Справа № 1-165/2011
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Яворівський районний суд Львівської області у складі :
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
підсудного ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальну справу про обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грозьова Старосамбірського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Згідно обвинувального висновку від 05.05.2011 року, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 у липні місяці 1991 року був призначений на посаду директора військового радгоспу «Львівський» (надалі радгосп «Львівський»), який є суб`єктом підприємницької діяльності, включений в ЄДРПУО за № 24306494. Майно радгоспу є державною власністю і закріплюється за ним на правах повного господарського відання. Орган управління майном Управління сільського господарства Міністерство оборони України.
29 серпня 2003 року між Управлінням сільського господарства Міністерства оборони України та ОСОБА_5 укладено контракт за № 9 про призначення останнього на посаду директора вказаного радгоспу.
Тобто, будучи службовою особою та виконуючи організаційно-розпорядчі обов`язки, ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п 1.1, 2.6 умов вищевказаного контракту ОСОБА_5 зобов`язувався здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати ефективне використання та збереження закріпленого за підприємством державного майна і мав право діяти від імені підприємства, представляти його у всіх підприємствах, установах та організаціях, укладати господарські та інші угоди, користуватись правом розпорядження коштами підприємства, вирішувати інші питання, віднесені законодавством, статутом та органом управління майном, до компетенції директора підприємства.
Згідно п.3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" на ОСОБА_5 як на керівника підприємства, покладалася відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах.
Статтею 75 Господарського кодексу України передбачено, що відчужувати
майнові обєкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу до сфери управління якого воно входить.
Проте, у 2003-2005 роках ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, зловживав службовим становищем в інтересах третіх осіб, всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, вчиняв службове підроблення, перевищував службові повноваження, тобто умисно вчиняв дії, які явно виходили за межі наданих йому прав та повноважень, які спричинили тяжкі наслідки.
Про прийом вищевказаних будівель та земельної ділянки ОСОБА_5 головного бухгалтера радгоспу не повідомив, акт прийому (передачі) будівель, споруд та території військового містечка № НОМЕР_1 у бухгалтерію підприємства не надав, і тим самим, у порушення вимог п.3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не забезпечив належної організації бухгалтерського обліку основних засобів.
У 2003 році до директора радгоспу "Львівський" ОСОБА_5 звернувся директор ТОВ "Любо" ОСОБА_6 з пропозицією придбати у радгоспа будівлі казарми і котельні, які знаходилися у АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , для переобладння їх під будівлі заводу по виробництву штучної шкіри. При цьому між ними було досягнуто домовленість, що будівлі будуть реалізовані по вартості будівельних матеріалів.
У березні та червні 2003 року ОСОБА_5 , діючи в інтересах третіх осіб - ТОВ "Любо", власноручно склав акти списання будівель казарми та котельні, які, відповідно, 14 березня 2003 та 20 червня 2003 року були затверджені в Управлінні сільського господарства Міністерства оборони України. Згідно даних актів будівлі підлягали розбиранню з оприбуткуванням матеріалів на складі радгоспу. Проте ніяких дій, спрямованих на розбирання будівель та оприбуткування на складі радгоспу будівельних матеріалів, ОСОБА_5 не вживав.
У липні 2003 року за договором, укладеним ОСОБА_5 з ТОВ Бюро Львів, останнє провело оцінку майна: казарми та котельні в АДРЕСА_5 . На підставі поставленого завдання дане підприємство визначило ринкову вартість об`єкту оцінки для відчуження по вартості будівельних матеріалів після розбирання будівель. Згідно Звіту про оцінку майна ринкова вартість будівель (казарми та котельні) для відчуження по вартості будівельних матеріалів після розбирання будівель становила 15 118,40 грн. з ПДВ.
8 вересня 2003 року директор радгоспу "Львівський" ОСОБА_5 , будучи службовою особою, умисно зловживаючи своїм службовим становищем в інтересах третіх осіб ТОВ Любо", всупереч інтересам служби, знаючи про те, що зазначеному підприємству потрібні саме будівлі, а не будівельні матеріали, отримані від їх розбирання, уклав з товариством "Любо" договір купівлі продажу будівлі на розбирання. Відповідно до п.1.1 договору Продавець (військовий радгосп "Львівський") зобов`язувався передати у власність Покупцю (ТОВ "Любо") будівельні матеріали, отримані від розбирання будівель за адресою Яворівський район, с.Поріччя, вул. Шевченка 6А та 7А. Вартість матеріалів від розбирання будівель дорівнювала вартості, визначеній експертною оцінкою, а саме 15 118,80 грн. Поряд з цим, п.1.3 договору передбачалося, що покупцю переходить право власності, як на будівельні матеріали, так і на будівлю.
30 вересня 2003 року ТОВ Любо на виконання умов договору перерахувало на
розрахунковий рахунок радгоспу кошти в сумі 15 118,80 грн., які були використані радгоспом для оплати податків і погашення заборгованості по зарплаті.
Проте, ні станом на 30 вересня 2003 року, ні у подальшому, радгосп "Львівський", як і ТОВ "Любо", розбирання будівель казарми та котельні на будівельні матеріали не проводило. Більш того, протягом 2003-2006 років товариство "Любо" провело реконструкцію колишніх будівель казарми та котельні, відповідно, під виробниче та побутове приміщення заводу.
Крім того, у жовтні 2003 року ТОВ "Любо" надало ОСОБА_5 акт прийому-передачі від 3 жовтня 2003 року з завідомо неправдивими відомостями, що військовий радгосп "Львівський" передає у власність ТОВ "Любо" будівельні матеріали, отримані від розбирання будівель за адресою: АДРЕСА_5 .
Завідомо неправдиві документи - накладну № 121 від 3 жовтня 2003 року і акт прийому-передачі від 3 жовтня 2003 року ОСОБА_5 підписав як керівник підприємства, засвідчив їх відтисками гербової печатки, тобто вчинив інше підроблення документів та видав у бухгалтерію радгоспу.
Крім того, продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_5 , будучи службовою особою, директором радгоспу «Львівський» перевищив службові повноваження, тобто умисно вчинив дії, які явно виходили за межі наданих йому прав та повноважень, які спричинили тяжкі наслідки при відчуженні будівель та земельної ділянки військового містечка № 397.
Так, згідно виданого у 1989 році виконавчим комітетом Пустомитівської районної Ради народних депутатів державного акту № 040210 на право користування землею, земельна ділянка площею 9,5 га, яка знаходиться в АДРЕСА_6 була закріплена за Львівським вищим військово-політичним училищем (правонаступником якого є Львівський інститут Сухопутних військ Національного університету "Львівська політехніка") в безтермінове і безоплатне користування та відноситься до земель оборони.
Відповідно до наказу командуючого військами Прикарпатського військового округу № 39 від 06 квітня 1992 року підсобне господарство Львівського вищого військово-політичного училища (військове містечко № НОМЕР_2 ), яке розташовувалось в АДРЕСА_6 , разом з земельною ділянкою площею 9,5 га було передано на баланс радгоспу «Львівський». При проведенні у 1993 році інвентаризації земельних ділянок встановлено, що за вказаною адресою фактично використовується земельна ділянка площею 11,7 га.
До 2003 року тваринницький комплекс у складі: свинарника, корівника, вартового приміщення, вагової, насосної, трансформаторної підстанції, водонапірної башти, автодороги, лінії електропередач використовувався за призначенням, а надалі у зв`язку з
важким фінансовим станом радгоспу і припиненням виробництва, основні засоби тваринницького комплексу були законсервовані. Будівлі і споруди не використовувалися, радгосп утримував сторожів для їх охорони.
21 серпня 2004 року за заявою ВАТ "Львівобленерго" господарський суд Львівської області порушив провадження у справі про банкрутство військового радгоспу "Львівський", а 21 вересня 2004 року ввів процедуру розпорядження майном боржника. Директор радгоспу "Львівський" ОСОБА_5 вирішив здійснити погашення заборгованості перед кредиторами шляхом реалізації основних засобів радгоспу, зокрема, вищевказаного тваринницького комплексу.
У жовтні 2004 року на підставі листа директора радгоспу "Львівський" в Міністерство оборони України звернувся заступник голови Львівської обласної державної адміністрації з клопотанням про надання згоди військовому радгоспу "Львівський" на продаж тваринницького комплексу через регіональну товарну біржу.
Зважаючи те, що відчуження вказаних будівель не дозволяло повністю погасити заборгованість перед кредиторами, на початку 2004 року ОСОБА_5 перевищив службові повноваження, тобто явно вийшов за межі наданих йому прав та повноважень, і крім вказаних у дозволі від 29.12.2004 року № 220/2868 будівель, у порушення вимог ст. 75 Господарського кодексу України, вирішив реалізувати без дозволу органу управління майном ще низку об`єктів тваринницького комплексу, а саме: корівник, вагову, вартове приміщення, санпропускник.
З цією метою ним від виконавчого комітету Скнилівської сільської ради було отримано свідоцтво на право власності серії НОМЕР_3 від 18 березня 2005 року на будівлі тваринницького комплексу, у яке включено також корівник, вагову, вартове приміщення, санпропускник. Крім того, ТОВ "Периметр" на замовлення ОСОБА_5 провело оцінку нежитлових будівель тваринницького комплексу, у тому числі: корівника, вагової, вартового приміщення, санпропускника.
01 березня 2005 року директор радгоспу "Львівський" ОСОБА_5 уклав з товарною біржею "Наша" договір № 5-Б про реалізацію на публічних торгах майна військового радгоспу "Львівський". Перевищуючи службові повноваження, він, будучи службовою особою, у порушення вимог ст. 75 Господарського кодексу України, крім свинарника, насосної та трансформаторної підстанції, заявив на реалізацію будівлі: корівника, вагової, вартового приміщення, санпропускника, на які не було згоди органу управління майном на відчуження.
Внаслідок перевищення директором радгоспу "Львівський" ОСОБА_5 службових повноважень, а саме відчуження без згоди органу управління майном будівель тваринницького комплексу - корівника, вартового приміщення, вагової, санпропускника, та неузгодження з органом управління майном вартості цих будівель державі в особі радгоспу "Львівський" було заподіяно шкоду на суму 105798,4 грн.
Крім того, 14 квітня 2005 року ПП "Паритет КС" уклало договір з Пустомитівським районним відділом Центру ДЗК на виготовлення технічної документації по передачі в оренду даному підприємству земельної ділянки, де розміщені будівлі, викуплені у радгоспу "Львівський".
Згідно висновку державної землевпорядної експертизи технічної документації на земельну ділянку ПП "Паритет КС" в с. Скнилів по вул. Чорновола, 2, від 7 липня 2005 року № 1727, технічна документація відповідає вимогам чинного законодавства, встановленим нормам і правилам та оцінюється позитивно при умові отримання згоди попереднього землекористувача на вилучення земельної ділянки.
Поряд з цим, у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 26 травня 2005 року № 381 "Про заходи щодо оптимізації мережі вищих військових закладів і навчальних підрозділів вищих навчальних закладів" Львівський інститут Сухопутних військ Національного університету "Львівська політехніка" потребував та на даний час потребує розширення земельних ділянок, наданих йому в користування для розміщення відповідної навчально-матеріальної бази.
Планом створення видового навчального закладу, затвердженого 30 травня 2005 року начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних Сил України, передбачалося використати земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_2 для обладнання польової бази фахівців механізованих, аеромобільних, артилерійських та танкових підрозділів.
Згідно ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів.
Відповідно до вимог ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України № 8-92 від 15.12.1992 року "Про управління майном, що є у загальнодержавній власності" на міністерства покладені функції здійснення управління майном, що є у загальнодержавній власності.
Статтею 3 Указу Президента України № 888/97 від 21.08.1997 року "Про затвердження положень про Міністерство оборони України та Генеральний штаб Збройних Сил України" визначено, що Міністерство оборони, як центральний орган виконавчої влади і військового управління здійснює управління військовим майном і майном підприємств, що належать до сфери його управління.
Пунктом 44 «Тимчасового положення про порядок отримання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування ними», затвердженого наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.97 р., із змінами внесеними наказом Міністра оборони України № 51 від 28.02.2003
року, передбачено, що згідно із ст. 149 Земельного кодексу України згода на вилучення
земельних ділянок наданих для потреб Збройних Сил України, надається Державним Секретарем Міністерства оборони України за погодженням з Міністром оборони України. Передача земельних ділянок у разі їх вилучення, здійснюється начальником розквартирування військ і капітального будівництва Збройних Сил України - начальником Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства оборони України після отримання згоди від Державного секретаря Міністерства оборони України.
Проте, 14 липня 2005 року, у порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, директор військового радгоспу "Львівський" ОСОБА_5 , будучи службовою особою, діючи в інтересах ПП "Паритет КС", вчинив перевищення службових повноваження, тобто умисне вчинення дій, які явно виходили за межі наданих йому прав та повноважень, і листом без номера, адресованого голові Скнилівської сільської ради, надав згоду на передачу земельної ділянки в/містечка № НОМЕР_2 до складу земель сільради і згідно відповідних рішень сільської ради підприємству «Паритет КС».
На підставі вказаного дозволу директора радгоспу "Львівський" ОСОБА_5 18 сесія Скнилівської сільської ради рішенням № 124 від 26 липня 2005 року надала ПП «Паритет КС» в оренду на 15 років вказану земельну ділянку, а 19 вересня 2005 року між Пустомитівською райдержадміністрацією та ПП «Паритет КС» було укладено договір оренди зазначеної землі.
21 березня 2006 року 27 сесія Скнилівської сільської ради рішенням № 158 надала вказаному приватному підприємству дозвіл на викуп земельної ділянки в АДРЕСА_6 .
10 липня 2006 року головою Пустомитівської районної державної адміністрації з директором приватного підприємства „Паритет КС було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 10,1771 га, розташованої за адресою: с. Скнилів, вул. Чорновола,
Внаслідок незаконного надання директором радгоспу "Львівський" ОСОБА_5 згоди на передачу земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 приватному підприємству "ПП Паритет КС" та незаконного вибуття цієї земельної ділянки з складу земель оборони, Львівський інститут Сухопутних військ Національного університету " ІНФОРМАЦІЯ_2 " був позбавлений можливості розвитку навчально-матеріальної бази на закріпленій за Інститутом згідно державного акту № 040210 земельній ділянці, можливості використати дану земельну ділянку для обладнання польової бази фахівців механізованих, аеромобільних, артилерійських та танкових підрозділів, і крім того це підірвало дух та цілі Земельного кодексу України і Закону України "Про використання земель оборони".
Під час слухання справи в суді, прокурор ОСОБА_3 надав суду постанову про зміну пред`явленого обвинувачення від 08 вересня 2016 року, згідно якої прокурор відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальному провадженні військової прокуратури Західного регіону України полковник юстиції ОСОБА_3 , розглянувши матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 365 ч.3, 366 ч.2 КК України, встановив, що 29 квітня 2011 року ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених передбачених ст. ст. 365 ч. , 366 ч.2 КК України ( у редакції ст. 365 КК України від 2012 року).
ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що у березні, червні та вересні 2003 року він, як директор військового радгоспу "Львівський", будучи службовою особою - директором військового радгоспу "Львівський", перевищив службові повноваження, тобто умисно вчинив дії, які явно виходили за межі наданих йому прав і повноважень, та всупереч вимог ст. 75 Господарського кодексу України, списав та реалізував ТОВ "Любо" без згоди органу управління майном - Управління сільського господарства Міністерства оборони України державне нерухоме майно, а саме: казарму та котельню військового
містечка № НОМЕР_1 , розташованого за адресою:
АДРЕСА_5 ., що заподіяло державі збитків на суму 313081,2 грн., що перевищує у 250 разів неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Своїми вищеописаними діями директор радгоспу "Львівський" ОСОБА_5 вчинив перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав та повноважень і заподіяли тяжкі наслідки, тобто вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.365 КК України.
Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 3 жовтня 2003 року він, як директор радгоспу "Львівський", будучи службовою особою, з метою приховати перевищення ним службових повноважень, а також з метою внесення неправдивих відомостей у бухгалтерський облік радгоспу, своїми вищеописаними умисними діями вчинив службове підроблення, тобто інше підроблення документів і видачу завідомо неправдивих документів, а саме: накладної № 121 від 3 жовтня 2003 року і акту прийому-передачі від З жовтня 2003 року з неправдивими відомостями про передачу ТОВ "Любо" будівельних матеріалів, отриманих від розбирання будівель у с. Поріччя Яворівського району по вул. Шевченка 6А та АДРЕСА_4 , чим державі в особі військового радгоспу "Львівський" завдано збитків на суму 313081,2 грн., що у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і тим самим спричинило тяжкі наслідки, тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.366 КК України.
Під час судового розгляду даної кримінальної справи набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції" від 21.02.2014.
У відповідності до п. З ст. 1 розділу І Закону стаття 365 Кримінального кодексу України викладена у наступній редакції: "Стаття 365. Перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу".
Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, зі змісту чинної редакції ст. 365 КК України вбачається, що ОСОБА_5 з 2014 року не є суб`єктом цього злочину, а відтак, скасовується злочинність інкримінованого йому діяння у частині перевищення ним службових повноважень та на останнього поширюється визначена ч. 1 ст. 5 КК України зворотня дія закону про кримінальну відповідальність у часі.
Крім того, у зв`язку з декриміналізацією інкримінованого ОСОБА_5 злочину з матеріальним складом, йому не може вмінятись у вину інше підроблення документів і видачу завідомо неправдивих документів, якщо вони спричинили тяжкі наслідки - злочин, передбачений ч. 2 ст. 366 КК України.
У зв`язку з вищевикладеним, пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення необхідно змінити, виклавши його у наступній редакції.
У липні 1991 року ОСОБА_5 був призначений на посаду директора військового радгоспу «Львівський» (надалі радгосп «Львівський»), який є суб`єктом підприємницької діяльності, включений в ЄДРПУО за № 2430649/"/ Майно радгоспу є державною власністю і закріплюється за ним на правах повного господарського відання. Орган управління
майном - Управління сільського господарства Міністерства оборони України.
29 серпня 2003 року між Управлінням сільського господарства Міністерства оборони України та ОСОБА_5 укладено контракт за № 9 про призначення останнього на посаду директора вказаного радгоспу, згідно якого ОСОБА_5 перебував у займаній посаді по лютий 2007 року, після чого військовий радгосп «Львівський» був переданий Міністерству аграрної політики України.
ОСОБА_5 , будучи службовою особою та виконуючи організаційно-розпорядчі обов`язки, відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. п 1.1, 2.6 умов вищевказаного контракту ОСОБА_5 зобов`язувався здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати ефективне використання та збереження закріпленого за підприємством державного майна і мав право діяти від імені підприємства, представляти його у всіх підприємствах, установах та організаціях, укладати господарські та інші угоди, користуватись правом розпорядження коштами підприємства, вирішувати інші питання, віднесені законодавством, Статутом та органом управління майном, до компетенції директора підприємства.
Згідно п.3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" на ОСОБА_5 , як на керівника підприємства, покладалася відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах.
Проте, у 2003 році ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, вчинив інше службове підроблення.
Так, на підставі Директиви начальника Генерального штабу ЗС України № 11 від 21 березня 1995 року військове містечко № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) з будівлями казарми, контрольно-пропускного пункту, складу, лазні, сховища для техніки, котельні, 5 житлових будинків було передано від в/частини НОМЕР_4 військовому радгоспу "Львівський" по акту прийому-передачі від 27 червня 1995 року.
У 2003 році до ОСОБА_5 звернувся директор ТОВ "Любо" ОСОБА_6 з пропозицією придбати у радгоспа «Львівський» будівлі казарми і котельні, які знаходилися у АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , для переобладнення їх під будівлі заводу по виробництву штучної шкіри.
У березні та червні 2003 року ОСОБА_5 , власноручно склав акти списання будівель казарми та котельні, які, відповідно, 14 березня та 20 червня 2003 року були затверджені в Управлінні сільського господарства Міністерства оборони України. Згідно даних актів, будівлі підлягали розбиранню з оприбуткуванням матеріалів на складі радгоспу
Завідомо неправдиві документи - накладну № 121 від 3 жовтня 2003 року і акт прийому-передачі від 3 жовтня 2003 року ОСОБА_5 підписав, як керівник підприємства, засвідчив їх відтисками гербової печатки.
Таким чином, ОСОБА_5 03 жовтня 2003 року, як директор радгоспу
"Львівський", будучи службовою особою, з метою внесення неправдивих відомостей у
бухгалтерський облік радгоспу, своїми вищеописаними умисними діями вчинив службове підроблення, тобто інше підроблення документів і видачу завідомо неправдивих документів, а саме: накладної № 121 від 3 жовтня 2003 року і акту прийому-передачі від 3 жовтня 2003 року з неправдивими відомостями про передачу ТОВ "Любо" будівельних матеріалів, отриманих від розбирання будівель у АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .
В судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив щодо звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строку давності, оскільки від дня вчинення ним злочину пройшло більше трьох років.
Заслухавши пояснення підсудного та його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що клопотання слід задовольнити з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
З матеріалів справи вбачається, що інкримінований злочин ОСОБА_5 за який передбачено відповідальність відповідно до ч.1 ст. 366 КК України вчинено 03 жовтня 2003 року. Даний злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості, оскільки згідно ч.1 ст. 366 КК України (в редакції на момент вчинення) передбачене покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
На час подання клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності минуло дванадцять років з дня вчинення інкримінованого злочину. Підстав зупинення перебігу давності немає.
У відповідності до ч. 2 ст. 11-1 КПК України, суд у судовому засіданні, за наявності підстав, передбачених частиною першою ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду із обвинувальним висновком.
Таким чином, у зв`язку зі встановленням підстав, передбачених ст. 49 КК України ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальна справа відносно нього - закриттю на підставі ч. 2 ст. 11-1 КПК України.
Речові докази, а саме накладна №212 від 03.10.2003 року та акт прийому-передачі будівлі (матеріалів) під розбирання слід залишити при матеріалах кримінальної справи.
Військовою прокуратурою Західного регіону України заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину (т.9 а.с.132-138). Даний позов суд залишає без розгляду, оскільки в судовому засіданні в повній мірі не досліджувалися докази по справі, так як підсудний звернувся до суду з клопотанням про закриття справи за закінченням строків давності. Однак суд роз`яснює, що у відповідності до ст. 28 КПК України (в редакції 1960 року) особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Також суд доходить висновку, що слід скасувати заходи забезпечення цивільного позову, а саме Постанову слідчого в особливо важких справах СВ військової прокуратури Західного регіону України від 20 березня 2007 року згідно якої накладено арешт на будинок по АДРЕСА_7 , який зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_5 .
Судові витрати, які за час досудового слідства становлять 11 518,40 грн. потрібно
стягнути з ОСОБА_5 .
Запобіжний захід, підписку про невиїзд ОСОБА_5 скасувати.
На підставі наведеного, керуючись ст. 11-1, 317 КПК України (в редакції КПК України 1960 р.), ст. 49 КК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 366 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_5 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України провадженням закрити.
Цивільний позов Військової прокуратури Західного регіону України до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину залишити без розгляду.
Скасувати арешт на будинок по АДРЕСА_7 , який зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_5 .
Речові докази, а саме накладна №212 від 03.10.2003 року та акт прийому-передачі будівлі (матеріалів) під розбирання - залишити при матеріалах кримінальної справи.
Стягнути з ОСОБА_5 судові витрати за проведення експертиз в сумі 11 518,40 грн.
Запобіжний захід, підписку про невиїзд ОСОБА_5 , після набрання постанови законної сили скасувати.
Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області протягом 7 діб з дня її оголошення через Яворівський районний суд Львівської області.
Постанова виготовлена в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ