Дата документу Справа № 333/3259/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1616/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.389 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 вересня 2016 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Запоріжжя, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, і звільнено від кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою районного суду ОСОБА_7 визнано винною в тому, що вона, будучи 18.03.2016 року засудженою вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя за ч.1 ст.186 КК до покарання у виді 120 годин громадських робіт, після ознайомлення 17.05.2016 року в Комунарському РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області з порядком та умовами відбування даного покарання, достовірно знаючи про те, що їй необхідно явитися до КСП «Запоріжзеленгосп» для проходження громадських робіт, діючи умисно, з метою ухилення від відбування призначеного їй покарання, до КСП «Запоріжзеленгосп» не з`явилася, із запланованих 120 годин громадських робіт жодної години громадських робіт не відбула. Тим самим, остання ухилилася від виконання громадських робіт, тобто, в порушення вимог ст. 40 КВК України, не вийшла більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважної причини.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.389 КК, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Проте, ОСОБА_7 ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19.09.2016 року було звільнено від кримінальної відповідальності, як особу, до якої не може бути застосовано жоден з видів покарання, передбачених санкцією ч.2 ст.389 КК. Кримінальне провадження у справі закрито.

В апеляційних скаргах прокурора не оспорюються обставини справи, доведеності вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації її дій. Проте, апелянт вважав, що суд дійшов неправильного висновку про неможливість призначення обвинуваченій покарання, передбаченого санкцією вказаної статті. А тому, з огляду на те, що апеляційний суд позбавлений можливості скасувавши ухвалу суду першої інстанції, ухвалити свій вирок, прокурор просив скасувавши ухвалу суду, призначити новий судовий розгляд у справі в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала доводи і вимоги апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Так, звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, суд виходив з того, що до обвинуваченої не може бути застосовано жоден з видів покарання, передбачених санкцією ч.2 ст.389 КК арешт чи обмеження волі, оскільки на утриманні обвинуваченої перебуває малолітня дитина 2007 року народження.

Судова колегія погоджується з тим, що з огляду на положення ч.3 ст.61 КК до ОСОБА_7 не може бути застосовано обмеження волі, оскільки даний вид покарання не застосовується до жінок, що мають дітей віком до 14 років.

Разом з тим, суд дійшов хибного висновку про неможливість призначення іншого виду покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.389 КК, арешт. Адже з огляду на положення ч.3 ст.60 КК даний вид покарання не застосовується до жінок, які мають дітей віком до 7 років. Оскільки дитині ОСОБА_7 навіть на момент вчинення злочину виповнилось вже 9 років, обмеження застосування даного покарання на обвинувачену не поширюються.

Суд першої інстанції даних обставин справи не врахував і дійшов хибного висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

При цьому районний суд припустився ще однієї помилки.

Так, закриваючи провадження у справі, суд посилався на п.8 Постанови №7 від 24.10.2003 року Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання». Проте суд не врахував, що вказаною постановою роз`яснювався порядок закриття кримінального провадження відповідно до ст.7 КПК 1960 року, який втратив чинність. А тому в цій частині застосовувати роз`яснення вищого судового органу і керуватись ними районний суд був не вправі.

Отже, за наведених обставин, оскаржувану ухвалу районного суду не можна визнати законною і обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню. Оскільки скасувавши ухвалу, апеляційний суд з огляду на положення ч.1 ст.407 КПК не вправі ухвалити вирок, судова колегія призначає новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження в цій справі щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд даного провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду оскарженню на підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4