Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 09 червня 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007748 за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року, а також заступника прокурора Вінницької області на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року під час розгляду клопотання старшого слідчого СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області про застосування до неповнолітнього, який не досяг віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вінниці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

відмовлено в задоволенні клопотання законного представника потерпілої ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2015 року до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Згідно з ухвалою суду, ОСОБА_7 визнано винуватим за те, що він 23 жовтня 2014 року приблизно о 16.00 год., перебуваючи на території медичного коледжу, що знаходиться за адресою: вул. Пирогова, 57, м. Вінниця, побачивши неповнолітнього ОСОБА_10 , підійшов до нього та почав вести розмову, яка переросла в суперечку, в ході якої ОСОБА_7 наніс декілька ударів в різні частини тіла ОСОБА_10 . Відповідно до висновку експерта № 1775 від 27 жовтня 2014 року ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження синці на обличчі, які належать до легких тілесних ушкоджень та виникли від дії тупого твердого предмету.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати постановлені відносно ОСОБА_7 судові рішення і закрити кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вказує, що під час судового розгляду, потерпілий ОСОБА_10 разом зі своїм представником ОСОБА_8 подали заяву, в якій просили закрити кримінальне провадження в зв`язку з тим, що відмовляються від обвинувачення у даному кримінальному провадженні, однак суд безпідставно відмовив у її задоволенні та прийняв рішення про застосування примусових заходів виховного характеру. Також вважає недоведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Стверджує, що зазначене залишив поза належною увагою і апеляційний суд та, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, прийняв рішення про безпідставність наведених у апеляційній скарзі захисника доводів про це.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що апеляційний суд, розглядаючи його апеляційну скаргу безпідставно відмовив у задоволенні доводів щодо необхідності застосування положень ч. 2 ст. 97 КК України при застосуванні до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, а також наводить інші доводи щодо суперечливості змісту ухвали суду першої інстанції, які на його думку не отримали належної перевірки в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання своєї касаційної скарги, думку прокурора, яка вважала, що необхідно скасувати постановлені відносно ОСОБА_7 судові рішення і кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.

Як убачається зі справи, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке згідно з п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення та може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого. При цьому, ОСОБА_7 на час описуваних в ухвалі суду подій було 15 років, тобто він не досяг віку кримінальної відповідальності.

Глава 38 КПК України регламентує порядок кримінального провадження щодо неповнолітніх, відповідно до якого, він визначається загальними правилами цього Кодексу з урахуванням особливостей, передбачених зазначеною главою.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України надійшло до суду для розгляду з клопотанням прокурора про застосування до неповнолітнього, який не досяг віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру.

При цьому, в ході судового розгляду, потерпілий ОСОБА_10 , за заявою якого було розпочато кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , разом зі своїм законним представником ОСОБА_8 , подав заяву про відмову від обвинувачення у цьому провадженні.

Однак суд, пославшись на положення ч. 2 ст. 501 КПК України, безпідставно відмовив у задоволенні заяви потерпілого та прийняв рішення про застосування примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_7 , таким чином допустивши істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначене залишив поза своєю увагою і апеляційний суд розглядаючи апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка наголошувала на необхідності закриття кримінального провадження з наведених підстав.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Абзацом 2 частини 6 зазначеної статті визначено, що якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Зважаючи на наведене та враховуючи наявну в матеріалах справи заяву потерпілого ОСОБА_10 , підписану ним та його законним представником ОСОБА_8 , судові рішення щодо ОСОБА_7 підлягають скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

При цьому, з огляду на касаційні доводи та вимоги прокурора, його скарга підлягає частковому задоволенню, як і частковому задоволенню підлягає касаційна скарга захисника в зв`язку з наведеними в ній доводами щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, обґрунтованість яких, з урахуванням того, що дане кримінальне провадження підлягає закриттю, на думку колегії суддів, у даному конкретному випадку перевірці не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 433, 434, 436 - 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 та касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року скасувати і кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3