ВИРОК
16 лютого 2016року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з середнью освітою, не працевлаштованого, не одруженого, дітей на утриманні не має, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 20.01.1997 року Шевченківським р/с м.Запоріжжя за ч.ч. 2, 3 ст. 140 КК України ( в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 22.02.1999 року звільнився за відбуттям строку покарання;
- 31.10.2001 року Шевченківським р/с м.Запоріжжя за ч. З ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнився 12.10.2004 року за відбуттям строку покарання;
- 23.01.2007 року Шевченківським р/с м.Запоріжжя за ст. 118 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнився 02.03.2007 року за відбуттям строку покарання;
- 14.08.2008 року Шевченківським р/с м.Запоріжжя за ст. 395 КК України до 1 місяця арешту, звільнився за відбуттям строку покарання;
- 03.03.2010 року Жовтневим р/с м.Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 357 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 01.02.2011 року за відбуттям строку покарання;
- 01.07.2011 року Шевченківським р/с м.Запоріжжя за ч. 1 ст. 309, ст. 395 КК України до 4 місяців арешту, звільнений 25.11.2011 року;
- 31.10.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 185 ч.2, 263 ч.2, 70 ч. 1,ч.4 КК України, до 6 місяців арешту, звільнений 30.12.2011 року;
- 28.05.2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 190ч.2, до позбавлення волі строком на 1 рік;
- 25.10.2013 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст.ст. 185ч.2, 263
ч.2, 357 ч.3, 70 ч. 1 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі., звільнений 25.11.2013 року за закінченням терміну покарання;
- 27.05.2014 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ст.ст.263 ч.2, 309 ч.2, ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі, з випробуванням на 2 роки;
- 22.10.2014 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.15,ч.2 ст.185,ч.1 ст.263,ч.2 ст.309,70 ч.1,71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, початок строку відбування покарання з 22.09.2014 року;
у вчиненні кримінальних правопорушень за ст.185 ч.2, ст. 321 ч.1 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
У невстановлений час, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та перевезення з метою збуту, збут сильнодіючих лікарських засобів, знаходячись в районі зупинки громадського транспорту «Анголенко» в м. Запоріжжі, у невстановленої особи, за грошові кошти, незаконно придбавневстановлену кількість, приблизно 39 пігулок, які згідно з висновком експерта № 462 від 25.04.2014 року містять у своєму складі сильнодіючий лікарський засіб димедрол, загальною масою 1,95 г, який став незаконно зберігати при собі з метою збуту, та на громадському транспорті незаконно перевіз їх із зупинки громадського транспорту «Анголенко» до зупинки громадського транспорту «Карпенко Карого» в м. Запоріжжі, звідки прослідував до себе додому за адресою:м. Запоріжжя, вул. Магістральна 57, де продовжив зберігати вказану кількість сильнодіючого лікарського засобу з метою збуту.17.04.2014 року, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел направлений на збут сильнодіючого лікарського засобу, на громадському транспорті незаконно перевіз вищевказану кількість сильнодіючого лікарського засобу від зупинки громадського транспорту «Карпенко Карого» до зупинки громадського транспорту ПК «ЗТЗ» по вул. Кремлівській в м. Запоріжжя, звідки прослідував до «Гідротехнічного коледжу», розташованого по вул. Мінській в м. Запоріжжі, де приблизно о 14 годині 20 хвилин, незаконно збув ОСОБА_8 , в обмін на мобільний телефон, 10 білих пігулок з рискою, які згідно з висновком експерта № 462 від 25.04.2014 року містять у своєму складі сильнодіючий лікарський засіб димедрол, загальною масою 0,5 г.
17.12.2013 року ОСОБА_7 знаходячись біля будинку № 14 по вул. Лєрмонтова в м. Запоріжжі, діючи повторно, таємно, з корисливих мотивів, доки його дій ніхто не бачить, підійшов до автомобілю марки «ВАЗ 2106» та шляхом опущення правого переднього скла відкрив автомобіль, сів до його салону, з заднього сидіння викрав полку вартість якої становить 250 гривень та розміщені на ній динаміки марки «Піонер», вартість яких становить 500 гривень, які належать гр. ОСОБА_9 , які в подальшому продав в одному з ларьків в районі «Критого ринку» по вул. Сталеварів в м. Запоріжжя, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на суму 750 гривень.
16.09.2014 року приблизно о 08 год. ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 52 А по вул. Нижньодніпровська в м. Запоріжжі діючи повторно, таємно, з корисливих мотивів, доки його дій ніхто не бачить, підійшов до автомобілю марки «Таврія» та шляхом опущення правого переднього скла відкрив автомобіль, сів до його салону, в якому з бардачка викрав мобільний телефон марки «СамСунг» в корпусі чорного кольору, який належить гр. ОСОБА_10 , який в подальшому продав в одному з ларьків в районі «Критого ринку» по вул. Сталеварів в м. Запоріжжя. Вартість мобільного телефону згідно з висновком експертизи № 1841 від 21.10.2014 становить 367 гривень 03 копійки, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на вказану суму.
17.09.2014 року ОСОБА_7 знаходячись в приміщенні гардеробу, який знаходиться в будинку № 2 по вул. 12 квітня в м. Запоріжжі, діючи повторно, таємно, з корисливих мотивів, а саме приміщення ДЮСШ футбольного клубу «Металург» маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, доки його дій ніхто не бачить, зайшов до приміщення гардеробу та викрав з карману джинсів мобільний телефон марки «Айфон 5 S», який належить ОСОБА_11 , який в подальшому продав в одному з ларьків в районі «Критого ринку» по вул. Сталеварів в м. Запоріжжя, чим спричинив останньому матеріальний збиток на суму 8 799 гривень 20 копійок.
19.09.2014 року приблизно о 22 год. ОСОБА_7 , знаходячись в районі зупинки громадського транспорту «ТЦ Україна» діючи таємно, доки його дій ніхто не бачить, викрав сумку, що належить ОСОБА_12 , яка знаходилась на лавочці, в якій знаходилися грошові кошти в розмірі 350 гривень та навігатор марки «АСУС» в корпусі сірого кольору, який в подальшому продав в одному з ларьків в районі «Критого ринку» по вул. Сталеварів в м. Запоріжжя. Вартість навігатора згідно з висновком експерта № 1840 від 20.10.2014 становить 715 гривень 50 копійок та грошові кошти в розмірі 350 гривень, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на суму 1 065 гривень 50 копійок.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою провину за обвинуваченням за ст.321 ч.1 КК України та у скоєнні крадіжок за ст.185 ч.2 КК України. Суду пояснив, що на ринку Анголенка у м.Запоріжжя купив димедрол, перевіз за місцем мешкання, зберігав їх у себе вдома, потім 17.04.2014 року перевіз димедрол на маршрутному таксі до вул.Кремлівської у м.Запоріжжя та поміняв таблетки димедролу на мобільний телефон за домовленістю з незнайомим чоловіком. Щодо крадіжок суду пояснив, що 17.12.2013 року по вул.Лермонтова в м.Запоріжжя шляхом опущення вікна у салоні автомобіля ВАЗ, проник в автомобіль та викрав звідти полку з динаміками та магнітолою, які потім продав на ринку. 16.09.2014 року таким же чином шляхом опущення скла відкрив автомобіль Таврія та викрав мобільний телефон Самсунг, який здав на Критому ринку в м.Запоріжжя. 17.09.2014 року зайшов в гардеробну футбольного клубу Металург та з кишені одягу викрав мобільний телефон Айфон, який здав у скупку. 19.09.2014 року на зупинці громадського транспорту ТЦ Україна на лавці побачив сумку, в той час як чоловік відійшов до ларька, та викрав з неї гроші, навігатор, який продав у ларьку на Критому ринку в м.Запоріжжя.
На підставі ст.349 КПК України, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 епізоду обвинувачення за ст.321 ч.1 КК України та епізодів крадіжок за ст.185 ч.2 КК України, думки самого обвинуваченого, який повідомив, що бажає закінчити судове слідство по цим кримінальним провадженням без дослідження доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, думки прокурорів, захисника, докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не досліджувалися.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ст.185 ч.2 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, та за ст.321 ч.1 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: незаконне придбання, перевезення та зберігання з метою збуту, збут сильнодіючих лікарських засобів, вчинений без спеціального дозволу.
Відповідно до ст.66 КК України, судом встановлені наступні пом`якшуючі вину обвинуваченого ОСОБА_7 обставини: щире каяття.
Обставин, що обтяжують вину ОСОБА_7 судом не встановлено.
При призначенні покарання, суд приймає до уваги характер і ступінь тяжкості суспільно небезпечних діянь, яке закон відносить до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який вину в скоєному визнав повністю, розкаявся у скоєному, має ряд хронічних захворювань, однак не працює, раніше був неодноразово засуджений, тому суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе в умовах ізоляції його від суспільства.
По провадженню цивільні позови потерпілими не заявлялися.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.
19.06.2014 року приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_7 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно та з корисливих мотивів перебуваючи в салоні маршрутного таксі № 9, на зупинці громадського транспорту «вул. Красна» в м. Запоріжжі, шляхом вільного доступу, із жіночої сумки, що належить гр. ОСОБА_13 , таємно викрав її майно, а саме мобільний телефон марки «Nokia СЗ-01» в корпусі сірого кольору (сталь), ІМЕI № НОМЕР_1 , вартістю 397 гривень 50 копійок.
19.06.2014 року у період часу з 10 год. 20 хв. до 10 год.35 хв, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно та з корисливих мотивів перебуваючи в салоні трамвая № 10, який прямував від зупинки громадського транспорту «Андріївський Собор» до зупинки громадського транспорту «вул. Копьонкіна» в м. Запоріжжі, шляхом вільного доступу, із жіночої сумки, що знаходилась в руках ОСОБА_14 , таємно викрав її майно, а саме мобільний телефон марки «LG-E445», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_3 в корпусі чорного кольору, вартість якого становить 1051 гривень 93 копійки.
У скоєнні крадіжок мобільних телефонів ОСОБА_7 винним себе не визнав, пояснив що цих крадіжок він не вчиняв, так як з травня 2014 року по серпень 2014 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у Веселянському туберкульозному диспансері. Знаходячись в СІЗО він декілька раз був етапований до Шевченківського райвідділу міліції, де працівник міліції ОСОБА_15 примушував його підписати документи за злочини, яких він не вчиняв. Його тримали з ранку до вечора в приміщенні Шевченківського РВ, одягали пакет на голову, він піддався на фізичний та моральний тиск на нього та підписав все, що йому давали працівники міліції на підпис. Крім того суду пояснив, що перед його впізнанням оперуповноважений повідомив скупщикам мобільних телефонів, - Огли, ОСОБА_16 номер, під яким він був розташований на впізнанні..
Щодо обвинувачення за вчинення ОСОБА_7 крадіжок 19.06.2014 року суд з урахуванням думки прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідив наступні докази.
Як на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні ним злочину передбаченого ст.185 ч.2 КК України сторона обвинувачення покладається на:
- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що він займається купівлею-продажем мобільних телефонів на ринку Анголенка в м.Запоріжжя, та на початку літа у 2014 році він купував у обвинуваченого мобільний телефон марки LG чорного кольору, мобільний телефон був у хорошому стані, та він вигідно його продав, він брав участь на впізнанні обвинуваченого у Шевченківському РВ;
- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що він влітку 2014 року у скупці купував мобільний телефон марки LG чорного кольору, який потім в нього вилучили працівники міліції, пояснюючи що телефон крадений;
- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що він приблизно 16 -17 червня 2014 року у скупці купив мобільний телефон Нокіа С3, в серебристому корпусі, який потім в нього вилучили працівники міліції, пояснюючи що телефон крадений;
- показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що він працює в кіоску № 7 на ринку ОСОБА_21 , влітку 2015 року він купував у обвинуваченого мобільний телефон Нокіа С 301 білого кольору, він приймав участь у впізнанні обвинуваченого в Шевченківському РВ, за понятих йому ніхто не говорив, на впізнанні був присутній він, два працівники міліції, та йому предявили чотирьох чоловік для впізнання, серед яких він впізнав обвинуваченого;
- показання допитаної судом потерпілої ОСОБА_13 , яка суду пояснила, що 19.06.2014 року вона їхала у маршрутному таксі, прохід у таксі був заповнений людьми, її мобільний телефон Нокіа був у сумці, виходячи з маршрутного таксі, вона побачила, що навушники тирчали з сумки, а мобільний телефон пропав. Вона не бачила, хто викрав у неї мобільний телефон.
- показання допитаної судом потерпілої ОСОБА_14 , яка суду пояснила, що 19.06.2014 року вона їхала трамваєм, у сумці знаходився мобільний телефон LG, вийшла на зупинці „вул..Копьонкіна у м.Запоріжжя, та виявила відсутність мобільного телефону та гаманця. Обвинуваченого ОСОБА_7 у трамваї вона не бачила, хто міг скоїти крадіжку не знає.
Крім того, в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 стороною обвинувачення в судовому засіданні були надані письмові докази:
- розписка ОСОБА_22 про отримання нею від працівника міліції мобільного телефону Nokia С3-01 в корпусі сірого кольору;
- розписка ОСОБА_23 про отримання нею від працівників міліції мобільного телефону LG;
- висновок експерта № 1810 від 22.10.2014 року про ринкову вартість мобільного телефону LG Е 445 в корпусі чорного кольору, - 1051 грн.93 коп.;
- протокол огляду предмету від 01.10.2014 року, а саме мобільного телефону LG Е 445 в корпусі чорного кольору;
- заява свідка ОСОБА_18 про видачу працівникам міліції мобільного телефону LG в корпусі чорного кольору;
- протокол огляду предмету від 18.10.2014 року, - мобільного телефону марки Nokia С3-01;
- заява ОСОБА_19 про видачу працівникам міліції мобільного телефону Nokia С3-03 в корпусі сірого кольору;
- висновок експерта № 1811 від 20.10.2014 року про ринкову вартість мобільного телефону Nokia С 3-01 в корпусі сірого кольору, - 397 грн.50 коп;
- протокол предявлення особи для впізнання від 13.10.2014 року за участі свідка ОСОБА_17 , який вказав на ОСОБА_7 як на особу, в якої купував мобільний телефон LG Е 445:
- протокол предявлення особи для впізнання від 15.10.2014 року за участі свідка ОСОБА_20 , якай вказав на ОСОБА_7 як на особу, в якої купував мобільний телефон Nokia в корпусі сірого кольору.
- постанова про визнання і залучення речовим доказом мобільного телефону марки Nokia С3-01 в корпусі сірого кольору, вилученого у свідка ОСОБА_19 .
Сторона захисту на спростування обвинувачення предявленого ОСОБА_7 посилалася на те, що 19 червня 2014 року він знаходився на лікуванні у обласній туберкульозній лікарні в с.Веселянка Запорізького району.
Згідно з довідкою в.о. головного лікаря КУ „Обласна туберкульозна лікарня „ ЗОР № 7 від 27.03.2015 р. ОСОБА_7 знаходився на лікуванні з 30.05.2014 р. по 29.07.2014 р. Крім того, як зазначено в постанові старшого слідчого відділу прокуратури Запорізької області від 30.06.2015 року про закриття кримінального провадження за заявою ОСОБА_7 про застосування до нього недозволених методів слідства співробітниками міліції пояснення ОСОБА_7 з приводу неможливості вчинення ним злочину 19.06.2014 року перевірялися слідчим, та , згідно з листом в.о. головного лікаря КУ „Обласна туберкульозна лікарня „ ЗОР ОСОБА_7 в період лікування 10.06.2014 року відлучався з медичного закладу, за самовільне залишення медичної установи 29.07.2014 р. ОСОБА_7 був виписаний.
Однак, докази про те. що він не перебував в лікарні саме 19.06.2014 року відсутні.
Отже доводи обвинуваченого про те, що 19.06.2014 року він не міг вчиняти крадіжки ніякими доказами не спростовані.
До закінчення судового слідства, клопотань від учасників процесу про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів крім тих, що досліджені в судових засіданнях, не надійшло.
В судових дебатах прокурор вказав про можливість визнання винним ОСОБА_7 в пред`явленому обвинуваченні за ст.185ч.2 КК України і призначенні йому покарання у вигляді позбавлення волі.
Захисник та обвинувачений просили постановити виправдувальний вирок в цій частині обвинувачення.
Згідно зі ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального злочину. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Обовязок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Відповідно до ч.2ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Статтями 85 та 86 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, а допустимим визнається доказ, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Всебічно, повно та обєктивно дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази у їх сукупності суд дійшов до наступного висновку.
Зокрема, суд аналізуючи надані прокурором докази обвинувачення, а саме розписка ОСОБА_22 ; розписка ОСОБА_23 про отримання ними викрадених мобільних телефонів; висновок експерта № 1810 від 22.10.2014 року про ринкову вартість мобільного телефону LG Е 445 в корпусі чорного кольору, протокол огляду предмету від 01.10.2014 року а саме мобільного телефону LG Е 445 в корпусі чорного кольору; заява свідка ОСОБА_18 про видачу працівникам міліції мобільного LG в корпусі чорного кольору; протокол огляду предмету від 18.10.2014 року, - мобільного телефону марки Nokia С3-01; заява ОСОБА_19 про видачу працівникам міліції мобільного телефону Nokia С3-03 в корпусі сірого кольору, висновок експерта № 1811 від 20.10.2014 року про ринкову вартість мобільного телефону Nokia С 3-01 в корпусі сірого кольору, - 397 грн.50 коп; протокол предявлення особи для впізнання від 13.10.2014 року за участі свідка ОСОБА_17 , протокол предявлення особи для впізнання від 15.10.2014 року за участі свідка ОСОБА_20 , вважає їх такими, які безпосередньо не підтверджують участь ОСОБА_7 у вчиненні крадіжок мобільних телефонів у потерпілих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а є такими, що можуть стверджувати про крадіжку, однак на те, що саме її вчинив ОСОБА_7 не вказують.
Покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_20 вказують на факт купівлі у ОСОБА_7 мобільних телефонів, однак не вказують на купівлю у нього саме тих мобільних телефонів, які були викрадені 19.06.2014 року у потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , та безпосередньо самостійно ці покази не підтверджують, що саме ОСОБА_7 вчинив дані крадіжки.
Крім того, доводи обвинуваченого про те, що свідкам ОСОБА_17 , ОСОБА_20 працівники міліції перед його впізнанням повідомляли про те, під яким номером розташований обвинувачений, не спростовані стороною обвинувачення. Прокурор не наполягав на допиті понятих, та не намагався спростувати в цій частині пояснення обвинуваченого.
Інших доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 крадіжок мобільних телефонів стороною обвинувачення не надано і такі не були встановлені судом в процесі розгляду даного кримінального провадження.
Суд, відповідно до вимог норми ст.94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження відносно ОСОБА_2, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ наданий стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозвязку прийшов до висновку про необхідність прийняття процесуального рішення про недоведеність того, що саме обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинено злочин, передбачений ст.185ч.2 КК України. (ст. 373 ч.1 п.2 КПК України).
Таким чином, судом встановлено, що всупереч ст.92 КПК України, слідчим, прокурором не доведено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив крадіжку мобільних телефонів у потерпілих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .
Суд вважає, що докази, які надав і посилається прокурор, як на підставу доведеності вини ОСОБА_7 не є достатніми для визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального злочину.
Відповідно до вимог ст.373ч.3 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
В ст.7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, а ст.8 КПК України встановлює, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Стаття 17 КПК України вказує, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст.6 ч.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.
Наявність таких обґрунтованих сумнівів не узгоджується з принципом доказування поза розумним сумнівом. При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Аналогічна позиція зазначена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.07.2011 року, що дає підстави відповідно до п.1 ч.1 ст.373 КПК України для постановлення виправдувального вироку .
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006р. передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Виправдувальний вирок згідно із ч.1ст. 373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України в ході судового розгляду не знайшла свого підтвердження, а тому суд приходить до висновку про виправдання ОСОБА_7 у звязку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено 19 червня 2014 року саме ним.
Керуючись ст. ст.368, 370, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим та виправдати його за недоведеністю вчинення саме ним 19 червня 2014 року злочинів, передбачених ст.185 ч.2 КК України.
Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 ч.2, ст.321 ч.1 КК України та призначити йому покарання:
- за ст.321 ч.1 КК України у вигляді 1 (одного) року 6 місяців позбавлення волі;
- за ст.185 ч.2 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Згідно зі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_7 у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання з покаранням за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22.10.2014 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання 5 (пять) років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили, міру запобіжного заходу, обрану ОСОБА_7 , у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Строк відбуття покарання рахувати з 22 вересня 2014 року, тобто з моменту його затримання.
Відповідно до абз. 1.ч.5. ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього увязнення з 22.09.2014 року по 16.02.2016 року включно з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази: мобільний телефон «Самсунг», переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_24 ,- залишити ОСОБА_24 , мобільний навігатор марки „Асус, переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_12 , - залишити ОСОБА_12 ; мобільний телефон марки „Айфон 5S, переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_11 ,- залишити ОСОБА_11 ; мобільний телефон марки „LG-Е445 в корпусі чорного кольору, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_23 ,- залишити ОСОБА_23 ;мобільний телефон марки „Nokia С3-01 в корпусі сірого кольору, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_13 , - залишити ОСОБА_13 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1