Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1986/15-к
Провадження № 1-кс/553/848/2015
У Х В А Л А
Іменем України
20.10.2015 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

заявника - ОСОБА_4 ,

представника заявника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту, в якому просить скасувати арешт на майно, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20.05.2015 року по справі № 553/1986/15-к (провадження № 1-кс/553/508/2015), а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельні ділянки за вказаною ж адресою - площею 0,1000 га кадастровий номер :07:001:0003 та площею 0,0576 га кадастровий номер :07:001:0004.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що на підставі договору дарування являється власницею вказаного нерухомого майна, яке в подальшому на підставі договору купівлі-продажу було повторно відчужене попередньою власницею ОСОБА_7 гр-ну ОСОБА_8 . Зазначений договір визнаний недійсним рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24.12.2014 року, за ОСОБА_9 визнано право власності на житловий будинок та земельні ділянки по АДРЕСА_1 , а зазначене нерухоме майно витребувано на її користь з чужого незаконного володіння ОСОБА_8 . Рішення Апеляційного суду Полтавської області залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015 року, вступило в законну силу та підлягає виконанню, проте при зверненні до реєстраційної служби ОСОБА_4 дізналась про існування арешту, накладеного на вказане нерухоме майно як власність гр. ОСОБА_8 , який фактично на час постановлення ухвали суду від 20.05.2015 року власником майна не являвся та ввів суд в оману.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 клопотання підтримали, просили задовольнити з наведених в ньому підстав. Прокурор проти задоволення клопотання не заперечувала.
Судом встановлено, що в провадженні Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області перебуває кримінальне провадження № 0000018, внесене до ЄРДР 09.04.2015 року за заявою ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Ухвалою суду від 20.05.2015 року за клопотанням слідчого накладено заборону (арешт) на розпорядження майном, а саме: житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельні ділянки за вказаною ж адресою площею 0,1000 га кадастровий номер :07:001:0003 та площею 0,0576 га кадастровий номер :07:001:0004.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на вказане вище нерухоме майно, суд послався на те, що його власником являється ОСОБА_8 , а застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження спрямоване на забезпечення повноти, всебічності та неупередженого розслідування кримінального провадження, так, як незастосування заборони може призвести до зникнення майна, в нашому випадку у разі не накладення заборони (арешту) на нерухоме майно та земельні ділянки ніщо не перешкоджатиме здійснити відчуження майна, що в подальшому може призвести до неможливості встановлення його законного власника, що перешкодить повному та неупередженому проведенню досудового розслідування по кримінальному провадженню та в подальшому відшкодуванню завданих збитків.

Разом з тим, під час розгляду даної справи судом достовірно встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 30.05.2006 року, укладеного з ОСОБА_10 та посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , набула у власність жилий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку загальною площею 1586 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний договір був визнаний недійсним рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 30.07.2013 року, яке в подальшому було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2013 року з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2014 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_7 та залишено без змін рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 02.067.2013 року, яким було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування від 30.05.2006 року.

11.01.2014 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_13 було посвідчено договори купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на підставі яких останній набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1000 га кадастровий номер :07:001:0003, для ведення особистого селянського господарства площею 0,0576 га кадастровий номер :07:001:0004.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015 року, визнано недійсними договори купівлі-продажу від 11.01.2014 року житлового будинку та земельних ділянок по АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_4 право власності на вказане нерухоме майно та витребувано належні ОСОБА_9 на праві приватної власності житловий будинок та земельні ділянки із чужого незаконного володіння ОСОБА_8 .

Як встановлено в ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстав вважати, що вони Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Встановлені судом обставини дають підстави стверджувати про те, що нерухоме майно, на яке накладений арешт ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20.05.2015 року, на час постановлення вказаного судового рішення фактично було власністю не ОСОБА_8 , а ОСОБА_4 .
Враховуючи викладене, а також те, що майно, на яке накладений арешт, не відповідає критеріям, встановленим в ч. 1 ст. 170 КПК України та не має ознак речей, визначених в ч. 2 ст. 167 КПК України, суд приходить до переконливого висновку про те, що арешт накладений безпідставно, крім того, його наявність об`єктивно перешкоджає власниці нерухомого майна ОСОБА_4 зареєструвати реєстраційній службі своє право власності на нерухоме майно.
Таким чином, клопотання ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 131-132, 167, 170, 174 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт на майно, власником якого є ОСОБА_4 , накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20.05.2015 року по справі № 553/1986/15-к (провадження № 1-кс/553/508/2015), а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд загальною площею 0,1000 га кадастровий номер :07:001:0003, для особистого селянського господарства площею 0,0576 га кадастровий номер :07:001:0004.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1