Дата документу Справа № 317/1867/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/1867/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/953/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.539 КПК України
УХВАЛА
24 травня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Запоріжжі, громадянина України, до засудження зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,
про умовно-дострокове звільнення від покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

Суд рішення мотивував тим, що в наданих матеріалах відсутні дані, які б давали суду підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд не врахував усі обставини для прийняття законного та обґрунтованого рішення щодо застосування умовно-дострокового звільнення.

За ухвалою суду, до Запорізького районного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування відносно нього умовно - дострокового звільнення.

В своєму клопотанні засуджений ОСОБА_6 , посилався на те, що він був засуджений 08.09.2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі. Засуджений зазначав, що він відбув 2/3 частини строку, працевлаштований, сумлінно ставиться до своїх обов`язків, однак адміністрацією колонії йому відмовлено у застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення, оскільки адміністрація вважає, що він не став на шлях виправлення. Він звернувся до суду із клопотанням, в якому просив суд застосувати до нього ч.ч.2, 3 ст.81 КК України та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 своє клопотання підтримав, та просив його задовольнити. Натомість представник ВК і прокурор заперечували проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 і вважали, що підстав для задоволення клопотання не має.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого, і наполягала на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового його звільнення, базуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Згідно з характеристикою, яка надана адміністрацією Біленьківської ВК УДПтС України в Запорізькій області, Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 21.05.2014. Підчас тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області характеризувався негативно, допустив два порушення режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення накладені до набуття вироком чинності. Заохочень не мав. В Біленьківській ВК-99 відбуває покарання з 16.10.2014 року, за час відбування покарання характеризується посередньо. За період відбування покарання допустив два порушення вимог встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має одне заохочення правами начальника колонії. Працевлаштований на виробництві установи різноробочим. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Намагається утримувати спальне місце та при ліжкову тумбочку у чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Однак, не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, належного догляду за ними не здійснює, може використовувати не за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, лише під наглядом. Роботи із самообслуговування виконує лише під контролем персоналу установи. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться безвідповідально. Порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці не допускає. Участі у організації виховних заходів у відділенні СПС не приймає. Участі у програмах диференційованого виховного впливу та самодіяльних організаціях засуджених не приймає. Провину в скоєному визнає повністю. За вироком суду позову не має.

16.07.2015 комісією установи відмовлено у застосовані заохочувальної норми, передбаченої статтями 101 Кримінально-виконавчого кодексу України у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, так як засуджений не став на шлях виправлення.

28.01.2016 комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої статтею 82 Кримінального кодексу України у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

31.03.2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми передбаченої статтею 81 Кримінального кодексу України у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, так як засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення.

Відповідно до ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

За вимогами ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року, під час судового розгляду суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Відомості, які характеризують засудженого ОСОБА_6 свідчать, що останній не довів свого виправлення. До того слід зауважити, що у 2013 році ОСОБА_6 був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком, однак у подальшому стосовно нього виносилося ще чотири обвинувальні вироки, тобто державою засудженому надавалася пільга, але він знову продовжував вчиняти злочини, що не може свідчити про його виправлення.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення, та вважає, що останній не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасним, і не досягне мети визначеної ч.2 ст.50 КК України.

Доводи засудженого ОСОБА_6 викладені в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, правильність вищезазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4