Справа № 199/6715/16-к
У Х В А Л А
іменем України
22 вересня 2016 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , заінтересованих осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням, за яким просить суд накласти арешт на житловий будинок та інші господарчі споруди за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною будь-яким особам відчужувати, розпоряджатися та проводити реконструкцію.

Клопотання обґрунтовується тим, що в провадженні СВ Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 06.01.2016 за №0000058, за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ст. 356 КК України.06.01.2016 до АНД ВП надійшла заява від ОСОБА_4 , 1946 р.н., щодо неправомірних дій її сестри ОСОБА_5 , з приводу розподілу житла за заповітом для прийняття рішення.Даний факт внесено 06.01.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058, за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ст.356 КК України.У ході досудового розслідування допитана в якості потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зазначила, що 28.08.1996 року її нині покійна мати ОСОБА_9 , на ОСОБА_4 та на її рідну сестру ОСОБА_5 , зробила заповіт на усе майно, що належить ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 їхня мати, ОСОБА_9 померла, після чого ОСОБА_4 зі своєю сестрою прийняла спадок, який складався з житлового будинку та господарських споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , про що отримали свідоцтва на /і частину вказаного нерухомого майна. Але, ще не отримавши вказані свідоцтва, її сестра ОСОБА_5 разом зі своїм сином ОСОБА_10 , стали самовільно розпоряджатися даним житловим будинком та іншими господарчими спорудами у вигляді заміни замківта докорінної перебудови, які розташовані за вище згаданою адресою, при цьому погрожуючи ОСОБА_4 фізичною розправою.Також у ході досудового розслідування встановлено, що навіть всупереч рішення суду висунутого при цивільно-правовому спорі, який відбувається між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , остання разом зі своїм сином ОСОБА_10 не допустили судового виконавця, який повинен був оголосити рішення Ленінського районного суду м. Дніпро, про заборону вчиняти будь-які дії спрямовані на перебудову, чи облаштування будинку АДРЕСА_1 , з погрозами фізичної розправи, не допустили для огляду будинку та складання технічної документації спеціаліста інженера техніка, для послідуючого, вирішення питання, про поділ будинку між спадкоємцями в натурі та інше, що в такому випадку порушує та унеможливлює для ОСОБА_4 встановлений порядок реалізації, законних прав спадкоємця, призвело до дезорганізації діяльності органу державної влади - суду, висунувши ухвалу про забезпечення позову з 14.07.2015 року.Крім цього, у ході досудового розслідування разом з потерпілою ОСОБА_4 виїздом на місце, за адресою: АДРЕСА_1 , необхідно було провести огляд території вказаного домоволодіння та споруд, однак, двері навмисно ніхто не відчинив. У присутності сусідів, які в послідуючому були допитані у якості свідків, в присутності яких планувалося проведення даної слідчої дії, які підтвердили свідчення ОСОБА_4 . Також, свідки зазначили, що в їхній присутності працівником поліції здійснювався дзвінок ОСОБА_5 , і через гучномовець мобільного телефону, вона пояснила, що вона усвідомлюючи протиправність своїх дій, навмисно перешкоджає у вільному доступі своїй сестрі ОСОБА_4 .Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності, розмір частки ? , ОСОБА_4 та належить на праві приватної спільно-часткової власності, розмір частки? , ОСОБА_5 .Таким чином, є достатні підстави вважати, що нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а саме матеріальним об`єктом, який зберіг на собі сліди злочину, або містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються у кримінальному провадженні. Тому згідно ч. 3 ст. 170 КПК України нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 підпадає під майно, яке підлягає арешту.Враховуючи вищевикладене, у даному кримінальному провадженні виникла нагальна потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а саме будинок та на інші господарчі споруди за адресою: АДРЕСА_1 з метою:запобігання ризикам знищення, втрати, пошкодження даного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню іншим чином;встановлення об`єктивної істини по даному кримінальному правопорушенню.Враховуючи, що дане домоволодіння частково зазнало перетворення, з метою не допущенням подальшого псування, знищення, перетворення, відчуження будинку за адресою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 підтримали в повному обсязі вимоги за клопотанням та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються.

Заінтересована особа ОСОБА_5 в суді заперечила проти задоволення клопотання через відсутність підстав для накладення арешту на житловий будинок.

Вирішуючи клопотання, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Оцінюючи доводи слідчого про необхідність накладення арешту на домоволодіння з метою запобігання можливості його пошкодження, псування, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження, що призведе до ускладнення здійснення досудового розслідування, суд враховує, що у відповідності до приписів ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
За доданими до клопотання доказами, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожній з яких належить по 1/2 частці у праві власності. Житловий будинок в натурі між співвласниками не поділений та порядок користування спільним майном між співвласниками не визначений.
Обґрунтування наявності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, слідчим, прокурором, потерпілою та її представником, зводиться до наявності перешкод з боку ОСОБА_5 та членів її сім`ї в користуванні ОСОБА_4 вказаним домоволодінням, та реконструкцією ОСОБА_5 житлового будинку.
Посилання слідчого та прокурора на реконструкцію житлового будинку судом до уваги не приймається, оскільки не містить в собі ознак складу кримінального правопорушення, тому збирання у межах кримінального провадження доказів на підтвердження такого факту не ґрунтується на вимогах КПК України. Відповідний спір між співвласниками щодо реконструкції та перепланування будинку, за умови його наявності, підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.
У межах підтвердження факту наявності перешкод з боку ОСОБА_5 та членів її сім`ї в користуванні ОСОБА_4 вказаним домоволодінням, сам житловий будинок не є речовим доказом, оскільки не зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, не набутий кримінально протиправним шляхом. Відповідні доводи слідчого і прокурора є хибними та судом відхиляються.
Фактично слідчий просить суд за відсутності визначених законом підстав обмежити власника майна, правомірність набуття яким права власності на це майно ніким не оспорюється, у реалізації конституційного права на користування та розпорядження цим майном.
Накладення арешту на домоволодіння не слугує інтересам кримінального провадження, а перекладення на слідчого суддю чи орган досудового розслідування функцій цивільного суду з вирішення цивільно-правового спору є неприпустимим.
З огляду на викладене, клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про накладення арешту на житловий будинок та інші господарчі споруди за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною будь-яким особам відчужувати, розпоряджатися та проводити реконструкцію відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дні проголошення ухвали.

Слідчий суддя:

22.09.2016