення обвинуваченого до наслідків злочину, який за суб`єктивною стороною є необережним, його неодноразові вибачення перед потерпілими, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка пробачила обвинуваченого та просила не позбавляти його волі, і підтвердила свою позицію в суді апеляційної інстанції, та думку потерпілого ОСОБА_10 та його представника, які в суді першої інстанції просили вирішити це питання на розсуд суду.

Також є безпідставними доводи прокурора, що судом не достатньо було враховано те, що ОСОБА_5 веде аморальний спосіб життя, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за розпивання алкогольних напоїв, а також за хуліганство та насилля в сім`ї, оскільки згідно матеріалів справи (а.с.73-76) ці адміністративні правопорушення були вчинені ОСОБА_5 в 2004 -2011 році, тобто вже пройшов значний проміжок часу. Крім цього, вказані обставини не вказують на підвищену суспільну небезпеку і відповідно до ст. 67 КК України, не відносяться до таких, що обтяжують покарання.

Апеляційний суд вважає, що покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України в межах санкції ст. 286 ч.2 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів.

Виходячи з вищевикладеного, підстав для скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та ухвалення нового вироку і призначення останньому міри покарання пов`язаної з позбавленням волі, апеляційний суд не вбачає, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог апеляційної скарги цивільного відповідача ПП « Авто-Віола плюс », то колегія суддів дійшла наступних висновків.

За змістом ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч.ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вирішуючи питання про стягнення на користь ОСОБА_17 і ОСОБА_10 моральної шкоди суд дотримався положень ст.1167, ст. 1187 ЦК України і обгрунтовано стягнув саме з цивільного відповідача ПП « Авто-Віола плюс » моральну шкоду, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що ПП « Авто-Віола плюс » є особою, яка згідно договору позички від 01.07.2015 р. володіє транспортним засобом « РУТА -25» д/н НОМЕР_1 .

Тому доводи апелянта, що моральну шкоду слід було стягувати з ОСОБА_5 є безпідставними.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь вказаних потерпілих суд першої інстанції врахував тривалість їх моральних страждань, наявність суттєвих змін в житті потерпілих, наслідки, які настали від протиправних дій, а саме смерть ОСОБА_16 і та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 і вірно, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, при вирішенні цих позовів стягнув на користь ОСОБА_17 55 000 грн. моральної шкоди, а на користь ОСОБА_10 137 000 грн. моральної шкоди.

А тому посилання апелянта, що судом необґрунтовано стягнуто занадто великий розмір моральної шкоди, що в подальшому може унеможливити стабільну діяльність підприємства є безпідставними.

Відповідно до правових висновків Верховного суду України у справі №6-2808 цс 15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності.

А тому доводи цивільного відповідача ПП « Авто-Віола плюс » про безпідставність не стягнення з страхової компанії ПрАТ « СК « Арсенал Страхування» частини страхових сум в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілим, відповідно до ст. 26-1, 27 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є необґрунтованими.

Твердження апелянта, що судом не було врахована розписка потерпілого ОСОБА_10 про те, що він не має матеріальних претензій до ПП « Авто-Віола плюс » не відповідають дійсності, оскільки ця розписка надана потерпілим в зв`язку з відшкодуванням йому витрат на поховання дружини.

Щодо вимог потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування йому моральної шкоди то ці вимоги були підтвердженні останнім в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга цивільного відповідача ПП « Авто-Віола плюс» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Миколаївської області та цивільного відповідача ПП « Авто-Віола плюс» залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2015 року у відношенні ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

.