Справа № 357/4605/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/867/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 11.08.2015

УХВАЛА
Іменем України
11 серпня 2015 р. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі : ОСОБА_5 ,
з участю прокурора : ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2015 року, якою застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричній лікарні зі звичайним наглядом,-

В с т а н о в и л а :
Згідно ухвали 04.03.2015 року близько 08 год.30 хв. ОСОБА_8 , знаходячись біля приміщення ФОП « ОСОБА_9 », що по АДРЕСА_1 , через відчиненні вхідні двері зайшов до кімнати роздягальні, де в одній із шафок помітив мобільний телефон марки «Samsung CX - 3322» та скориставшись тим, що в кімнаті відсутні будь які особи, умисно, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, повторно викрав даний мобільний телефон марки «Samsung CX - 3322» вартістю 600 грн. з сім картою мобільного оператора «Лайф» вартістю 10 гривень та грошові кошти в сумі 70 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_10 шкоди на загальну суму 680 грн. Після цього з місця вчинення крадіжки ОСОБА_8 зник, розпорядився викраденим на власний розсуд.

Таким чином, своїми діями, що виразилися у таємному викраденню чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, ОСОБА_8 скоїв суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Однак, згідно з актом амбулаторної комісійної судово психіатричної експертизи № 170 від 25.03.2015 року ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованих йому дій і в даний час страждає на психічне захворювання шизофренію, яке ускладнене зловживанням психотропних речовин. Психічні розлади виражені у нього значно, вони позбавляють його зараз та позбавляли під час, коли були скоєні інкриміновані йому дії, здатність розуміти значення своїх дій та керуватися ними. Він потребує застосування до нього заходів медичного характеру примусового лікування в психіатричному закладі зі звичайним наглядом.

В апеляційній скарзі прокурор, просить скасувати ухвалу щодо ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає в неправильному тлумаченні закону, що суперечить його точному змісту. Постановити свою ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 більш суворий вид примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції застосував до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру, які не передбачені ст. 94 КК України, тим самим допустивши неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, думку захисника, якій залишив вирішення питання на розсуд суду, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у стані неосудності, а також те, що до нього застосовані примусові заходи медичного характеру, ніким не оспорюється.

Як вбачається із ухвали суду першої інстанції, суд належним чином мотивував своє рішення, пославшись на висновки психіатричної експертизи та зазначивши, що ОСОБА_8 відповідно до довідки КЗ КОР «ОПНМО» від 15.04.2015р. перебуває на примусовому лікуванні у відділенні із загальним наглядом у даному медичному об`єднанні.

За повідомленням генерального директора КЗ КОР «ОПНМО» за № 583 від 04.08.2015р. на адресу апеляційного суду, ОСОБА_8 перебуває на примусовому лікуванні у відділенні з загальним наглядом у медичному об`єднанні по теперішній час.

Вищенаведене свідчить про те, що застосовані судом першої інстанції примусові заходи медичного характеру щодо ОСОБА_8 відповідають характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб і відповідають вимогам п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, а не п. 1 ч. 1 ст. 94 названого Кодексу, що передбачає амбулаторне лікування.

Тому апеляційні вимоги прокурора про скасування ухвали та постановлення апеляційним судом своєї ухвали згідно п. 2 ч. 3 ст. 420 КПК України суперечить самій апеляційній скарзі, оскільки суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру і постановляє свою ухвалу у разі застосування більш суворого виду примусових заходів медичного характеру. А в резолютивній частині апеляційної скарги прокурор просить застосувати щодо ОСОБА_8 примусові заходи у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, що відповідає п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України і не є більш суворим видом примусових заходів медичного характеру, ніж тих, які застосовані судом.

Проте суд першої інстанції хоча і застосував щодо ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру згідно п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, але назвав їх вид примусовим лікуванням у психіатричній лікарні зі звичайним наглядом, в той час, коли п. 2 ч. 1 ст. 94 названого Кодексу передбачає цей вид примусових заходів медичного характеру, як госпіталізацію до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, тому колегія суддів вважає за необхідне змінити ухвалу суду першої інстанції стосовно назви виду примусових заходів медичного характеру, виклавши їх в редакції п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України.

Що стосується твердження апелянта, що суд керувався не п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, а п. 1 ч. 1 ст. 94 названого Кодексу, то це суперечить фактичним обставинам, оскільки судом мотивовано застосовані примусові заходи медичного характеру у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, так як пункт 1 зазначеної статті передбачає надання амбулаторної психіатричної допомоги, а судом застосовано і ОСОБА_8 фактично госпіталізований до психіатричного закладу із звичайним наглядом .

Тому при керуванні статтями кримінального і кримінально процесуального кодексів перед резолютивною частиною ухвали посилання суду на п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України є явною опискою, котра може бути усунена у відповідності з ст.. 379 КПК України, а не є підставою для скасування ухвали суду, тим більше, що суд міг в тій частині послатися лише на норми процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково. Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 змінити; в мотивувальній і резолютивній частинах даної ухвали примусові заходи медичного характеру щодо ОСОБА_8 у виді примусового лікування у психіатричній лікарні зі звичайним наглядом вважати викладеними їх в редакції п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, тобто у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

В решті ухвалу залишити без змін.

Судді: