Справа № 751/1513/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/570/2016
Категорія - ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 00010647 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 березня 2016 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Великий Листвен, Городнянського району Чернігівської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого столяром бригади поточного ремонту Чернігівського національного технологічного університету, одруженого, який має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України з призначенням покарання у виді восьми років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2209 гривень 68 копійок процесуальних витрат за проведення експертиз.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 не погодився з вироком суду та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок місцевого суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, але в іншому складі суддів. Разом з тим, просить вирок суду скасувати, а його дії перекваліфікувати з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді двох років колонії поселення.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що докази, на які послався суд у вироку не відповідають вимогам ст. 84 КПК України. Зазначає про те, що суд не надав належної оцінки його діям, що суперечить показанням потерпілої та свідків, в результаті чого висновки суду суперечать всім вимогам закону.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить звернути увагу на показання свідка ОСОБА_13 , вказуючи на те, що вони є неправдивими та суперечливими, а тому не можуть бути покладені в основу вироку. Вказує і на те, що судом не було допитано свідка ОСОБА_14 , який був допитаний під час досудового розслідування, в той час, як суд має приймати до уваги лише ті показання, які здобуті безпосередньо у судовому засіданні.

В інших доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить звернути увагу на показання потерпілої ОСОБА_10 , яка показала, що 25 грудня 2015 року він, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 привели її чоловіка після спільного відпочинку живого та непошкодженого, лише в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, потерпіла не вказує, що саме він спричинив її чоловіку такі тяжкі тілесні ушкодження. Зазначає, що визнаючи свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, він керувався лише пришвидшенням розгляду кримінального провадження, а також в зв`язку з погрозами з боку співробітників міліції.

У подальших доповненнях обвинувачений вказує на те, що вирок місцевого суду не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню. Звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_17 показала, що галасу та конфліктів з його боку не було. Оскільки показання свідка ОСОБА_14 не можуть прийматись судом до уваги, вказує на те, що показаннями інших свідків та потерпілої його вина не доведена, а вирок не може ґрунтуватись на припущеннях.

В наступних доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений наголошує на тому, що він вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнає повністю, в скоєному щиро розкаявся, однак вважає, що вирок суду є занадто суворим в частині призначеного покарання. Стверджує про те, що визначаючи міру покарання суд не врахував, що він раніше не судимий, не притягувався до адміністративної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем теперішнього перебування, має офіційне місце роботи та його вік. Просить пом`якшити йому міру покарання, застосувати ст. 69 КК України та до відбуття визначити п`ять років шість місяців позбавлення волі.

18.05.2016 року до початку апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшла заява в якій він відмовився від поданої апеляційної скарги з доповненнями та просив не розглядати подану ним апеляційну скаргу, з тих підстав що вважає вирок місцевого суду законним та справедливим, з проханням про розгляд кримінального провадження за його відсутності.

Після чого, заявою, яка надійшла до суду 20.05.2016 року обвинувачений ОСОБА_6 просив не розглядати його попередню заяву про відмову від апеляційної скарги. Окрім того, зазначив, що повністю визнає свою вину та просить врахувати пом`якшуючі покарання обставини наведені в його доповненнях та застосувати вимоги ст. 69 КК України, та повторно просив розглядати матеріали кримінального провадження за його відсутності.

Потім, письмовими клопотаннями від 26.05.2016 року обвинувачений заявив про повне визнання ним своєї вини, щире каяття в скоєному та просив врахувати пом`якшуючі покарання обставини, а саме наявність неповнолітньої дитини, молодий вік, сприяння слідству в розкритті кримінального правопорушення, та позитивні характеристики. Просив вважати його звернення до суду останнім словом та розглядати матеріали кримінального провадження за участю його захисника ОСОБА_11 ..

В подальшому обвинувачений заявив клопотання про свою участь в судовому засіданні апеляційного суду для надання додаткових пояснень.

Не погодившись з апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та доповненнями до неї прокурор подав заперечення, в яких вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а призначену міру покарання такою, що відповідає вчиненому злочину та особі засудженого, у зв`язку з чим просить вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова віл 24 березня 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення. Зазначає про те, що показання потерпілої та всіх допитаних в суді свідків взяті до уваги судом, їм надана належна правова оцінка, а тому твердження апелянта про не взяття судом таких показань до уваги не відповідає дійсності. Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України ґрунтується на сукупності досліджених судом доказів, зокрема, на показаннях самого обвинуваченого, який визнав свою вину у вчиненні злочину. Жодних доказів щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому будь-якими іншими особами, окрім обвинуваченого, в ході судового розгляду отримано не було. Враховуючи викладено, на думку прокурора, твердження апелянта про надання судом неправильної оцінки його діянню є безпідставним та необґрунтованим.

Як встановив суд, 25.12.2015 року, у проміжок часу приблизно з 15 до 16 години, ОСОБА_6 в ході конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , умисно наніс два удари долонями обох рук в область обличчя ОСОБА_18 . В подальшому того ж дня, у проміжок часу приблизно з 19 до 21 години, ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті для відпочинку робітників, що розташована в гуртожитку Чернігівського національного технологічного університету по АДРЕСА_4 , в ході конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_18 не менше семи ударів кулаками та долонями обох рук в область голови, не менше шести ударів кулаками обох рук в область тулуба ОСОБА_18 , не менше дев`яти ударів обома ногами та обома руками в область правої та лівої нижніх кінцівок ОСОБА_18 , не менше п`яти ударів обома ногами та обома руками в ділянку сідниць ОСОБА_18 , після чого запхнув до прямої кишки ОСОБА_18 недопалок цигарки, також запхнув до прямої кишки ОСОБА_18 вантуз, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої черепно-мозкової травми з синцями, саднами обличчя, крововиливами в м`які тканини голови та субарахноідальними крововиливами; закритої травми грудної клітки з синцями, саднами тулуба, переломами грудини та ребер і крововиливами в тканину легень; синців та саден лівої верхньої та правої нижньої кінцівок; синців правої верхньої та лівої нижньої кінцівок; саден сідниць та надривів прямої кишки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1070 від 25.12.2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_18 .

Смерть ОСОБА_18 настала внаслідок травматичного шоку, котрий розвинувся в результаті політравми: закритої черепно-мозкової травми з синцями, саднами обличчя, кровили вами в м`які тканини голови та субарахноідальними крововиливами: закритої травми грудної клітки з синцями, саднами тулуба, переломами грудини та ребер і крововиливами в тканину легень; синців та саден лівої верхньої та правої нижньої кінцівок; синців правої верхньої та лівої нижньої кінцівок; саден сідниць та надривів прямої кишки, 25.12.2015 року приблизно о 21 годині 30 хвилин на першому поверсі в приміщенні під`їзду будинку АДРЕСА_5 .

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційні вимоги щодо пом`якшення йому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, мотивуючи своє прохання тим що повністю визнає вину, щиро кається, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має неповнолітнього сина, захисника ОСОБА_12 , що підтримала апеляційні вимоги свого підзахисного щодо пом`якшення покарання із зазначених підстав, захисника ОСОБА_11 , який підтримав апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 , з підстав наведених в доповненнях до апеляційної скарги та просив про пом`якшення покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України, потерпілу ОСОБА_10 , яка непогоди лась з вимогами обвинуваченого про пом`якшення покарання , та просила про прийняття законного та справедливого рішення, міркування прокурора, який не погодився з поданою апеляційною скаргою та доповненнями до неї, вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни, а апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів підстав для їх задоволення не знаходить.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи суть апеляційної скарги обвинуваченого та численних доповнень до неї, колегія суддів, з урахуванням обставин кримінального провадження та не сталої позиції обвинуваченого, вважає за необхідне дати відповіді на всі доводи поданої ОСОБА_6 апеляційної скарги та доповнень до неї.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку.

Так, згідно показань обвинуваченого ОСОБА_6 , останній у судовому засіданні в суді першої інстанції вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 25 грудня 2015 року вони із товаришами вирішили відсвяткувати на роботі новорічні свята. Він, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_18 спочатку купили випивку та закуску, а потім почали святкувати у кімнаті для відпочинку гуртожитку Чернігівського національного університету. ОСОБА_18 з ними не було, коли він трохи випив, то вирішив піти до нього і покликати його за стіл. Вони втрьох прийшли до ОСОБА_18 , який спав, тому він поплескав його долонями по обличчю, щоб той прокинувся. Всі разом вони пішли знову до гуртожитку святкувати, вживали спиртні напої та потім виникли суперечки. Зазначив, що ОСОБА_18 почав з ним сварку, образив його нецензурними словами, за що він наніс йому біля чотирьох ударів по ребрах, після чого вони продовжили вживання спиртних напоїв. Однак, через деякий час, ОСОБА_18 знову почав до нього чіплятись, за що він наніс йому біля дев`яти ударів по ребрах та ногах, від чого останній упав. Коли ОСОБА_18 лежав, то з нього зняли штани і він засунув йому у пряму кишку вантуз, припускає, що випадково з вантузом міг потрапити і недопалок цигарки, однак, зазначив, що навмисно він його не заштовхував. Потім ОСОБА_14 взяв ключі від запасних дверей і вони з ОСОБА_13 перетягли потерпілого до місця проживання, де залишили на першому поверсі. Зауважив, що ні ОСОБА_13 , ні ОСОБА_14 . ОСОБА_18 не били.

В суді апеляційного суду обвинувачений підтвердив свою позицію щодо повного визнання ним своєї вини, та заявив що щиро кається в скоєному.

На підтвердження показань обвинуваченого ОСОБА_6 та обставин, визначених органом обвинувачення та викладених в обвинувальному акті, суд першої інстанції послався на докази у кримінальному провадженні, що в своїй сукупності є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності не встановлено, як під час судового розгляду, так і не наведено в апеляційній скарзі обвинуваченим.

З показань потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що 25 грудня 2015 року вона бачила, як ОСОБА_6 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 забрали її чоловіка з дому, а через деякий час притягли його за руки і за ноги до під`їзду будинку. Зазначила, що в її присутності ніхто чоловікові тілесних ушкоджень не наносив.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_6 , при цьому, зазначив, що до того, як прийшов ОСОБА_18 , з ними був ОСОБА_19 , але він спиртних напоїв не вживав, а потім, коли вони пішли забирати загиблого, взагалі пішов і більше його не було. Вказав на те, що ОСОБА_18 та ОСОБА_6 під час спільного розпивання спиртних напоїв, сварились, між ними була бійка, вони наносили один одному удари по різних частинах тіла, але потім заспокоїлись і продовжили вживати спиртні напої. Потім сварка виникла знову і ОСОБА_6 , з певним проміжком часу, наніс ОСОБА_18 багато ударів, в тому числі і по ребрах. Наполягав на тому, що не бачив моменту, коли вантуз з`явився у прямій кишці потерпілого, але коли вони сказали, щоб обвинувачений його дістав, то він їх послухав. Крім того, вказав, що вони дотягли потерпілого до холу квартири і там залишили, оскільки вийшла дружина ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні в суді першої інстанції нічого не зміг повідомити з приводу обставин нанесення ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, пояснивши це тим, що він не був там присутній. При цьому, підтвердив показання ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_13 в тій частині, що 25 грудня 2015 року вони вживали спиртні напої.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні в суді першої інстанції також підтвердила той факт, що ОСОБА_6 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 25 грудня 2015 року вживали спиртні напої у майстерні гуртожитку. Близько 16 год. 30 хв. вони вийшли з приміщення, а повернулись вже з ОСОБА_18 . Зазначила, що ніякого шуму вона не чула та нічого не змогла пояснити з приводу обставин нанесення ОСОБА_18 тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні в суді першої інстанції також нічого не зміг показати з приводу обставин, що інкримінуються ОСОБА_6 . Однак, вказав, що вже зранку 25 грудня 2015 року ОСОБА_18 був в нетверезому стані, за що він був змушений відправити його додому. Крім того, уточнив, що бригада у складі ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_6 не поважали потерпілого за те, що він досить часто перебував у нетверезому стані.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 26 грудня 2016 року за участю ОСОБА_14 підтверджується той факт, що ОСОБА_6 наніс ОСОБА_18 чисельні удари по різних частинах тілах, чим підтверджуються показання самого обвинуваченого, а також показання свідка ОСОБА_13 .

Колегія суддів вважає, що суд дав вірну юридичну оцінку показанням обвинуваченого, потерпілої та вказаних свідків, з урахуванням того, що вони попереджались про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань.

На думку колегії суддів, висновок суду в тій частині, що показання потерпілої та свідків можна вважати достовірним та допустимим доказом у кримінальному провадженні, є вірним та обґрунтованим.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений, потерпіла та свідки давали детальні та послідовні показання, які ними не змінювались та повністю узгоджуються між собою, доповнюючи одне одного та утворюючи цілісну картину інциденту, що відбувся 25 грудня 2015 року.

На переконання колегії суддів, під час провадження судового розгляду кримінального провадження, суд, відповідно до вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, дотримався засад об`єктивності та неупередженості, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому, відповідно до вимог ст. 94 КК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив показання кожного зі свідків, потерпілої та обвинуваченого з точки зору належності, допустимості і достовірності.

Твердження обвинуваченого в поданих до суду спочатку апеляційній скарзі та доповненнях до неї про те, що показаннями свідків, що були допитані у судовому засіданні, не доводять його причетності до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження.

Зокрема, свідок ОСОБА_13 категорично вказав, що тілесні ушкодження ОСОБА_18 наносив саме ОСОБА_6 , при цьому, свідок розповів в який проміжок часу їх спільного розпивання спиртних напоїв, це відбувалось. В той же час, показання свідка ОСОБА_13 повністю узгоджуються з показаннями, самого обвинуваченого, які були ним надані у судовому засіданні в суді першої інстанції, а також з показаннями потерпілої та свідків. Крім того, суд першої інстанції, оцінюючи показання допитаних осіб, надав їм оцінку не тільки в тій частині, на скільки вони узгоджуються між собою, а і в тій частині, наскільки вони узгоджуються з іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, які суд обґрунтовано поклав в основу вироку.

На думку колегії суддів, показання свідків та потерпілої, що були ними надані в судовому засіданні в суді першої інстанції у своїй сукупності та у сукупності з іншими доказами утворюють єдину та цілісну картину обставин, за яких потерпілому ОСОБА_18 були спричинені тілесні ушкодження та повністю підтверджують показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо вказаних подій, які ним надавались під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Вказівка обвинуваченого на те, що потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні зазначила, що її чоловіка привели додому здоровим та неушкодженим суперечить показанням потерпілої, які були нею надані. Так, потерпіла у судовому засіданні показала, що у вікно квартири побачила, як її чоловіка тягнуть за руки і за ноги, а не ведуть, як про це стверджує обвинувачений у доповненнях до апеляційної скарги. При цьому, потерпіла категорично не заявляла про те, що її чоловік був неушкоджений, а той факт, що вона не побачила на ньому видимих тілесних ушкоджень не свідчить про те, що їх не було. В той же час, фототаблиця до протоколу огляду місця події спростовує твердження обвинуваченого про те, що ОСОБА_18 привели додому неушкодженим.

Окрім викладених показань потерпілої, свідків та обвинуваченого вина ОСОБА_6 підтверджується й іншими зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, в тому числі і висновком судово-медичної експертизи трупу потерпілого ОСОБА_18 та висновком судово-медичної експертизи обвинуваченого ОСОБА_6 .

Отже, з врахуванням досліджених доказів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що саме ОСОБА_6 наніс ОСОБА_18 не менше 36 травмуючих дій по різних частинах тіла, а отже мав усвідомлювати, що може завдати непоправної шкоди здоров`ю потерпілого та міг припускати настання його смерті від своїх дій.

Отже, суд у відповідності до вимог законодавства правильно дослідив усі зібрані у кримінальному провадженні докази та дав їм належну оцінку у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення у кримінальному провадженні.

За таких підстав, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена і його діяння вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_18 , що спричинили смерть останнього.

Міру покарання обвинуваченому ОСОБА_21 суд обрав у відповідності до вимог ст. 65 КК України, у межах санкції інкримінуємої статті, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, а також даних, щодо його особи, прийняв до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, а також обставину, яка його обтяжує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів, роль кожного із співучасників, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є однією пом`якшуючу покарання обставиною.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог Закону, що вбачається з мотивувальної частини вироку, внаслідок чого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 121 КК України призначено покарання наближене до мінімальної межі санкції кримінального закону.

Згідно зі ст. 69 КК України та п. 8 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

Колегія суддів приймає до уваги дані, що характеризують особу ОСОБА_6 , як він про це вказує в доповненнях до апеляційної скарги, а саме те, що він не має судимостей, не притягувався до адміністративної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, офіційно працевлаштований.

Однак, не зважаючи на дані щодо його особи, а також те, що судом першої інстанції визнано обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , виходячи зі змісту апеляційної скарги та доповнень до неї, колегія суддів позбавлена можливості застосувати вимоги статті 69 КК України та пом`якшити ОСОБА_6 призначену судом першої інстанції міру покарання, як про це йдеться в одному із доповнень до його апеляційної скарги та вимогах визначених ним в судовому засіданні апеляційного суду.

Більш того, під час вирішення питання щодо призначеної міри покарання, колегія суддів враховує не лише дані щодо особи обвинуваченого, на які він вказує у своєму доповненні до апеляційної скарги, а й обставини вчинення даного кримінального правопорушення, поведінку самого обвинуваченого під час його вчинення, чисельну кількість нанесених травмуючих ударів потерпілому (не менше 36) та відношення до потерпілого після нанесення йому тілесних ушкоджень, коли він не мав змоги чинити опору. А також те, що дане кримінальне правопорушення було вчинено саме за місцем роботи обвинуваченого. Також, колегія суддів приймає до уваги і показання свідка ОСОБА_19 , який у судовому засіданні вказав на зневажливе ставлення ОСОБА_6 та свідків у кримінальному провадженні до особи потерпілого ОСОБА_18 , який був їх колегою.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Виходячи зі змісту поданої обвинуваченим апеляційної скарги та доповнень до неї, позиція обвинуваченого ОСОБА_6 щодо визнання своєї вини є не сталою та постійно змінюється, що дає колегії суддів підстави сумніватись в повній щирості останнього стосовно обставин події кримінального правопорушення, внаслідок якого настала смерть людини.

Всі вказані обставини не дають підстав для пом`якшення ОСОБА_6 призначеної судом першої інстанції міри покарання.

Наразі, колегія суддів також не убачає підстав для задоволення апеляційної вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо скасування вироку та направлення матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування та розгляді матеріалів кримінального провадження в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено, не зазначив про них і обвинувачений в поданих суду апеляційній скарзі та доповненнях до неї.

Разом з тим, в порядку частини другої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до вимог Закону України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яким внесено зміни до ч.5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання засудженим до позбавлення волі строк попереднього ув`язнення зараховується з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Зазначений закон набув чинності 24 грудня 2015 року та на час постановлення оскаржуваного рішення був чинним.

Відповідно до ст. 1. Закону України „Про попереднє ув`язнення - попереднє ув`язнення відповідно до кримінально-процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Таким чином, відповідно до зазначених норм Закону, підлягає зарахуванню в строк відбування покарання обвинуваченому час попереднього ув`язнення з дня його затримання по дату набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.4 ст. 532 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Суд першої інстанції зарахував в строк відбування покарання термін з дня затримання обвинуваченого без зазначення порядку його зарахування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому час попереднього ув`язнення з дня його затримання - з 26.12.2015 року по час набуття вироком чинності, в зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в цій частині піддягає зміні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

В порядку ч.2 ст. 404 КПК України вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання зарахувати термін попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з дня затримання ОСОБА_6 26.12.2015 року по день набрання вироком чинності 03.06.2016 року.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_22 ОСОБА_23 ОСОБА_24