Заводський районний суд м. Запоріжжя
Провадження № 1/332/7/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2016 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190, ч. 1,3,4 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_6 відповідно до обвинувального висновку органом досудового слідства обвинувачується у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1,3,4 ст. 358 КК України.

Прокурор просив призначити справу до судового розгляду, мотивуючи тим, що дотримані норми Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України. Підстави для повернення обвинувального висновку прокурору або справи на додаткове розслідування відсутні.

Обвинувачений заявив клопотання про повернення справи прокурору відповідно до вимог ст. 249-1 КПК України 1960 р. у зв`язку із тим, що в порушення вимог ст. 223 КПК України 1960 р. обвинувальний висновок не містить доводів сторони захисту і результатів їх перевірки.

Представники потерпілих та потерпілі підтримали думку прокурора та вважали за необхідне призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Також зазначили про відсутність підстав для повернення справи прокурору, зауважили, що вказані доводи ОСОБА_9 вже були предметом розгляду апеляційним судом Запорізької області. Крім того, доводам обвинуваченого, зазначеним у його клопотанні, суд може надати оцінку за наслідками розгляду справи.

Інші потерпілі були повідомлені про день та час попереднього розгляду справи, однак до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК 1960 р. їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думки учасників процесу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про повернення справи прокурору та про те, що справа підлягає призначенню до судового розгляду з таких підстав.

Так, обвинувальний висновок складений у відповідності до вимог Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України. Клопотань про притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, перекваліфікації дій обвинуваченого від учасників судового процесу не надходило.

Підстав для закриття або зупинення провадження в справі, а також суттєвих порушень норм КПК 1960 р., які перешкоджали б призначенню справи до розгляду, не встановлено.

Суд не погоджується із доводами обвинуваченого щодо недотримання органом досудового слідства вимог ст. 223 КПК України1960 року щодо змісту обвинувального висновку, виходячи з такого.

Описова частина обвинувального висновку викладена у систематичний спосіб, тобто зазначено не хід слідства, а його результати події злочинів, по яким ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення, що не суперечить вимогам ст. 223 КПК України 1960 року.

Клопотання сторони захисту та результати їх вирішення на досудовому розслідуванні долучені до матеріалів справи.

Тому, суд з урахуванням положень ст. 257 КПК України 1960 р. щодо безпосередності судового розгляду, при розгляді справи буде досліджувати докази, надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, вирішувати питання про належність та допустимість доказів, зібраних на стадії досудового розслідування.

Крім того, підсудний відповідно до вимог ст. 263 КПК України 1960 р. під час судового розгляду має право подавати докази, заявляти клопотання і висловлювати свою думку про клопотання інших учасників судового розгляду.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_9 у задоволенні його клопотання про повернення справи прокурору відповідно до вимог ст. 249-1 КПК України.

При вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , суд виходить з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 КПК 1960 р., прийнявши рішення про призначення справи до судового розгляду, суддя вирішує питання про зміну, скасування або обрання запобіжного заходу.

Обвинувачений зазначив про те, що Ленінський районний суд м. Запоріжжя своєю постановою від 19.04.2013 р. незаконно обрав йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підставі КПК України 1960 р., без урахування Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, тобто без визначення строку дії вказаного запобіжного заходу та розміру залога.

Прокурор, потерпілі та представники потерпілих просили суд продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підстави для його зміни чи скасування відсутні, є підстави для його подальшого утримання під вартою з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, того, що він може ухилитися від суду, вплинути на потерпілих, свідків.

Обвинувачений ОСОБА_6 утримується під вартою з 10.01.2012 р. відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2012 р.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2013 р. ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до розгляду справи судом.

З урахуванням положень ст.ст. 8, 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні питання про запобіжний захід відносно ОСОБА_6 вважає за необхідне врахувати також практику Європейського Суду.

Загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України", згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі "Харченко проти України").

На підставі наведеного, з урахуванням норм національного та міжнародного права, суд вважає за необхідне вирішити питання про запобіжний захід відносно обвинуваченого на певний строк.

Що стосується мотивів та підстав для продовження тримання обвинуваченого під вартою або для зміни йому запобіжного заходу на інший більш м`який, то суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, один з яких за ч. 4 ст. 190 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, кількість потерпілих, яка у цій справі складає 2548 осіб, а загальна сума пред`явлених ними позовів - 97595683,96 грн., думку потерпілих та їх представників, які наполягали на продовжені строку тримання ОСОБА_10 під вартою. Вказані обставини можуть свідчити про небезпеку переховування обвинуваченого від правосуддя. Крім того, суд враховує, що на теперішній час судовий розгляд у цій справі після зміни апеляційним судом підсудності не розпочато, не проведено допит потерпілих, свідків обвинувачення, що свідчить про небезпеку того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може перешкодити встановленню істини у справі, здійснюючи вплив на потерпілих, свідків. Одночасно суд враховує вік обвинуваченого, наявність в нього трьох неповнолітніх дітей.

Наведені обставини мають чіткі ознаки того, що продовження тримання обвинуваченого під вартою вимагає публічний інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтерес забезпечення права обвинуваченого на свободу.

Також до суду надійшли заяви від громадян: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , яким не надано статусу потерпілих у цій кримінальній справі.

Відповідно до вимог ст. 275 КПК України 1960 року розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення. У разі встановлення під час судового розгляду, що підсудний вчинив ще й інший злочин, по якому обвинувачення не було йому пред`явлено, суд за клопотанням прокурора, потерпілого чи його представника, відповідно до вимог ч. 1 ст. 276 КПК України, про вчинення цього злочину повідомляє прокурора.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне направити вказані заяви прокурору для прийняття рішення відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Враховуючи, що мають місце достатні підстави для розгляду кримінальної справи у судовому засіданні, керуючись п. 11 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, ст. ст. 237-245 КПК України 1960 р., суд
у х в а л и в:
У задоволені клопотання ОСОБА_6 про повернення справи прокурору відповідно до вимог ст. 249-1 КПК України 1960 року відмовити.

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190, ч. 1,3,4 ст. 358 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 03 листопада 2016 року на 11.30 год.

Продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до двох місяців, а саме до 23.12.2016 року.

Справу розглядати колегіально судом у складі трьох суддів, за участю прокурора, захисника, потерпілих, представників потерпілих, яких повідомити про день, час та місце розгляду справи.

У судове засідання викликати осіб, згідно переліку, доданого до обвинувального висновку.

Заяви ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про вчинення злочинів направити до прокуратури Запорізької області для прийняття рішення відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Копію ухвали надіслати Запорізькому слідчому ізолятору УДПтС України в Запорізькій області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3