Справа № 190/7/16-к
Провадження №1-м/190/1/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті П`ятихатки Дніпропетровської області у залі суду в рамках кримінального провадження з розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку Вяземського районного суду Хабаровського краю Російської Федерації від 30 грудня 2013 року, яким за частиною четвертою статті 111 Кримінального кодексу Російської Федерації до семи років позбавлення волі без обмеження волі у виправній колонії суворого режиму засуджений

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селі Іванівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, Україна, громадянин України, маючий професійно-технічну освіту, неодружений, маючий на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працюючий монтером колії ПМС 217 філіалу ВАТ «РЖД» Далекосхідної дирекції по ремонту шляху, військовозобов`язаний, раніше не судимий, який мав останнє відоме в Україні місце проживання на АДРЕСА_1 , який відбуває призначене покарання у Федеральній казенній установі «Виправна колонія № 7» Управління Федеральної служби виконання покарань Росії по Хабаровському краю,

встановив:

Мін`юст України відповідно до ч. 3 ст. 609 КПК України порушив перед судом це клопотання, прийнявши 16 листопада 2015 року наказ № 2287/5 на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 13 серпня 2015 року № 06-95010/15, що вчинений на основі Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, про прийняття для подальшого відбування покарання на території України ОСОБА_4 , засудженого вироком Вяземського районного суду Хабаровського краю, що за апеляційною ухвалою Хабаровського крайового суду набрав законної сили 06 травня 2014 року.

Засуджений ОСОБА_4 у письмовій заяві виявив згоду на таку передачу, відбуваючи призначене йому покарання з урахуванням попереднього ув`язнення з 30.12.2013 р.. Прохання про особисте слухання судом для викладення своєї думки ОСОБА_4 не висловлював.

Вяземським районним судом Хабаровського краю винесено вирок на підставі того, що 13.06.2012 р. в період часу з 00.30 год. до 01.00 год. ОСОБА_4 і його знайомий ОСОБА_5 знаходились в кафе «Березка», розташованому на вул. Центральна, 7 с. Красицьке Вяземського району Хабаровського краю, де розпивали спиртні напої спільно з незнайомим їм раніше ОСОБА_6 .. У зазначений час, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , всі в стані алкогольного сп`яніння, вийшли з вказаного кафе і знаходячись на ділянці місцевості між зазначеним кафе і автобусною зупинкою, розташованою в районі б. № 2 по вул. Центральній с. Красицьке Вяземського району Хабаровського краю, у ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в результаті сварки з ОСОБА_6 раптово винниклої на грунті особистих неприязних стосунків з останнім, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .. Діючи з вказаним умислом, 13.06.2012 р. в період з 00.30 год. до 01.30 год., знаходячись на вищевказаній ділянці місцевості, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 з почуття удаваного товариства, з особистих неприязних стосунків до ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечної для життя, діючи спільно, в групі осіб, умисно, усвідомлюючи громадську безпеку, протиправність і фактичний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, у вигляді спричинення тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, небезпечного для життя людини, не маючи умислу на позбавлення життя останнього і не передбачаючи можливість настання його смерті, хоча повинні були і могли це передбачити, нанесли не менше 11 ударів руками і ногами в життєво важливі органи голову, руку і тіло ОСОБА_7 , спричинивши згідно висновку експерта № 83 від 22.08.2012 року тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження. Смерть ОСОБА_6 настала о 03.15 год. 13.06.2012 р. в результаті умисних дій ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ..

У вироку іноземного суду викладено причинний зв`язок між тяжким тілесним ушкодженням і смертю, що сталася, встановлено вину ОСОБА_4 як до заподіяння тяжкого ушкодження, так і до смерті потерпілого, вирішено питання про умисел, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховано спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер причинення злочинних дій, поведінку винних і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, встановлено, що у винних був єдиний умисел і вони допомагали один одному у досягненні мети, діяли узгоджено, на чому ґрунтується висновок про кваліфікацію встановленого у ході судового розгляду діяння за ч. 4 ст. 111 КК РФ за ознаками як умисне спричинення тяжкої шкоди здоров`ю, небезпечної для життя людини, групою осіб, що спричинило по необережності смерть потерпілого.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» дано роз`яснення, що при вирішенні судом питання про умисел визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю. Частина 2 статті 121 КК України передбачає щодо смерті потерпілого необережну вину.

Відповідно до положень ст. 10 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Вивченням особи засудженого за наданою інформацію з`ясовано, що ОСОБА_4 відбуває покарання у виправній колонії № 7 м. Комсомольська на Амурі з 09.06.2014 р. у звичайних умовах, де характеризується посередньо, порушень режиму утримання не допускає, як не здійснює і ніяких дій, які б його характеризували позитивно, заохочень не має, від робіт по благоустрою приміщень і території колонії ухиляється, по характеру стриманий, в спілкуванні з представниками адміністрації веде себе коректно, ввічливо, не працевлаштований, перебуває на диспансерному обліку у терапевта з діагнозом: виразкова хвороба 12-палої кишки, стан задовільний, і медичних протипоказань для слідування етапом не має.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши подані документи, оцінивши обґрунтованість клопотання, у відповідності до ч. 3 ст. 610 КПК України дійшов висновку про визначення діяння, на підставі якої вироком суду іноземної держави засуджений громадянин України, злочином, за який передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України, внаслідок чого підлягає відбуванню позбавлення волі з визначенням його строку без зміни тривалості призначеного таким вироком покарання, адже визначене покарання за своєю природою і тривалістю є сумісним із законодавством України, про що згідно з ч. 7 ст. 610 КПК України постановляє цю ухвалу.

Керуючись ст. 610 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Вяземського районного суду Хабаровського краю Російської Федерації від 30 грудня 2013 року привести у відповідність із законодавством України, визначивши ОСОБА_4 до відбування на підставі цього вироку позбавлення волі, яке передбачене санкцією частини 2 статті 121 Кримінального кодексу України за той самий злочин, строком у сім років, що обчислюється з 30 грудня 2013 року.

Ухвала підлягає оскарженню до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом семи днів, починаючи з наступного за днем її оголошення, із плином яких набирає законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_1