Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/525/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.06.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком апеляційного суду Херсонської області від 11.03.2011 року ОСОБА_7 , засуджено за п.п. 1, 9, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.04.2016 року - залишено без задоволення клопотання ОСОБА_7 , про застосування Закону України «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала мотивована тим, що правила, передбачені ст. 72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься (згідно п. 3 інформаційного листа від 11.01.2016 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ).
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу районного суду та зобов`язати суд першої інстанції застосувати до нього ст. 72 ч. 5 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказана норма застосовується до всіх осіб, в тому числі і до засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі. Крім того, не перерахування йому зазначеного строку є порушенням його законних прав, а посилання на інформаційний лист є безпідставним, оскільки він не є нормативним актом, а лише носить рекомендаційний характер.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосовувати до засудженого положення ст. 72 ч. 5 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що у законодавстві не існує заборони для застосування до засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі ст. 72 ч. 5 КК України, а інформаційний лист, яким керувався суд першої інстанції не є нормативним актом, а лише носить рекомендаційний характер і не є підставою для обмеження прав чи свобод людини, відповідно до Конституції України.

Крім того, районним судом не враховано, що відповідно до КВК України, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, після відбуття певного, визначеного цим кодексом строку, - мають право на ряд пільг, а саме: помилування, брати участь у заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру, витрачати визначену законом суму грошей, можливість бути переведеним з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень виправної колонії тощо.

Заслухавши доповідача, прокурора, які заперечив щодо задоволення поданих апеляційних скарг, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що їх необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Статтею 51 КК України серед видів покарань виділено два різні види покарання, пов`язаного з позбавленням волі, а саме позбавлення волі на певний строк (строкове покарання) та довічне позбавлення волі (безстрокове покарання). Тобто, довічне позбавлення волі є основним та безстроковим видом покарання, межі дії якого у часі законом не встановлено (хоча і триває в часі), відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до кримінально-виконавчої установи виправної колонії максимального рівня безпеки без зазначення у вироку строку його тримання там.

24.12.2015 року набрала чинності нова редакція ст. 72 ч. 5 КК України, викладена ЗУ «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.12.2015 року за № 838-19.

Згідно вимог ст. 72 ч. 5 КК України, у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Диспозиція ст. 72 ч. 5 КК України вказує саме на строковий вимір покарання, яке підлягає перерахунку, а тому положення цієї статті до покарання у виді довічного позбавлення волі не застосовується, так як воно не має строкового виміру.

Колегією суддів встановлено, що вироком апеляційного суду Херсонської області від 11.03.2011 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 9, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання, на підставі ст. 70 КК України, у виді довічного позбавлення волі (а.с. 10).

Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили - вирок апеляційного суду Херсонської області від 11.03.2011 рокунабрав законної сили 11.12.2012 року (а.с. 11).

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про перерахунок йому строку попереднього ув`язнення, оскільки останній засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі, застосування до якого ст. 72 ч. 5 КК України не передбачено.

Отже, доводи апеляційних скарг про те, що норма ст. 72 ч. 5 КК України застосовується до всіх осіб, в тому числі і до засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, спростовуються вищевикладеним.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що не перерахування засудженому строку попереднього ув`язнення є порушенням його законних прав і свобод, передбачених Конституцією України та іншими законодавчими актами не заслуговують на увагу, оскільки відмова у задоволенні клопотання про зарахування засудженому до довічного позбавлення волі строку його попереднього ув`язнення в термін відбуття ним покарання, жодним чином не впливає на його права та свободи, як громадянина та особи, що засуджена до покарання у виді довічного позбавлення волі, що встановлюються законодавством України та гарантуються Конституцією України.

Аргументи апеляційної скарги прокурора про те, що засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, після відбуття визначеного законом строку мають право на ряд пільг - є необґрунтованими та не можуть враховуватись при застосуванні до таких засуджених ст. 72 ч. 5 КК України. Крім того, ці обставини не можуть бути підставою для скорочення строку перебування в місцях позбавлення волі, після відбуття якого, до засудженого можуть бути застосовані пільги передбачені положеннями ч. 6 ст. 151, ч. 2 ст. 151-1 КВК України та застосовано положення п.2 «Положення про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України № 223/2015 від 21 квітня 2015 року.
В той же час, колегія суддів погоджується з твердженнями апеляційних скарг про те, що інформаційний лист, яким керувався суд першої інстанції, не є нормативним актом, а лише носить рекомендаційний характер, проте дана обставина не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того, при розгляді категорії справ, які стосуються застосування ст. 72 ч. 5 КК України в новій редакції, згідно ЗУ «Про внесення зміни до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.12.2015 року, колегія суддів лише враховує, а не керується, рекомендаціями, викладені у п. 3 інформаційного листа від 10.01.2016 року № 223-20/00/4-16 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо застосування вказаного Закону.

Зокрема, колегія суддів враховує, що правила, закріплені у ст. 72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься.

Таким чином, ухвала районного суду є обґрунтованою та законною, а тому апеляційні скарги прокурора і засудженого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376. 404, 405, 407, 418, 419, 539 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2016 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4