Справа № 303/1506/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

16.08.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської обалсті в складі суддів :
ОСОБА_1 ( головуючої )
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 , обвинувачнеого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11 кп-/777/443/16 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2016 року.
Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, пенсіонера, несудимого,
визнано винним за ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот пятдесять ) грн.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 не застосовувався.
За вироком, ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що 30 червня 2015 року близько 11 год. знаходчись на подвір`ї загального користування біля будинку АДРЕСА_2 , на грунті давніх особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_10 , 1932 року народження, затіяв сварку з останнім, під час якої умисно наніс декілька ударів рукою зажатою в кулак в обличчя та тулубу ОСОБА_10 , внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній повіці лівого ока, у середній третині лівого передпліччя, в області грудної клітки по серединно-ключичній лінії на рівні 3-4 ребер, синця на верхній губі зправа та поверхневої забійної рани на слизовій верхньої губи зправа в проекції синця, які згідно висновку судово-медичного експерта відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, як такі, що не потягнули за собою корокочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати, а провадження закрити за відсутністю складу злочину. Обгрунтовує тим, що між ним та потерпілим дійсно тривалий час існують непорозуміння, і в цей день 30.06.2015 між ними виникла сварка через майновий спір, потерпілий тримав у руках молоток, розмахував ним, а тому він з метою захисту вдарив його, але потерпілий молоток випустив з рук, тому він помилково вважав, що такий посягатиме на нього, і захищаючись не усвідомлював помилковості свого припущення. Вважає, що відповідно до ч.3 ст. 37 КК України, якщо особа не усвідомлювала і не могла усвідомити помилковості свого припущення, але при цьому перевищила межу захисту, вона підлягає кримінальній відповідальності як за перевищення меж необхідної оборони. Відповідно до ч.3 ст. 36 КК України перевищення меж необхідної оборони тягне за собою кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у ст.118 і ст.124 КК України. Таку позицію він разом з захисником висловлювали у суді першої інстанції, проте у вироку суд не дав правового обгрунтування цієї позиції захисту , обмежився лише доводами прокурора. Вважає, що вирок не грунтується на фактичних обставинах.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянта ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_11 про підтримання апеляційної скарги та доводи на її обгрунтування, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Суд розглянув кримінальне провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, з`ясував усі обставини події, ретельно допитав потерпілого ОСОБА_10 , очевидця події ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_6 та інших свідків, дослідив письмові докази. Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України, тобто в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень грунтується на фактичних обставинах, встановлених в суді.
Суд з повнотою навів у вироку докази на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненому.
Як убачається з матеріалів провадження та вироку, свідок ОСОБА_12 в повній мірі відтворив послідовність дій як обвинуваченого, так і потерпілого. З його показань, обвинувачений і потерпілий розмовляли на підвищених тонах, потерпілий біля гаражу щось ремонтував, двері гаражу були привідчинені. Обвинувачений підійшов до потерпілого та вдарив двічі у груди, далі відтягнув потерпілого до іншого гаражу і там вдарив його в обличчя у щелепу, після чого в потерпілого потекла кров. Потерпілий тримав у руках молоток, проте ним не розмахував, випустив з рук і здачі у відповідь обвинуваченому не наносив.
Показання потерпілого ОСОБА_10 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 .
З наведених підстав, показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він, підійшовши до обвинуваченого, наніс йому удари, бо захищався, думаючи, що оскільки ОСОБА_10 тримав в руках молоток, то міг нанести йому тяжкі ушкодження, в цьому і полягає уявна оборона, апеляційний суд відхиляє. За обставинами справи, встановленими судом, убачається, що обвинувачений сам підійшов до потерпілого і умисно наніс йому декілька ударів, при цьому, відтягнув в інше місце, де продовжив наносити удари. Вважати такі дії обвинуваченого уявною обороною є необгрунтованим.
Суд першої інстанції правильно критично оцінив показання обвинуваченого, дані ним в судовому засіданні, в яких він не визнав своєї вини, стверджуючи, що перевищив межі необхідної оборони, з метою уникнення ударів обняв потерпілого, щоб його заблокувати і може випадково його вдарив. Такі показання обвинуваченого щодо характеру та кількості тілесних ушкоджень спростовуються висновком судово-медичної експертизи від 13.10.2015 № 851/15, з якої убачається, що вони нанесені кулаком сторонньої людини, а також спростовані показаннями свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 , який ствердив, що коли висунув голову з гаража, то отримав удар в голову над лівим оком, від чого у нього потемніло в очах, коли відкрив очі, то побачив ОСОБА_13 , який схопив його за груди, штовхаючи; коли він відступав, то отримав два удари у нижню щелепу, від чого протез зламався, його гострі краї порізали ротову порожнину; він відхилився сплюнути кров, проте знову отримав чотири удари : в праву частину грудної клітки та плече.
Таким чином характер, кількість і послідовність нанесених тілесних ушкоджень потерпілому вказує на цілеспрямованість дій обвинуваченого, які апеляційний суд вважає умисними.
Вирок суду відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України і підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України апеляційний суд.

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2016 року щодо нього - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: