Дата документу Справа № 333/1447/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/88/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/1447 /15-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 121 ч. 2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005199 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, неповнолітніх дітей не має, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 9 березня 2005 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст.190 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;

- 9 червня 2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст.121 ч.1, ст.296 ч.1 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

- 11 грудня 2012 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ст. 391 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 4 місяці, звільнився 24.01.2014 року після відбуття строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Також цим вироком засуджений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч.2 ст.125 КК України, у відношенні якого, зазначений вирок не оскаржується.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9

захисник ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирокКомунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2015 року незаконним та таким, що підлягає зміні. Вказує, що стороною обвинувачення під час судового розгляду так і не був доведений факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Під час судового розгляду не було встановлено жодного доказу, який би вказував на його причетність до вчинення цього злочину та не викликав би сумнівів в своїй достовірності.

Висновок експерта №4829 від 26.12.2014р. не вказує на особу, винну у вчиненні злочину, проте визначає напрямок за яким мало б здійснюватися розслідування, оскільки особа, яка заподіяла ці 2-3 удари і є винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України (т.1 а.с 186-196). Єдиним джерелом доказів, з якого можна зробити припущення про нанесення зазначених ударів ОСОБА_6 є покази обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що під час другого відвідування будинку ОСОБА_10 його підзахисний наносив численні удари молотком по тілу потерпілого. На його переконання, враховуючи покази інших учасників процесу та документи, досліджені в судовому засіданні, покази обвинуваченого ОСОБА_8 слід визнати недостовірними.

Також захисник посилається на те, що жоден інший доказ, досліджений в судовому засіданні, не свідчить про те, що тяжкі тілесні ушкодження, які заподіяли смерть потерпілого, спричинив саме обвинувачений ОСОБА_6 . Досліджені в судовому засіданні висновки судово-медичних експертиз речових доказів (а.с.197-199, 206-208, 212-214 т. 1), на які посилається суд у вироку, не є належними доказами, оскільки імунологічна експертиза здатна встановити лише групову належність об`єкту дослідження. Таким чином, згідно з висновками цих експертиз будь-яка особа, яка має групу крові А з ізогемаглютинином анти-В ізосерологічної системи АВО, могла залишити сліди крові, що були знайдені на речових доказах. А це, крім обвинуваченого ОСОБА_6 , могли бути потерпілий ОСОБА_11 , свідок ОСОБА_10 та більше 30 % мешканців міста, які мають таку ж саму групу крові.

Віддаючи перевагу показам обвинуваченого ОСОБА_8 , суд І інстанції відкинув покази обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що останній наніс лише один удар в обличчя потерпілого, навівши при цьому досить сумнівні аргументи. Проте суд залишив поза увагою інші докази, які як раз і спростовують покази обвинуваченого ОСОБА_8 - протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 (а.с.249-250 т.1) та відеозапис проведення цієї процесуальної дії. Зазначені документи були досліджені 25.06.2015р. в судовому засіданні та свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_6 ані під час першого відвідування будинку ОСОБА_10 , ані під час другого відвідування не наносив ударів по тулубу потерпілого ОСОБА_11 , тим більше із використанням молотка. Суд І інстанції, в порушення вимог кримінального процесуального законодавства України, не навівши жодного аргументу, відкинув ці докази.

Неповнота судового розгляду виявилася у відхилені судом клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_12 для спростування показів обвинуваченого ОСОБА_8 , що може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Під час судового розгляду не були встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Разом з тим, враховуючи власні покази про нанесення одного удару в обличчя потерпілого, його дії мають бути кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У зв`язку з викладеним, захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2015 року, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.2 ст.121 КК України на ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання в межах санкції зазначеної статті.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити оскаржуваний вирок, давши правильну оцінку його діям. Вказує, що суд першої інстанції в супереч вимогам ст.ст. 94, 370 КПК України не дав оцінку доказам, які не досліджувались під час судового розгляду. Суд прийняв до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_8 , а його покази відхилив. Свідок ОСОБА_13 дала покази про те, що саме ОСОБА_8 бив потерпілого, а він в цей час був у дворі. Більш того свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_8 як одного із осіб, які приймали участь в побитті ОСОБА_11 , його ж ніхто не впізнавав. ОСОБА_8 наніс більше ударів ОСОБА_11 , які й спричинили смерть останнього, а покази в яких ОСОБА_8 визнав свою вину, останній надав з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі, обчислюючи строк з 11 січня 2015 року.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишений раніше обраний тримання під вартою в Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області.

Вирішена доля речових доказів.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема і в останньому слові, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого захисника та просив їх задовольнити; захисника, якийпросив задовольнити його апеляційну скаргу та апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг і просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Згідно вироку, 24 грудня 2014 року приблизно о 1 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку АДРЕСА_3 , в ході конфлікту з потерпілим ОСОБА_11 , що виник на ґрунті особистих стосунків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілому чисельні удари руками, ногами та молотком по тулубу і голові, умисно спричинивши йому рани, синці, садна на голові, зливні крововиливи в м`які покрови голови з кишенеобразним відшаруванням м`яких тканин, субдуральну площинну гематому в області лобних та тьменних долей по зовнішній поверхні, в області потиличної долі по нижній поверхні, дифузний субарахноідальний крововилив в області обох півкуль, крововилив під пристінкову плевру справа в проекції 7-10 ребер від біляхребцевої до задньої пахвової області зліва в проекції 6-9 ребер від лопаточної лінії, перелом 10 ребра справа по лопаточній лінії, синці та зливні крововиливи в м`які тканини спини, розрив головки підшлункової залози, лівої долі печінки, зливні крововиливи у великий сальник, котрі у сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження як небезпечне для життя в момент спричинення, внаслідок яких ІНФОРМАЦІЯ_3 потерпілий ОСОБА_11 в лікарні помер.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у спричинені тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, не визнав, суду пояснив, що ввечері 23 грудня 2014р. він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_12 прийшли до ОСОБА_10 , щоб поговорити з ОСОБА_11 , який мешкав разом з ним. ОСОБА_11 перебував у стані алкогольного сп`яніння, поговорити з ним не вдалось. Він вийшов з будинку у двір, присів. Через деякий час з будинку вискочив ОСОБА_11 , вдарив його металевою трубою по голові та втік. У нього з голови пішла кров, він побіг за ОСОБА_11 , але не наздогнав його й повернувся у двір, де були ОСОБА_8 та ОСОБА_12 . Разом з ними він пішов додому, змив кров та перевдягнувся. Після цього вони пішли шукати ОСОБА_11 , щоб помститись йому за нанесення удару. Після опівночі вони прийшли у двір будинку, де мешкав ОСОБА_11 . Того в будинку не було, а ОСОБА_10 спав. Через деякий час прийшов ОСОБА_11 . Він спитав у нього, за що той вдарив його трубою. ОСОБА_11 заперечував нанесення удару. Між ними почалась сварка, він вдарив ОСОБА_11 кулаком правої руки в обличчя, в область носа. Той схватив його за одяг, вони впали, між ними почалась боротьба. В процесі боротьби вони один одному удари не наносили. ОСОБА_8 та ОСОБА_12 їх розняли та вони пішли з будинку.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч.2 ст.121 КК України, колегія суддів вважає, що його вина підтверджена доказами, які є в матеріалах провадження, і його діям місцевий суд дав належну і відповідну юридичну оцінку.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у спричинені потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, визнав, суду першої інстанції пояснив, що ввечері 23 грудня 2014 р. він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_12 шукали ОСОБА_11 щоб поговорити за гроші, які той був винен. Вони знайшли потерпілого у будинку, де мешкав ОСОБА_10 . Той був п`яний та спав. Вони розбудили ОСОБА_11 , почали говорити з ним. Між ними виник конфлікт, в ході якого він вдарив потерпілого кулаком по голові та ногою по тулубу. В цей же час ОСОБА_6 наніс ОСОБА_11 кілька ударів руками по голові, ногами по тулубу. Після цього ОСОБА_6 залишив будинок, вийшов у двір, а він залишився в приміщенні. Через деякий час він вийшов у двір, де побачив ОСОБА_6 , який тримався за голову. Він сказав, що його вдарив трубою ОСОБА_11 . Вони почали шукати ОСОБА_11 , заходили до ОСОБА_13 , але ніде його не знайшли. Вони пішли додому до ОСОБА_6 , де той змив кров та перевдягнувся. Після цього вони пішли шукати ОСОБА_11 , щоб помститись йому за побиття ОСОБА_6 . Вони знов прийшли до місця мешкання ОСОБА_11 , але того не було вдома. В будинку був ОСОБА_10 , котрий спав. Через деякий час прийшов ОСОБА_11 , ОСОБА_6 почав його бити ногами й руками по голові, тулубу, потім взяв молоток, яким став наносити потерпілому удари по тулубу. Він і ОСОБА_12 відтягували ОСОБА_6 від ОСОБА_11 , той вже почав хрипіти. Тоді ОСОБА_6 залишив потерпілого і вони пішли.

Свідок ОСОБА_14 суду першої інстанції пояснила, що будинок АДРЕСА_3 , належить їй. У неї тимчасово мешкали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . До них часто приходили ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . В кінці грудня 2014 р. вона знаходилась у лікарні, дома була відсутня.

Свідок ОСОБА_13 суду першої інстанції пояснила, що ввечері 23 грудня 2014 р. вона пішла до знайомого ОСОБА_10 , де вже знаходився потерпілий ОСОБА_11 . Вони розпивали спиртні напої, а потім утрьох лягли спати. Ніччю вона почула шум, прокинулась, побачила обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Вони з`ясовували стосунки з ОСОБА_11 , почали його бити руками по тулубу. Через деякий час вони залишили потерпілого, ОСОБА_6 вийшов з будинку, а ОСОБА_8 залишився. Приблизно через 10 хв. вона разом із ОСОБА_10 вийшла у двір, де вже нікого не було. Вони пішли до сусідки за цигарками, повернулись додому через 50 хв. В будинку на підлозі лежав ОСОБА_11 , він був весь побитий, в крові. Вони викликали швидку допомогу, потерпілого відвезли в лікарню, де він помер.

Свої пояснення свідок ОСОБА_13 підтвердила при проведенні в процесі досудового слідства слідчого експерименту (т.1 а.с. 161-165).

При проведенні впізнання свідок ОСОБА_13 впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 яка одну з осіб, що приймав участь у побитті потерпілого ОСОБА_11 (а.с. 166-168 т.1).

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні першої інстанції пояснила, що в ніч на 24 грудня 2014 р. до неї додому прибігли ОСОБА_8 , в руках якого була палиця, та ОСОБА_12 з ножем в руках. Вони шукали потерпілого ОСОБА_11 . Не знайшовши його, вони приблизно через 10 хв. пішли.

В процесі досудового слідства слідчим проведено слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_12 , який підтвердив наявність конфлікту між обвинуваченими та потерпілим, та побиття ними потерпілого ОСОБА_11 (а.с. 249-250 т.1).

Допитати свідка ОСОБА_12 в судовому засіданні першої інстанції не надалось можливим в зв`язку з не встановленням місця його перебування.

Висновок суду про мотив вчинення обвинуваченими злочинів проти потерпілого підтверджується поясненнями самих обвинувачених про наявність між ними конфлікту, зокрема, з приводу нанесення потерпілим удару металевою трубою ОСОБА_6 та бажанням останнього помститись ОСОБА_11 . При цьому колегією також приймається до уваги, що при огляді місця події знайдена та вилучена металева труба (а.с. 177-181 т.1), а згідно даним судово-медичної експертизи при освідуванні обвинуваченого ОСОБА_6 у нього виявлена рана в тьменній області голови (а.с. 151 т.1).

Згідно висновку судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_11 спричинені:

- крововиливи на верхніх кінцівках, тулубі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження;

- одиночна глибока колото-різана рана лівої сідниці без пошкодження крупних судин, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- закритий перелом хрящів носа, синець в області спинки носа та орбітальних областях, котрі відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- рани, синці, садна на голові, зливні крововиливи в м`які покрови голови з кишенеобразним відшаруванням м`яких тканин, субдуральну площинну гематому в області лобних та тьменних доль по зовнішній поверхні, в області потиличної долі по нижній поверхні, дифузний субарахноідальний крововилив в області обох півкуль, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

- крововилив під пристінкову плевру справа в проекції 7-10 ребер від біляхребцевої до задньої пахвової області зліва в проекції 6-9 ребер від лопаточної лінії, перелом 10 ребра справа по лопаточній лінії, синці та зливні крововиливи в м`які тканини спини, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

- розрив головки підшлункової залози, лівої долі печінки, зливні крововиливи у великий сальник, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження як небезпечного для життя в момент заподіяння.

Причиною смерті потерпілого ОСОБА_11 є закрита тупа травма живота з розривами печінки і підшлункової залози, які призвели до виливання крові в черевну порожнину, що обумовило розвиток геморрагичного шоку (а.с. 186-196 т.1).

Висновок суду про місце вчинення злочину підтверджується даними, що містяться в протоколі огляду місця події, в процесі якого в будинку АДРЕСА_3 зафіксовано сліди порушення звичайної обстановки, знайдено та вилучено ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, молоток, змиви з килиму на підлозі (а.с. 153-160 т.1).

Згідно висновку судово-медичної експертизи речових доказів на вилучених з місця події змивах з килиму на підлозі знайдено кров людини, яка могла походити від потерпілого ОСОБА_11 та (або) обвинуваченого ОСОБА_6 (а.с. 197-199 т.1), що підтверджує висновок суду про місце вчинення злочину.

Згідно висновку судово-медичної експертизи речових доказів на вилученому з місця події молотку знайдено кров людини, яка могла походити від потерпілого ОСОБА_11 (а.с. 212-214 т.1), що підтверджує висновок суду про знаряддя злочину.

В процесі досудового розслідування у обвинуваченого ОСОБА_6 вилучено одяг, в якому він був одягнутий в момент вчинення правопорушення (а.с. 174-176 т.1).

Згідно висновку судово-медичної експертизи речових доказів на куртці ОСОБА_6 знайдено кров людини, яка могла походити від потерпілого ОСОБА_11 та (або) обвинуваченого ОСОБА_6 (а.с. 206-208 т.1), що підтверджує висновок суду першої інстанції про причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до побиття потерпілого.

Сукупність наведених та досліджених в судовому засіданні апеляційної інстанції доказів не залишає у колегії сумнівів про винуватість ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що досліджені в судовому засіданні висновки судово-медичних експертиз речових доказів (а.с.197-199, 206-208, 212-214 т. 1), на які посилається суд у вироку, не є належними доказами є необґрунтованими, тому, що ці, як і інші докази у справі здобуті у відповідності до процесуальної форми, з чим погодився і адвокат у содовому розгляді апеляційної інстанції

Визнаючи обвинуваченого ОСОБА_6 винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, колегія не приймає до уваги його пояснення про те, що потерпілому ОСОБА_11 він завдав лише один удар кулаком по обличчю, який не міг привести до смерті, оскільки ці пояснення спростовуються сукупністю наведених вище доказів, що узгоджуються між собою. Зокрема, вказане ствердження обвинуваченого ОСОБА_6 спростовується послідовними поясненнями обвинуваченого ОСОБА_8 про обставини та механізм спричинення, які він підтвердив при проведенні в процесі досудового слідства слідчого експерименту (а.с. 225-230 т.1). Зазначені пояснення ОСОБА_8 об`єктивно підтверджуються висновками вказаної вище судово-медичної експертизи, а також висновками додаткової судово-медичної експертизи, згідно яким більша частина ушкоджень, спричинених потерпілому ОСОБА_11 , могла утворитися при обставинах, вказаних обвинуваченим ОСОБА_8 (а.с. 223-224 т.1).

З тих же підстав колегія не приймає до уваги заперечення захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність вини цього обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, дослідженими під час апеляційного розгляду та оціненими у відповідності до вимог закону, колегія суддів погоджується з правильністю кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями вимог ст. 65 КК України. При цьому суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого, а також особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, не працює, за місцем проживання характеризується задовільно.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом встановлено не було.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Тому, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_6 покарання таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування вироку суду, у справі не допущено, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Разом з тим, колегія вбачає за необхідне на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_6 час попереднього ув`язнення з 10.01.2015 року по 4 березня 2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. ч.5 ст. 72 КК України, 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_6 час попереднього ув`язнення з 11.01.2015 року по 4 березня 2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4