У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3.,

суддів: ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ухвалою від 10 травня 2016 року задовольнив клопотання військового прокурора Центрального регіону України ОСОБА_6 та обрав підозрюваному ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд м. Києва ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ від 5 липня 2016 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 задовольнив частково, зазначену ухвалу слідчого судді від 10 травня 2016 року скасував та постановив нову, якою задовольнив клопотання військового прокурора Центрального регіону України ОСОБА_6 та обрав підозрюваному ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 19 вересня 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 липня 2016 року щодо ОСОБА_2 на підставі пункту 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку. Мотивуючи своє рішення, суд касаційної інстанції послався на частину четверту статті 424 КПК, відповідно до положень якої ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

У заяві захисник ОСОБА_1 порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року на підставі пункту 2 частини першої статті 445 КПК у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, а саме частини четвертої статті 424 КПК. Просить змінити ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 5 липня 2016 року, а саме: скасувати її в частині задоволення клопотання військового прокурора Центрального регіону України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_2 і відмовити у його задоволенні.

На підтвердження наявності неоднакового правозастосування захисник ОСОБА_1 додав до заяви ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2015 року, 27 липня 2016 року, 25 серпня 2016 року, 26 січня 2016 року.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила доводи заяви, долучені до неї судові рішення та дійшла висновку про таке.

Відповідно до пункту 2 статті 445 КПК підставою перегляду Верховним Судом України судових рішень є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Суд у своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію про те, що перегляд рішення касаційного суду можливий, а втручання/невтручання в таке рішення є необхідним/непотрібним, коли є неоднаковість у правозастосуванні, що спонукає Суд висловити свою правову позицію стосовно правильного застосування норми права, передбаченої КПК. Визначальною умовою такого перегляду є наявність різних, незалежно від форми і змісту, правових висновків суду касаційної інстанції, які базуються на застосуванні однієї і тієї самої норми процесуального права.

Як видно з оспорюваного рішення суду касаційної інстанції від 19 вересня 2016 року, суд виходив із того, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року розглянута Апеляційним судом м. Києва по суті, а тому відповідно до вимог КПК не підлягала оскарженню у касаційному порядку.

Зі змісту ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня та 27 липня 2016 року, наданих захисником як приклад для порівняння, вбачається, що суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржені рішення слідчих суддів відповідно до вимог КПК підлягали апеляційному оскарженню, а тому відмова у відкритті апеляційного провадження у зазначених випадках є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Що стосується посилань захисника на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2015 року, то згідно з її змістом підставою для скасування ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження стало те, що постановлене рішення не передбачене кримінальним процесуальним законом, оскільки відмова у відкритті апеляційного провадження після його відкриття не допускається.

Крім того, надана захисником на підтвердження неоднакового правозастосування ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційного суду від 25 серпня 2016 року не містить остаточного висновку суду касаційної інстанції щодо застосування норми права, передбаченої КПК, а відтак не може слугувати прикладом для порівняння.

Отже, у наведених для порівняння судових рішеннях суду касаційної інстанції не застосовувалась норма кримінального процесуального закону, про яку зазначено в заяві захисника.

Таким чином, аналіз оспорюваного та наданих для порівняння рішень суду касаційної інстанції не підтверджує наявність підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК, як про це стверджує захисник.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що захисник ОСОБА_1 у заяві належно не обґрунтував неоднаковість правозастосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми КПК в аспекті наданих для порівняння рішень цього суду.

Виходячи з наведеного заява захисника ОСОБА_1 є необґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для допуску справи до провадження Суду.

Керуючись статтями 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_1 у допуску справи до провадження Верховного Суду України за його заявою в інтересах ОСОБА_2 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5