Справа №467/767/15-к 26.08.2015 26.08.2015 26.08.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/574/15 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст. 286 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2015 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області , громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11
представник потерпілих ОСОБА_12 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг:
Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та стягнення моральної шкоди змінити.
Просить пом`якшити призначене йому покарання, вважає його занадто суворим, та таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.
Крім того, просить зменшити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілим з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, з ухваленням нового вироку, в зв`язку з невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та пом`якшити покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2015 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України до 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на 3 роки.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_13 звання старшого сержанта міліції.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 тис. грн.,

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 тис. грн.,

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5730 грн,в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 тис. грн.,та 3500 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 28024грн 40 коп, в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 тис. грн.,та 4 тис грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_16 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 тис. грн., та 4 тис грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10 018 грн 47 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 600 тис. грн., та 4 тис грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до вироку також з ОСОБА_6 стягнуто витрати за проведення судових експертиз та затрати на користь держави які були витрачені на лікування ОСОБА_10 та ОСОБА_17 .

Узагальнені доводи обвинуваченого ОСОБА_13 .
Вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим в наслідок неповноти судового розгляду, з істотним порушенням вимог кримінально - процесуального закону, а призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що він в скоєному злочині щиро кається, частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілим, знаходження у нього на утриманні неповнолітньої дитини, наявність хворих батьків, яким він допомагає, його позитивні характеристики.

Крім того, зазначає, що при визначенні сум які підлягали стягненню в рахунок моральної шкоди судом в порушення вимог КПК України, не була призначена судовопсихологічна експертиза, яка б встановила орієнтовний розмір моральної шкоди. Вважає, що розмір суми визначеної в рахунок моральної шкоди є надто великим та необґрунтованим.

Зазначає, що суд за наявності суперечливих даних експертиз, взяв до уваги одні докази і відкинув інші, не мотивуючи своє рішення, так як вважає,що у водія ОСОБА_10 , була можливість перед ДТП зменшити швидкість і уникнути зіткнення з його автомобілем.

Узагальнені доводи захисника обвинуваченого
Захисник в своїй апеляційні скарзі та доповненнях до неї , зазначає, що вирок суду є незаконним, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Стверджує, що в тому , що сталась дорожньо транспортна пригода є вина і водія ОСОБА_10 , який не вжив ніяких заходів для попередження аварії, слідчий експеримент з ним не проводився і суд не надав цьому факту належної оцінки.

Зазначає, що досудове слідство проводилось некваліфіковано та однобічно, оскільки не встановлювалась швидкість руху автомобіля ОСОБА_6 , не проводився слідчий експеримент з водієм ОСОБА_10 , не робились лінійні заміри вздовж дороги, не встановлювалась відстань яку пройшов автомобіль ОСОБА_10 від початку підйому до місця зіткнення.

Зазначає, що в протоколі огляду місця події не вказані координати місця зіткнення транспортних засобів.

Крім того, зазначає, що в показаннях свідка ОСОБА_18 є протиріччя щодо місця обгону автомобіля ОСОБА_10 автомобілем під керуванням ОСОБА_6 , і ці протиріччя не були судом усунені, оскільки показання цього свідка не досліджувались.

Також вважає, що висновок експертизи від 17.12.2014 року на вміст алкоголю в крові ОСОБА_6 є не допустимим доказом,оскільки зразок крові останнього був взятий з порушеннями вимог діючого законодавства.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 був введений в оману захисником, який брав участь в суді першої інстанції, який обіцяв йому мінімальне покарання при повному визнанні вини.

Прокурор в запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить залишити вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2015 року без змін , а апеляційну скаргу без задоволення.

Потерпілі: ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в своїх запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника просять залишити вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2015 року без змін , а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважають, що призначене судом покарання є справедливим і законним, а суми стягненні судом в рахунок відшкодування моральної шкоди обґрунтованими та розумними.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

Відповідно до вироку суду, 08.11.2014 року близько 8 години 20 хвилин в світлий час доби, обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем « КІА CLARUS» р/н НОМЕР_1 , в салоні якого знаходились пасажири ОСОБА_19 , неповнолітня ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , нехтуючи правилами дорожнього руху України, рухався зі швидкістю більше 100 км/год. по вологій проїзній частині автодороги Т-1510 «Арбузинка-Єланець-Нова Одеса» зі сторони автодороги державного значення Р-06 «Ульянівка-Миколаїв» в напрямку смт. Арбузинка, Миколаївської області.

У зустрічному напрямку, в цей час, по своїй смузі руху, по автодорозі Т-1510 «Арбузинка-Єланець-Нова Одеса»» зі сторони смт. Арбузинка, Миколаївської області, в напрямку автодороги державного значення Р-06 «Ульянівка-Миколаїв», зі швидкістю приблизно 60 км/год рухався технічно справний автомобіль «ВАЗ 21093» р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , в салоні якого знаходилась пасажирка ОСОБА_17

Рухаючись по ділянці автодороги Т-1510 «Арбузинка-Єланець-Нова Одеса» 2 км + 400 м., де швидкість руху обмежена до 90 км/год, а дорога має заокруглення та встановлені дорожні знаки, які регулюють рух - «Слизька дорога», «Небезпечний поворот ліворуч », «Рух ліворуч » водій ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, нехтуючи правилами дорожнього руху України, грубо порушив вимоги п.п. 2.3. «б», 2.9 «а», 12.1, 12.6 «ґ», Правил дорожнього руху України, а саме: проявив злочинну неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не контролював рух свого транспортного засобу, хоча зобов`язаний був постійно це робити і мав таку можливість, будучи заздалегідь проінформований про те, що зазначена ділянка дороги облаштована попереджувальними дорожніми знаками, не обрав швидкість, що забезпечує безпеку руху, допустив її перевищення, не вжив заходів до зменшення швидкості, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення правим бортом свого транспортного засобу з передньою частиною автомобілю «ВАЗ 21093» р/н НОМЕР_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «КІА CLARUS»» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_19 , неповнолітня ОСОБА_20 та ОСОБА_21 загинули на місці події.

Водій автомобіля «ВАЗ 21093» р/н НОМЕР_3 ОСОБА_10 з тілесними ушкодження середньої тяжкості та його дружина ОСОБА_17 , яка знаходилась в стані коми, були доставлені в Арбузинську ЦРЛ. Останній було проведено оперативне хірургічне втручання по врятуванню плоду, так як вона знаходилась на 26-27 неділі вагітності, однак останній народився мертвим.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_17 померла в реанімаційному відділенні Арбузинської ЦРЛ від травм отриманих в ході ДТП.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини:
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та потерпілих, які вважали, що вирок суду є законним та обґрунтованим, та просили залишити його без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника без задоволення, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку своїх апеляційних скарг, які просили змінити вирок та пом`якшити покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Дані технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження, свідчать, що в судовому засіданні 28.05.2015 р. обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні порушення правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом, внаслідок чого загинуло кілька осіб, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, за обставинами повідомленої йому підозри, визнав повністю, та пояснив суду, що він дійсно рухаючись на своєму автомобілі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перевищив швидкість та не впорався з керуванням, в результаті чого не зміг уникнути зіткнення з автомобілем потерпілого ОСОБА_10 , що призвело до загибелі людей. В скоєному щиро кається, просить пробачення у рідних потерпілих.

Не заперечував проти цивільних позовів потерпілих у відшкодуванні шкоди та розміру завданої потерпілим матеріальної та моральної шкоди.

Клопотання обвинуваченим, його захисником та іншими учасниками судового провадження , щодо дослідження інших доказів , крім тих, що були визначені судом першої інстанції не заявлялись.

У зв`язку з такою позицією обвинуваченого, який не оспорював обставини, що стосуються події злочину, а також вид та розмір завданої шкоди, судом було визнано недоцільним дослідження доказів цих обставин, проти чого не заперечували учасники судового провадження. Прийняте судом рішення відповідає положенням ст. 349 ч. 3 КПК України.

Дані технічного носія інформації також свідчать, що суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, впевнився у добровільності його позиції та роз`яснив обвинуваченому, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно з вимогами ст. 394 ч. 2 КПК України судове рішення суду 1-ї інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ст. 349 ч.3 КПК України.

Наведені норми кримінального процесуального закону дають підстави суду апеляційної інстанції не розглядати апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника в частині доводів, пов`язаних із запереченням ними обставин події злочину, виду та розміру завданої шкоди, а також пов`язані з цим твердження апелянтів стосовно неповноти судового розгляду; невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Твердження апелянтів в апеляційному суді, що обвинувачений ОСОБА_6 був введений в оману захисником в суді першої інстанції, а тому визнав свою вину повністю та погодився з недоцільністю дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оспорюються є безпідставні, оскільки матеріали справи не містять таких відомостей і спростовуються даними звукозапису судового розгляду.

Захист обвинуваченого здійснювався відповідно до вимог ст. 45- 48 КПК України, а обвинуваченим під час судових засідань клопотань, щодо порушення захисником його прав на захист, не заявлялось.

Що стосується доводів апелянтів, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості та особі засудженого і є занадто суворим, то колегія суддів приходе до наступного.

Відповідно до п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, судом першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до тяжких злочинів та особу винного, який раніше не судимий, вину свою визнав, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні неповнолітню дитину.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд, відповідно до ст. 66 КК України, врахував пом`якшуючи покарання обставини щире каяття у скоєному та часткове відшкодування шкоди.
Також судом, відповідно до ст.. 67 КК України, врахована обставина, що обтяжує покарання, це вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
А тому доводи обвинуваченого, що при призначенні йому покарання судом не було враховано, що він в скоєному злочині щиро кається, часткове відшкодування ним матеріальної шкоди потерпілим, знаходження у нього на утриманні неповнолітньої дитини, його позитивні характеристики - не заслуговують на увагу.

Доводи обвинуваченого, що суд не взяв також до уваги, як пом`якшуючу покарання обставину, наявність у нього на утриманні хворих батьків є необґрунтованими, так як в матеріалах справи не міститься жодних відомостей, щодо утримання останнім хворих батьків.
Враховуючи наведені данні про особу обвинуваваченного ОСОБА_6 , ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що призвело до тяжких наслідків, а саме: загинуло троє дорослих, одна неповнолітня дитина, а інша загинула не народившись, в утробі матері, також думку потерпілих які наполягали на максимальній мірі покарання, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, колегія вважає, що покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено вірно, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, максимальне з урахуванням тяжких наслідків ДТП, в межах санкції ч.3 ст.. 286 КК України , яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з вищевикладеного підстав для зміни вироку та пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає, а тому апеляційні скарги захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376,405, 407, 409,424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника, адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.05.2015 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4