Справа № 755/4410/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України;

В С Т А Н О В И В:

Дніпровський районний суд м. Києва розглядає кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст. 185 КК України.

У зв`язку з закінченням строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених 14.05.2016 року, суд поставив на обговорення питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених.

Прокурор просив продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на 60 днів.

Захисники та обвинувачені заперечували проти задоволення клопотання прокурора, крім того захисник ОСОБА_5 заявила клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою суд враховує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких, відповідно до ст. 12 КК України. Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого обвинуваченим правопорушення, на даний час існують ризики того, що знаходячись на волі обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 можуть переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на потерпілу тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відсутні.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує всі аспекти становища обвинуваченого, а саме, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення яке кваліфікується згідно ст. 12 КК України, як тяжке, особливі обставини пов`язані з конкретним становищем обвинуваченого, а саме не працює, не одружений, не має постійного місця проживання в м. Києві, без місця реєстрації в Україні, тому має не стійкі соціальні зв`язки, які виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд враховує всі аспекти становища обвинуваченого, а саме, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення яке кваліфікується згідно ст. 12 КК України, як тяжке, особливі обставини пов`язані з конкретним становищем обвинуваченого, а саме не працює, не одружений, не має постійного місця проживання в м. Києві, без місця реєстрації в Україні, тому має не стійкі соціальні зв`язки, які виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

Крім того, при вирішенні даного питання, суд враховує такі обставини як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у разі визнання їх винуватими, їх вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці їх постійного проживання, у тому числі наявність у обвинувачених родини й утриманців, відсутність постійного місця роботи, репутацію обвинувачених, їх майновий стан, відсутність судимостей.

При ухваленні рішення суд вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_5 про необхідність визначення розміру при винесенні ухвали в підготовчому судовому засіданні, якою було продовжено запобіжний захід обвинуваченим у виді тримання під вартою.

Як вбачається з наданої прокурором та оглянутої судом ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20.01.2016 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 110240 грн (а.с. 233-236 провадження). З ухвали вбачається, що визначену судом заставу підозрювані мали змогу внести протягом строку дії ухвали. Проте, зазначеним правом підозрювані не скористались та грошову заставу не внесли.

При цьому, діючим кримінальним процесуальним законодавством не визначено обов`язок слідчого судді або суду при продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим, повторно визначати розмір застави.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що приймаючи рішення про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд в ухвалі від 16.03.2016 року, діяв на підставі і в межах ст. 314 КПК України та не визначав розмір застави.

Вирішуючи питання за клопотанням адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 на заставу, суд враховуючи обставини кримінального правопорушення, наведені прокурором ризики та вищенаведені чинники що стосуються соціальних зв`язків обвинуваченого, вважає, що такий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 48, 54, 331 КПК України, -

у х в а л и в:

Продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у виді тримання під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області строком на 60 днів, тобто до 24 червня 2016 року.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя