СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/3312/15-к
пр. № 1-кп/759/415/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2016 року м. Ки їв

Святошинський районний суд м. Києва в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0010939 за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Побухське, Голованівського р-ну, Кіровоградської обл., українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 21.06.2007 Ленінським районним судом м. Луганська за ч. 3 ст. 185; ч. 1 ст. 263; ч. 2 ст. 304; ст.ст. 69, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців;
- 25.03.2008 Артемівським районним судом м. Луганська за ч. 2 ст. 186; ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4

сторони захисту: захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
Стороною обвинувачення ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 07.12.2014р., приблизно о 20 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поблизу станції метрополітену «Академмістечко», по пр. Академіка Палладіна у м. Києві, вирішив заволодіти майном наглядно знайомої ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 , продовжуючи знаходитись поблизу станції метрополітену «Академмістечко», приблизно о 20 год. 05 хв., з метою подолання можливого опору ОСОБА_6 , застосовуючи фізичне насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, умисно наніс останній удар в область задньої частини голови, після чого ОСОБА_6 впала на землю, а ОСОБА_3 продовжив наносити удари руками в область голови. Після чого ОСОБА_3 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 втратила свідомість і не може чинити опір, заволодів майном останньої, а саме: мобільним телефоном «Samsung Duos GT-C52121», згідно із висновком спеціаліста від 23.01.2015, вартістю 466 грн; золотим ланцюжком з хрестиком, згідно із висновком спеціаліста від 23.01.2015, вартістю 1613 грн; золотим ланцюжком з ладанкою із зображенням «Святої Ірини», згідно із висновком спеціаліста від 23.01.2015, вартістю 1612 грн; золотим кільцем з камінням зеленого кольору, згідно із висновком спеціаліста від 23.01.2015, вартістю 1613 грн; золотим кільцем у вигляді літери «Z», згідно із висновком спеціаліста від 23.01.2015, вартістю 806 грн, а всього майном на загальну суму 6110 грн. Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, але згодом був затриманий працівниками міліції.

Згідно із висновком експерта № 3615 від 08.12.2014р., при огляді ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: синець на повіках відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я); забійна рана тім`яної ділянки - відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинила короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я); струс головного мозку - відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинив короткочасний розлад здоров`я (за критерієм розладу здоров`я).

Вказані дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України, не визнав та показав, що 07.12.2014 року, близько 17 години, познайомився з потерпілою ОСОБА_6 в районі метро Академмістечко на автобусній зупинці. Він запитав у ОСОБА_6 чи не бажає вона випити кави в якомусь пристойному закладі. Вона погодилася, тому вони ще деякий час, хвилин 5-10, постояли на зупинці, покурили і пішли. ОСОБА_6 запропонувала йому піти у кафе "Саброс", яке, як він дізнався пізніше, знаходиться поряд з її будинком. По дорозі до кафе, ОСОБА_6 запропонувала випити чогось міцнішого, але відразу попередила, що грошей в неї немає, на що він відповів, що у нього є. Коли вони зайшли у кафе, то одразу підійшли до барної стійки і він поцікавився у неї, що вона буде пити. ОСОБА_6 сказала, що буде пити коньяк. Він заказав пляшку коньяку «Шабо», 2 порції м`ясного, 2 кави і один літр соку. Сума заказу становила 477 гривень. Розраховувався він карткою Приватбанку, яка зареєстрована на його дружину ОСОБА_7 . Він наголосив, що перебуваючи у кафе, ОСОБА_6 розпивала спиртне сама, а він лише їв та пив сік. Про те що ОСОБА_6 пила спиртні напої ще до їх знайомства він не знав. У кафе вони розмовляли про роботу, де хто працює, ОСОБА_6 повідомила йому, що працює у аптеці фармацевтом. Коли вони виходили з кафе, ОСОБА_6 була вже достатньо п`яною, але просила ще продовження, на що він був категорично проти. При виході із кафе ОСОБА_6 залишила свій телефон на столику, за яким вони сиділи, про що він їй повідомив, але вона байдуже подивилася і махнула рукою, направляючись до виходу. Він забрав телефон, щоб в майбутньому їй його повернути. Вийшовши із кафе, вони направилися у бік станції метро Академмістечко. Відбувалося все це близько сьомої години вечора, точний час повідомити він не може, адже на той момент у нього мобільний телефон був розряджений. Він слідував позаду ОСОБА_6 , вона його запросила у гості до своїх друзів, щоб ще випити, на що він був категорично проти, але йому потрібно було її кудись відвести, адже вона була у стані сп`яніння. Куди саме вони прямували він не знає, бо вона його вела. На той момент він погано знав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , бо тільки приїхав і знав лише як доїхати з роботи та на роботу. На той час він не знав де мешкає ОСОБА_6 . По дорозі до станції метро, ОСОБА_6 намагалася застібнути своє пальто й поправити шарф. Потім він побачив як у неї щось впало. Підійшовши ближче, він побачив, що то був ланцюжок із жовтого металу. З якої причини ланцюжок у неї впав, він сказати не може, адже не бачив чи порвався він, чи ні, бо як ланцюжок на землі лежав, так він і підняв, цілісність останнього він не роздивлявся. Він їй сказав, що так вона загубить всі свої речі і запропонував ОСОБА_6 , щоб вона їх віддала йому на тимчасове зберігання. Так як вона його кудись вела, він збирався ці речі залишити там, куди б вони прийшли, тобто можливо її друзям. ОСОБА_6 погодилась, сказала йому залишити прикраси у себе, після чого вдягла йому каблучку на ліву руку на безіменний палець, а другу на мізинець. Ланцюжок був у лівій кишені, а мобільний телефон у задній також лівій кишені. Стверджувати, що дані прикраси із золота на той момент він не міг. Всі ці речі вона передала йому, коли вони відійшли від кафе на метрів 200. Каблучка у нього з мізинця злітала, тому він поклав її в кишеню, щоб не загубити. Пройшовши ще метрів 50-60 та не дійшовши кілька метрів до метро, ОСОБА_6 сказала, щоб він її почекав, тому що вона захотіла до туалету, це було на кільці у людному місці неподалік від метрополітену. ОСОБА_6 пішла до туалету, відійшовши до паркану метрів на десять від нього, вона впала. Як саме вона падала він сказати не може, бо не дивився, а лише боковим зором побачив, що впала. Після чого він підійшов до неї. Вона у напівлежачому стані була сперта спиною на паркан. Але якісь ушкодження на ній він не бачив, поряд на снігу крапель крові також не було. В цей же час в його бік йшли якісь дві жінки. Це були свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Він звернувся до них, щоб вони допомогли йому підняти ОСОБА_6 . Вони намагалися її усі разом підняти, але це їм не вдалося зробити. Після цього він попросив ОСОБА_10 и ОСОБА_11 , щоб вони викликали швидку допомогу. Коли вони відійшли від ОСОБА_6 на метрів 3-5, то в цей момент на нього ззаду хтось накинувся і повалив на сніг. Йому почали викручувати руки і бити по спині. Коли вдягли наручники і пристебнули к металевому паркану, він побачив, що то були працівники міліції. На той момент, ОСОБА_6 лежала біля його ніг без свідомості. Він сказав, що їй потрібно викликати швидку допомогу, на що працівники міліції відповіли, що вони самі розберуться. Невдовзі один із працівників міліції побачив у нього на лівій руці каблучку ОСОБА_12 і сказав своїм колегам, що у останнього на руці жіноча каблучка, і що, нібито він її побив і пограбував. Пристебнувши його наручниками до паркану, працівники міліції почали його обшукувати. Дістали усі речі з кишень, у тому числі паспорт і водійське посвідчення. Оглянувши документи, запитали його прізвище, він відповів - ОСОБА_3 , на що вони сказали, що він їм збрехав і у відділку розберуться. Після чого поклали всі речі назад до кишені, окрім його документів, і викликали слідчу групу. Пристебнутим наручниками до паркану він знаходився близько години без шапки, у розстебнутій куртці й без рукавиць, а ОСОБА_6 продовжувала лежати в його ногах. Швидка допомога приїхала приблизно в той же час коли і слідча група. Лікар швидкої допомоги, підійшовши до нього, запитав, що трапилось. Він відповів, що ОСОБА_6 пішла до туалету і впала. Також лікар спитав скільки вона випила, на що він відповів, що при ньому пляшку коньяку. Лікар оглянув лежачу ОСОБА_6 й відповів що ніяких пошкоджень немає, а вона в алкогольній комі. Потім слідча група запросила бути понятими, прямуючих повз них двох хлопців. Один з них був ОСОБА_13 . Після того, як понятий підійшов, працівники міліції при ньому повторно його обшукали, діставши усе із кишень. Він увесь час стверджував, що він ні в чому не винен, щоб його відпустили. Але йому ніхто нічого не відповідав. Його разом з ОСОБА_6 фотографували. Згодом її увезли до лікарні, а його до Святошинського відділку міліції, де він вимагав адвоката на що йому було відмовлено у грубій формі. У Святошинському відділі міліції його били, катували, знущались та ображали. Казали щоб він взяв на себе вину за інші розбійні напади, на що він відмовлявся і казав, що тільки приїхав з міста Луганськ, після чого його почали звинувачувати у сепаратизмі і так тривало на протязі доби. 08.12.2014р. йому дозволили зателефонувати дружині і слідчий ОСОБА_14 в 21:30-22:00 привів адвоката ОСОБА_15 . У їх присутності він написав, що ні в чому не винен і що його затримали незаконно.

Дослідивши докази, представлені стороною обвинувачення, вислухавши показання обвинуваченого, потерпілої та свідків, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення у кримінальному провадженні не знайшло свого підтвердження.

Так, потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що перед знайомством з ОСОБА_3 вона зі своїми знайомими була у кафе, неподалік від станції м. Святошино, де вживала алкогольні напої, які саме не пам`ятає. Коли вийшла з данного закладу була у стані сп`яніння. Познайомилася з ОСОБА_3 біля м. Академмістечко, коли вже йшла додому. Після чого вони пішли в кафе, яке знаходиться по вул. Доброхотова, де вживали алкогольні напої та спілкувалися. Про що саме розмовляли і які напої вживали не пам`ятає. Щодо алкоголю вказала, що можливо пили коньяк, але напевно згадати не може. Вживали алкоголь разом, тому і ОСОБА_3 і вона перебували у стані алкогольного сп`яніння. Розраховувався у кафе ОСОБА_3 , а вона нічого не сплачувала та грошей не давала. Виходили з кафе разом, але вона ОСОБА_3 нікуди не запрошувала, а проводжала його до маршрутного таксі, яке було неподалік метро. Коли вони йшли, то ОСОБА_3 був позаду. Пройшовши метрів 300-400 у напрямок м. Академмістечко, вона отримала удар по голові, що відбувалося далі не пам`ятає. Хто саме її вдарив точно вказати не може, бо не бачила, але припустила, що це міг бути ОСОБА_3 , адже він йшов позаду. Чи були поряд ще якісь люди вона сказати не може, адже вже було на дворі темно. На вулиці було слизько, але у той день вона не падала. Щодо можливості отримання пошкодження голови від того, що вона могла підскользнутися і впасти, заперечила і зауважила, що в неї булла гімотома і слід від удару по голові, що було зафіксовано лікарем у якого вона лікувалася у лікарні № 7. Після удару до тями прийшла в кареті швидкій, коли робили уколи чи крапельницю, точно сказати не може, не пам`ятає. Про те, що отримала удар по голові та втратила свідомість дізналася у лікарні, це їй повідомив черговий лікар. Коли отямилася золотих прикрас та мобільного телефону в неї не було, усі зазначені речі, окрім сережок, їй повернули працівники міліції, пояснивши, що їх вони вилучили у підозрюваного ОСОБА_3 . В неї зникло дві обручки, два ланцюжка, хрестик, кулон та сережки. На яку суму усі ці прикраси вона не пам`ятає. В той вечір вона була одягнута у синє пальто, брюки і сапоги, а на шиї висів шарфик, але який саме, шовковий чи теплий шарфик вона не пам`ятає. Мобільний телефон повернули на другий чи третій день в райвідділку, а прикраси після даної події. Потерпіла зазначила, що прикраси спочатку у райвідділку показали, вона їх впізнала, після чого їх віддали на оцінку і тільки потім повернули через місяца два чи півтора, точно вказати не може.
Крім цього потерпіла показала, що 08.12.2014 року, на другий день після події, у приймальні швидкої допомоги, коли вона збиралася їхати до іншої лікарні на лікування, їй стало погано і вона впала на сходах біля виходу, в результаті чого отриману рану, яку їй зашивав хірург, про що є відповідний запис. Чому медичні документи щодо цієї обставини, а саме про отримане пошкодження на сходах не були отримані судово-медичним експертом вона не знає. Вона надавала чеки на оплату її лікування у лікарні у сумі 2500 грн. жінці, яка представилася дружиною обвинуваченого, на що остання в обмін надала грошові кошти, тобто потерпіла зазначила, що їй шкоду було відшкодовано. Чеки були за лікування травми голови у лікарні № 7 у неврологічному відділенні, куда вона звернулася добровільно після того, як їй надали першу допомогу у ввіділенні швидкої допомоги, куда вона потрапила після вищезгаданої події. Її привезли на швидкій допомозі і першу добу вона була у реанімації, на наступний день її повинні були переводити у звичайне відділення, але вона не захотіла і написала відказ від лікування і поїхала до лікувального закладу за місцем своєї реєстрації. Дане лікування було після того, як вона травмувалася у приймальні швидкої допомоги.
Потерпіла уточнила, що не впевнена у тому, що удар наніс саме ОСОБА_3 , адже вона цього не бачила.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що 07.12.2014 року працюючи міліціонером-водієм у Святошинському районному управлінні міліції, перебуваючи на чергуванні, їхав за кермом службового автомобіля. Він побачили двох людей, які знаходилися біля паркану. Даний паркан розташований на відстані метрів 5 від дороги. Старший патруля наказав зупинитися, щоб дізнатися, що відбувається, можливо потрібна допомога даним особам. Він зупинився трохи далі, щоб не заважати іншим автомобілям. Це відбувалося неподалік станції метро Академмістечко. Зупинившись, він побачив двох людей біля забору. Коли один із цих людей помітив їх машину, то почав бігти. Працівники міліції, які знаходилися у машині побігли за ним. Він від забору пробіг приблизно метрів 70, після чого його затримали. Затримували його старший екіпажу ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Після того, як особу затримали, то привели назад, після чого викликали швидку, але хто саме не пам`ятає. Жінка лежала у непритомному стані біля забору, нічого не могла сказати, лише промовляла звуки. Вона була якась роздягнута, на ній були трохи спущені штани. На місці події було дуже багато людей, тих які просто йшли повз і зупинялися подивитися. Коли приїхала слідча група, то світили ліхтариком, у затриманого, який був прикутий наручниками до забору, з його рук знімали обручки. У затриманого згодом, коли приїхала слідча група, вилучали якісь прикраси, телефон та гроші. У залі суду свідок впізнав в обвинуваченому саме ту особу, яку вони затримували. Ніякої участі у слідчих діях він не приймав, окрім того, що світив ліхтариком, коли вилучали обручки у обвинуваченого. На відстані метра 3 спостерігав, як експерт оглядав коштовності, але чи відбувалося опечатування цих виробів він не бачив. Затриманого посадили у наручниках до їх патрульного автомобіля, після чого він відвіз його до районного управління міліції. Також він показав, що слідчі опитували його щодо цієї жінки.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що дана подія відбулася у 2014 році, у вечірній час після 21 години, коли він йшов з роботи неподалік станції метро Академмістечко, коли його з патруля підізвав працівник міліції, щоб бути свідком. Підійшовши, він побачив чоловіка, який був прикований наручниками до металевого паркану і поблизу якого лежала непритомна жінка. Його попросили при обшуку бути свідком. Коли даного чоловіка почали обшукувати, то виявили у кармані золоті речі, два мобільних телефони та гроші. Згодом приїхала швидка допомога і він допоміг жінку загрузити до карети швидкої. У судовому засіданні він впізнав обвинуваченого. Працівникам міліції затриманий казав, що він немає ніякого відношення до даної події. Коли працівники міліції запропонували затриманому представитися, назвати своє прізвище та ім`я, то він цього не зробив, а просто мовчав. Працівники міліції сказали йому, що вони відвезуть його до райвідділку і там встановлять особу. У даного чоловіка тілесних ушкоджень не було, він просто був прикований наручниками до паркану. Затриманий був у стані алкогольного сп`яніння, на що вказувала його поведінка, але характерного запаху алкоголю з порожнини рота він не чув, адже стояв далеко від нього. У затриманого було вилучено два золотих ланцюжка і з пальця було знято золоту каблучку. Речі, які вилучалися, клали на файл, який розклали на снігу перед ним і перед затриманим. Жінка в цей час лежала на снігу, і не подавала ніяких ознак життя, вона була непритомна. Після чого приїхала швидка, забрала жінку і потім працівники міліції чекали на міліцейський автомобіль, щоб забрати затриманого. Вся ця подія відбувалася 40 хвилин. Права йому роз`яснювали, працівники міліції пояснили, що він запрошений у якості понятого при обшуку затриманого та вилучення у останнього певних речей. Після чого працівники міліції склали протокол, записали що вилучили у затриманого, як лежала жінка, тобто усі обставини справи і дали йому підписатися. Дані документи вони поклали до папки. Також працівники міліції фотографували, ті вилучені речі, що лежали на землі, які потім поклали у файл. При ньому ці речі опечатали і заклеїли наклейками. Чи підписувався він на цих наклейках він не пам`ятає, але взагалі підписів 6-7 він ставив на різних листках. Після даної події більше з працівниками міліції він не спілкувався, лише одного разу йому зателефонували та запросили на судове засідання, але так як він перебував за межами міста, то не зміг приїхати на засідання. Свідок уточнив, що не має спеціальних знань, які б надали йому можливість розпізнати золоті прикраси і те що вилучалися вироби із золота це лише його суб`єктивна думка. Пробу на цих прикрасах йому не показували, але якби і показувала, він би все рівно не побачив, адже було темно.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показав, що працюючи в Cвятошинському районі інспектором патрульної служби, проїжджаючи по бул. Вернадського, помітив біля металевого паркану чоловіка, який схилився над жінкою, яка лежала на землі. Коли даний чоловік побачив службовий автомобіль, то почав тікати. Він з іншими працівниками міліції, які знаходилися з ним у машині, його наздогнали на відстані 50 метрів від жінки. Даний чоловік опирався, вів себе неадекватно і нічого пояснювати не хотів, тому його затримали і вдягли на нього наручники. Потім підійшли до жінки подивитися що з нею. Жінка була побита і без свідомості та до приїзду швидкої допомоги до тями не приходила. Після того, як приїхала швидка, її забрали до лікарні. Потім приїхала слідча група і у чоловіка знайшли золоті вироби, але що саме вилучали та як вилучали, він не бачив.

Таким чином провівши аналіз вищевказаних показань, суд приходить до висновку, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що потерпіла ОСОБА_6 добровільно віддала йому свої прикраси, не були спростовані стороною обвинувачення під час судового розгляду.

Також, суд критично сприймає показання потерпілої ОСОБА_6 про те, що вона відчула удар у потиличну частину голови та що вона не передавала обвинуваченому свої речі, оскільки такі її показання спростовуються дослідженими та ретельно перевіреними у судовому засіданні доказами. До того ж, суд приймає до уваги стан потерпілої, а саме те, що вона перебувала у сильному алкогольному сп`янінні, який вона сама підтвердила під час свого допиту у судовому засіданні, а також те, що потерпіла під час допиту не пам`ятала багато подій того вечора. Крім цього потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що не впевнена у тому, що удар наніс саме ОСОБА_3 , адже вона цього не бачила.
Аналізуючи показання свідків, суд встановив, що вони не були безпосередніми очевидцями інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення. Ніхто з них не бачив, як обвинувачений завдавав потерпілій тілесних ушкоджень, як заволодівав її майном. Твердження сторони обвинувачення, що оскільки у ОСОБА_3 вилучені речі потерпілої, то він і вчинив розбій є лише припущенням.
Крім показань потерпілої та свідків судом досліджувались надані стороною обвинувачення під час судового провадження, як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України наступні документи.

- протокол огляду місця події від 07.12.2014, згідно з яким оглядалась ділянка місцевості на перехресті бульв. Вернадського та пр. Палладіна у м. Києві, на якій на момент огляду знаходився громадянин, який відмовився представитись в присутності двох понятих, в якого при поверхневому огляді було вилучено з правої зовнішньої кишені куртки 2 ланцюжки з металу жовтого кольору з хрестиком і підвіскою жовтого кольору; з правої кишені джинсів вилучено запальничку та предмет жовтого кольору схожий на кільце жовтого кольору; із задньої лівої кишені телефон марки «Samsung», IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , з двома сім-картами операторів «Лайф» та «Київстар»; з передньої лівої кишені джинсів телефон марки «Нокіа», IMEI НОМЕР_3 , з лівої задньої кишені ключі; з лівої кишені куртки банківську картку «ПриватБанку»; з правої внутрішньої кишені грошові кошти в сумі 474 грн.; з лівої кишені куртки окуляри; з лівої руки - кільце жовтого кольору (Т.1 а.п. 102-103);

Вищевказаний протокол узгоджується з показаннями обвинуваченого, який не оспорює факт вилучення у нього працівниками міліції речей потерпілої, які знаходились у нього на зберіганні.

- копію виписки № 8741 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_6 , та копію медичної картки № 37401, згідно з якими остання перебувала на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 7 з 09.12.2014 до 19.12.2014 з діагнозом: ЗЧМТ, струс ГМ, забита рана, ушита, в тім`яній ділянці голови, забій м`яких тканин голови, астенічний синдром (Т.1 а.п. 112-115);

- висновок експерта № 3615 від 29.01.2015, згідно з підсумками якого при судово-медичній експертизі ОСОБА_6 встановлено, що на момент надходження до стаціонару 09.12.2014 у неї мали місце наступні тілесні ушкодження: синець на повіках лівого ока; забійна рана тім`яної ділянки; закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку. Ушкодження у вигляді синця спричинене тупим предметом, могло утворитися 07.12.2014 та відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я); ушкодження у вигляді забійної рани тім`яної ділянки спричинене тупим предметом, могло утворитися 08.12.2014 та відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я); ушкодження у вигляді струсу головного мозку спричинене тупим предметом та могло утворитись, як 07.12.2014, так і 08.12.2014 та відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Вказані ушкодження розташовані в анатомічних ділянках, доступних для їх самоспричинення (Т.1 а.с. 117-119);

Аналізуючи надані копії виписки № 8741 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_6 , медичної картки № 37401 та висновки експерта № 3615 від 29.01.2015, суд приходить до висновку, що підтверджується факт отримання потерпілою ОСОБА_20 тілесних ушкоджень, проте згідно цих документів чітко не вказується, що їх ОСОБА_20 отримала саме 07.12.2014 року.

Крім цього, як вбачається із вказаного висновку експерта, забійна рана тім`яної ділянки голови, яку сторона обвинувачення вказує як таку, що спричинена обвинуваченим ОСОБА_3 , могла утворитися 08.12.2014, тобто на наступний день після вчинення кримінального правопорушення. Висновки експерта повністю узгоджуються із показаннями потерпілої ОСОБА_20 про її падіння 08.12.2014 року, на другий день після події, у приймальні швидкої допомоги і отримання у зв`язку з цим тілесних ушкоджень.
Також суд бере до уваги, що всі ушкодження, отримані ОСОБА_6 , розташовані на ділянках, доступних для їх самоспричинення.

Відтак, копії виписки № 8741, медичної картки № 37401 та висновок експерта № 3615 від 29.01.2015р. не підтверджують обставини викладені стороною обвинувачення в формулюванні обвинувачення щодо спричинення потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, а навпаки підтверджують версію сторони захисту про отримання вищевказаних тілесних ушкоджень 08.12.2014р.

Вищевказані докази дослідженні у судовому засіданні, суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку встановленому КПК України і мають значення у даному кримінальному провадженні.

Щодо клопотання сторони захисту про визнання недопустимим вищевказаних доказів, то дане клопотання задоволення не підлягає, оскільки належним чином не обґрунтоване.

Крім цього судом досліджувались надані стороною обвинувачення під час судового провадження, як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України наступні документи.

- протокол пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 17.02.2015, згідно з яким потерпіла ОСОБА_6 впізнала особу, що зображена на фото № 1, яка вчинила щодо неї кримінальне правопорушення, а саме ОСОБА_3 (Т.1 а.п. 129-131, 178).

Вищевказаний протокол не береться судом до уваги, оскільки в судовому засіданні під час допиту потерпіла показала, що не впевнена у тому, що удар наніс саме ОСОБА_3 , адже вона цього не бачила.
- протокол пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 26.11.2015, згідно з яким свідок ОСОБА_21 впізнала особу, яка зображена на фото № 3, а саме ОСОБА_3 (Т.1 а.п. 126-128, 177).

Даний протокол відповідно до ст. 85 КПК України суд визнає неналежним доказом, оскільки у ньому не зазначено, за яких обставин свідок ОСОБА_21 бачила дану особу.

- висновок спеціаліста щодо вартості викраденого майна, а саме: золотого ланцюжка з хрестиком, золотого ланцюжка з ладанкою, золотого кільця з камінням, золотого кільця у вигляді літери «Z», мобільного телефону «Samsung Duos GT-C5212I», яка складає 6 110 грн. 00 коп. (Т.1 а.п. 107-110);

Даний висновок спеціаліста відповідно до ст.87 КПК України суд визнає недопустимим, оскільки він отриманий з порушенням порядку встановленим КПК України.

Так, відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутись до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків заподіяних кримінальним правопорушенням.

В матеріалах кримінального провадження є постанова про призначення товарознавчої експертизи від 19.12.2014р. (Т.1 а.п.105-106).

Однак, експертиза під час досудового розслідування, порушуючи ст.242 КПК України, не проводилась, а замість неї спеціаліст надав свій висновок.

Дослідивши вищевказаний висновок, суд встановив, що для проведення дослідження замовником було надано тільки копію постанови, самі об`єкти оцінки, не надавались (Т.1 а.п.107).

Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення під час досудового розслідування та судового розгляду не було встановлено розміру матеріальних збитків заподіяних кримінальним правопорушенням відповідно до норм КПК України.

Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого та прокурора.

У відповідності до ст.22 КПК України одна із засад кримінального провадження змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне одстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатись на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Крім того, саме на прокурора та слідчого, відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення за ст.187 ч.1 КК України, є припущенням і не підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях й ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи в учиненні кримінального правопорушення. Підставою для обвинувального вироку суду є така сукупність достовірних доказів, що отримані з додержанням законодавства, розглянуті в судовому засіданні та є достатніми для безспірного висновку про те, що подія кримінального правопорушення мала місце, наявні ознаки складу кримінального правопорушення, вчинив це діяння обвинувачений і його вина у вчиненні цього кримінального правопорушення доведена судом. Забезпечення доведеності вини є одним з основних конституційних принципів основ судочинства (п.3 ч.3 ст.129 Конституції України, п.10 ч.1 ст.7, ст.17 КПК України).

Пункт 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, аналізуючи та оцінюючи в сукупності всі докази, що досліджені у судовому засіданні, приходить до висновку, що стороною обвинувачення не здобуто достатньо доказів, які могли б довести участь обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України і він підлягає виправданню.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Речові докази по справі, вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.187 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, скасувати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон «Samsung Duos GT-C52121», ланцюжок з хрестиком, ланцюжок з ладанкою, кільце з камінням та кільце у вигляді літери «Z», які передані під зберігальну розписку ОСОБА_6 залишити у належного власника (законного володільця) ОСОБА_6 ;

- мобільний телефон «Nokia» та грошові кошти у сумі 474 грн, які передані під зберігальну розписку ОСОБА_22 залишити у належного власника (законного володільця) ОСОБА_22 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: