Провадження № 1кп/522/334/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2015 року Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000172 від 21.01.2013 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000463 від 09.10.2014 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000354 від 31.05.2013 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевськ, Луганської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 15.12.2011 року Приморським районним судом м. Одеса за ч. 4 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі статей 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання строком на 3 роки за вчинення кримінального правопорушення 17.05.2011 р.,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Зугдіді, Республіки Грузії, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 15.12.2011 року за ч. 4 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі статей 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання строком на 3 роки за вчинення кримінального правопорушення 17.05.2011 р.,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Зугдіді, Республіки Грузії, грузина, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

- 15.12.2011 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 4 ст. 186 КК України, до 5 р. п/в із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з відбуванням покарання з випробувальним терміном на 3 роки за вчинення кримінального правопорушення 17.05.2011 р.,,

- 26.02.2014 року Краматорським міським судом Донецької області, судом винесено ухвалу про скасування звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; 16.06.2015 р. Краматорським міським судом Донецької області відмовлено в задоволенні подання про направлення звільненого від покарання з випробуванням ОСОБА_8 для відбування покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від. 15.12.2011 р.,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілих: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисників: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Обвинувачені, діючи за попередньою змовою між собою та з іншими невстановленими слідством особами (№ 1, 2, 3, 4), матеріали відносно особи № 4 виділені в окреме провадження, з корисливих мотивів, діючи умисно, згідно з заздалегідь розробленим планом вчинили злочини за таких обставин.

1. 11.01.2010, в першій половині дня ОСОБА_6 разом з іншими особами №1 і №2 переміщувались вулицями м. Одеса на автомобілі «Субару Форестер» та відслідковували об`єкт злочину.

Помітивши автомобіль «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_17 , а на пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_13 , і оцінивши зовні осіб, які перебували у вказаному автомобілі, ОСОБА_6 та його спільники вирішили, що ті є заможними, і визначили їх майно як об`єкт посягання, маючи намір зімітувати дорожньо-транспортну пригоду, під час якої викрасти чуже майно з салону автомобіля.

Втілюючи в дію злочинний задум, ОСОБА_6 та інші особи 11.01.2010 р. о 13 год. 00 хв. №1 і №2 на автомобілі «Субару Форестер», рухались за автомобілем «Тойота Камрі», р/н НОМЕР_1 до моменту його зупинки біля будинку № 16 по вул. Садовій в м. Одесі.

В цей час ОСОБА_6 вийшов з автомобіля, інша невстановлена слідством особа №1, з метою відвернення уваги власників майна, навмисно вчинила зіткнення з автомобілем «Тойота Камрі».

ОСОБА_13 , з метою з`ясування ситуації, вийшов з салону автомобіля «Тойота Камрі», залишивши свій рюкзак з грошима в його салоні, і попрямував до водія, який знаходився за кермом автомобіля «Субару Форестер».

Тим часом ОСОБА_6 , відкрив двері автомобіля «Тойота Камрі», забрав з салону рюкзак, вартістю 2000 грн., в якому знаходився паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_13 та гроші в сумі 400 370 грн., і почав тікати. Всього потерпілому спричинено матеріальних збитків на суму 402 370 грн.

ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , побачили ОСОБА_6 і зрозуміли, що він викрав з салону автомобіля гроші, почали кричати йому вслід, вимагаючи повернути викрадене.

Незважаючи на вимоги повернути майно, та усвідомлюючи, що його злочинні дії носять відкритий характер, ОСОБА_6 вскочив в автомобіль «Субару Форестер», і разом з невстановленими особами зник з місця вчинення злочину, заволодівши чужим майном на загальну суму 402 370 грн., що становить особливо великий розмір.

2. 04.11.2012 р. приблизно о 05 годині, ОСОБА_6 , із двома іншими невстановленими слідством особами № 3 та № 4, матеріали відносно особи №4 виділено в окреме провадження, знаходячись на 387 кілометрі +170 метрів автошляху Київ-Одеса, побачили автомобіль «Мерседес-Бенц», державний номер НОМЕР_2 , який був припаркований на узбіччі, а в його салоні знаходився громадянин ОСОБА_12 .

З метою заволодіння майном ОСОБА_12 , розподіливши між собою ролі, ОСОБА_6 із двома іншими невстановленими слідством особами № 3 та № 4, користуючись темною порою доби, а також тим, що ОСОБА_12 відпочивав в салоні автомобіля, пошкодили заднє праве колесо автомобіля зробивши проріз в шині, щоб запобігти спробам ОСОБА_12 переслідувати їх після заволодіння майном.

Після цього ОСОБА_6 та інша особа № 3 розбили бокове скло на пасажирських дверях вищевказаного автомобіля і через утворений отвір, намагались забрати у ОСОБА_12 , сумку-барсетку, в якій знаходились його документи та гроші.

ОСОБА_12 спробував перешкодити нападникам, в зв`язку з чим ОСОБА_6 , діючи узгоджено зі спільниками, з метою подолання опору потерпілого, застосував до нього насильство, небезпечне для здоров`я останнього, завдавши ОСОБА_12 приблизно сім ударів кулаком в область голови, чим заподіяв йому садна тім`яної і потиличної областей, синці лівої скроневої і щокової областей, забито-рвані рани тім`яної області голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинити, короткочасний розлад здоров`я.

В результаті розбійного нападу на ОСОБА_12 ОСОБА_6 та інші невстановлені слідством особи №3 і №4 заволоділи майном потерпілого - сумкою-барсеткою, вартістю 500 грн., в якій знаходились: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , ідентифікаційній код платника податків на ім`я ОСОБА_12 , посвідчення водія та талон попереджень, медична довідка на ім`я ОСОБА_12 , технічний паспорт на автомобіль «Мерседес-Бенц», р/н НОМЕР_2 , шкіряний гаманець вартістю 100 грн.; гроші в сумі 13 000 доларів США, що станом на 04.11.2012 р. складало 103 909 грн.; гроші в сумі 13 000 грн., тобто заволоділи майном на загальну суму 117 509 грн.

3. 17.09.2009 р. приблизно 13 год. 40 хв. ОСОБА_7 , діючи спільно з ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою, маючи на меті заволодіння чужим майном, рухались на автомобілі по вул. Ришельєвській у м. Одесі. Знаходячись поряд з будинком № 43 по вул. Ришельєвській у м. Одеса, вони помітили громадянку ОСОБА_18 , яка у руці тримала жіночу сумку.

Реалізуючи свій злочинний намір і діючи відповідно попередній домовленості та розподілу ролей, ОСОБА_8 вийшов з автомобіля, наблизився до ОСОБА_18 , та використавши фактор раптовості, вирвав у неї з рук сумку, вартістю 4 000 грн., в якій знаходились цінні речі та грошові кошти, у той час, як ОСОБА_7 спостерігав за діями ОСОБА_8 , і забезпечував безперешкодне скоєння злочину та швидке залишення місця події.

Після цього обвинувачені зникли з місця вчинення злочину разом із сумкою потерпілої, в якій знаходились: гаманець фірми «Шанель», вартістю 1000 грн.; мобільний телефон марки «Нокіа Н81», вартістю 3000 грн.; з сім-картою МТС № НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Соні Еріксон 902», вартістю 2 000 грн., з сім-картою Київстар № НОМЕР_4 ; косметичка, вартістю 1000 грн.; 1500 доларів США, що по курсу Національного банку України складало 12 тисяч 840 гривень; гроші в сумі 5000 гривень; візитниця з візитками, дві записні книжки, технічний паспорт на автомобіль, страхові документи на автомобіль, та ключі від автомобілю марки «БМВ-Х6» завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 28 840 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України не визнав і пояснив, що інкримінованих йому злочинів він не скоював, і взагалі в час скоєння цих правопорушень його не було в м. Одесі. До м. Одеси він, ОСОБА_6 , взагалі приїздив рідко, іноді на лікування до інституту ім.. Ак. Філатова, іноді просто відпочити на морі. З ОСОБА_8 і ОСОБА_7 він був знайомий до 2011 року, але в час скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень, він із ними не спілкувався. Під час свого затримання у 2011 році він, ОСОБА_6 , знаходився у тяжкому для життя та здоров`я стані, однак ніяких медичних довідок на підтвердження цього у нього не має. Також обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що він ніколи у своєму житті не користувався наручним годинником.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю, підтвердив обставини вчинення ним, разом з ОСОБА_8 , пограбування ОСОБА_18 при обставинах, викладених у вироку.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 , також повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і підтвердив обставини вчинення ним, разом з ОСОБА_7 пограбування ОСОБА_18 при обставинах, викладених у вироку.

На підставі ст. 349 ч. 3 КПК України, за добровільною згодою учасників судового розгляду, судом визнано недоцільним дослідження доказів за обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , стосовно фактичних обставин пограбування ОСОБА_18 , які кваліфіковані за ст.186 ч.2 КК України і сторонами не оспорюються.

При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинувачених в межах пред`явленого їм обвинувачення.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що своїми умисними діями, при вищевказаних обставинах (по епізоду відкритого викрадення чужого майна у потерпілої ОСОБА_18 ), які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Враховуючи невизнання вини обвинуваченими ОСОБА_6 у вчиненні пограбування потерпілого ОСОБА_13 , кваліфікованого за ч. 5 ст. 186 КК України, а також невизнання вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_12 , кваліфікованого за ч. 2 ст. 187 КК України, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження в судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів, наданих сторонами кримінального провадження. При цьому відповідно до вимог ст.. 319 КПК України суд приймає до уваги надані, досліджені та долучені до матеріалів судової справи докази до зміни складу колегії з урахуванням думки учасників судового провадження, які не наполягали на новому проведенні процесуальних дій.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розглядалось судом в межах пред`явленого обвинуваченим обвинувачення та в межах наданих прокурором доказів.

По епізоду відкритого викрадення чужого майна потерпілого ОСОБА_13 від 11.01.2010 р. вина ОСОБА_6 підтверджується такими доказами дослідженими і визнаними судом належними допустимими і достатніми.

Зокрема допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що 11.01.2010 року близько 13 години 00 хв. він прибув на автомобілі «Тойота Камрі», під керуванням ОСОБА_19 до відділення «Альфа банку», що знаходиться на перехресті вулиць Ланжеронівської та Катерининської, для купівлі іноземної валюти.

Від`їжджаючи від банку ОСОБА_13 , помітив, що за ним слідує автомобіль «Субару Форестер», темно-гранітового кольору. Далі ОСОБА_13 , разом із ОСОБА_20 , поїхали на вул. Садову, де ОСОБА_13 , повинен був купити іноземну валюту у обмінному пункті. Розраховуючись із касиром обмінного пункту, ОСОБА_13 , побачив, що за ним на відстані 10-20 м. спостерігає ОСОБА_6 , який бачив, що у його рюкзаку знаходяться гроші. Після завершення своїх операцій у обмінному пункті, ОСОБА_13 , вийшов та сів у автомобіль ОСОБА_19 , яка рушила і об`їхала автомобіль «Субару Форестер».

Але саме в цей час автомобіль «Субару Форестер» почав здавати назад і умисно вчинив зіткнення із автомобілем «Тойота Камрі».

Після зіткнення, водій автомобіля «Субару Форестер» від`їхав на відстань приблизно 10 м вперед, а ОСОБА_13 , вийшов із автомобіля «Тойота Камрі», залишивши свій рюкзак з грішми в автомобілі, і підійшов до водія автомобіля «Субару Форестер», з`ясовувати причину зіткнення.

На його, ОСОБА_13 , питання, водій автомобіля «Субару Форестер» не відповідав, лише весь час дивився у дзеркало заднього огляду. В момент розмови із водієм автомобіля «Субару Форестер» ОСОБА_13 , почув крик ОСОБА_19 : «Сергію, сумка!», повернувся і побачив, як ОСОБА_6 викрадає із автомобіля «Тойота Камрі» його рюкзак з грішми та побіг назад до автомобіля, вимагаючи віддати сумку.

Однак ОСОБА_6 побіг та вскочив в автомобіль «Субару Форестер», і зник з місця вчинення злочину.

Як зазначив потерпілий, ОСОБА_6 викрав у нього рюкзак, вартістю 2000 грн., в якому знаходився паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_13 та гроші в сумі 400 370 грн.

Потерпілий у судовому засіданні категорично впізнав ОСОБА_6 як особу, яка скоїла відкрите викрадення його майна.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 дала суду показання, аналогічні показанням потерпілого ОСОБА_13 , викривши ОСОБА_6 у вчиненні пограбування потерпілого ОСОБА_13 .

Крім цього, свідок у судовому засіданні також категорично впізнала ОСОБА_6 як особу, яка скоїла відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 ..

При пред`явленні фотознімків для впізнання (протоколи від 25.05.2011 р.) потерпілий ОСОБА_13 , свідок ОСОБА_19 впізнали ОСОБА_6 , як особу, яка відкрито заволоділа майном ОСОБА_13 .

Однак, при дослідженні протоколів пред`явлення фотознімків для впізнання суд враховує те, що вони складені та процедура пред`явлення фотознімків для впізнання була проведена із порушенням вимог ст.. 228 КПК України, а тому приходить до висновку, що згідно ст.ст. 85, 86 КПК України про недопустимість та неналежність цих доказів.

При винесенні рішення, суд враховує покази потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_19 дані ними у судовому засіданні. Зокрема, суд враховує покази потерпілого та свідка, які категорично впізнали ОСОБА_6 , як особу, яка відкрито викрала грошові кошти ОСОБА_13 ..

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 за допомогою відеоконференцзв`язку пояснила, що в 2011 році вона спільно проживала із ОСОБА_22 , який в період 2011 року запропонував їй поїхати до м. Одеса та дати неправдиві свідчення у Приморському районному суді м. Одеси, про те, що 11.01.2010 року вона разом із ОСОБА_6 та його родичами святкувала день народження племінниці ОСОБА_6 у м. Алчевськ Луганської області, що свідчило б про те, що в день нападу на потерпілого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_6 не було в м. Одеса, однак вона відмовилась і до суду не поїхала.

Таким чином, з показань свідка вбачається, що ОСОБА_6 намагався створити собі алібі, що непрямим чином також викриває його у вчиненні злочину.

Із заяви потерпілого ОСОБА_13 від 11.01.2010 р. вбачається, що потерпілий просить вжити заходів до невідомої особи, яка 11.01.2010 р. близько 14 год. 00 хв. таємно викрала із автомобіля «Тойота Камрі» р/н НОМЕР_1 з салону автомобіля сумку (рюкзак) з грошовими коштами в сумі 42 000 доларів США та 65 000 грн., а також паспорт на ім`я ОСОБА_13 .

Із висновку комісійної нарколого-психіатричної експертизи вбачається, що ОСОБА_6 не страждав і не страждає на психічні захворювання, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Із протоколу огляду місця події від 11.01.2010 р. вбачається, що автомобіль «Тойота Камрі» темно-синього кольору, р/н НОМЕР_1 Задній бампер з правої сторони має пошкодження у вигляді подряпин, що підтверджує показання потерпілого та свідка ОСОБА_19 стосовно того, що злочинці умисно вчинили зіткнення з автомобілем «Тойота Камрі» для полегшення вчинення грабежу.

На підставі викладеного суд дійшов до беззаперечного висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_6 у вчиненні пограбування ОСОБА_13 .

Враховуючи викладене, суд встановив у судовому засіданні, що своїми умисними діями, при вищевказаних обставинах (по епізоду відкритого викрадення чужого майна у потерпілого ОСОБА_13 ), які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 186 КК України.

По епізоду розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 від 04.11.2012 р. вина ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що події нападу на нього трапилися на 83-км автошляху Київ-Одеса. Їдучи по дорозі, він вирішив зупинитись та зачекати доки спаде туман. Зупинившись, ОСОБА_12 , заснув, а через деякий час почув удар у скло його автомобіля, одразу після чого ОСОБА_6 завдав йому декілька ударів кулаком по голові, а інша особа заволоділа його сумкою. В той час, коли потерпілий намагався чинити опір нападникам, він випадково увімкнув світло у машині, тому мав можливість добре розгледіти обличчя особи, яка наносила йому тілесні ушкодження та іншої особи, яка допомагала ОСОБА_6 при скоєнні злочину. Після того, як нападники вирвали сумку потерпілого, вони зникли з місця вчинення злочину на автомобілі. В результаті нападу на нього злочинці заволоділи його грошима в сумі 13 000 доларів США, 13 000 гривень та документами. На обличчях ОСОБА_6 та іншої особи масок не було, а руки їх були в рукавицях. Крім цього, потерпілий пояснив, що особа, яка разом із ОСОБА_6 скоїла напад на нього, була значно вища за зростом ніж ОСОБА_7 , з іншими рисами обличчя. Зважаючи на те, що, він, ОСОБА_12 добре розрізняє осіб, які належать до слов`янської національності та тих, які належать до інших національностей, він впевнений, що напад на нього здійснив не ОСОБА_7 , а інша особа. Також потерпілий в судовому засіданні категорично впізнав ОСОБА_6 та пояснив, що він не має жодних сумнівів у тому, що напад на нього здійснив ОСОБА_6 , та жодних підстав обмовити ОСОБА_6 у нього немає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 та свідок ОСОБА_24 , кожен окремо, надали аналогічні покази про те, що вони були працівниками АЗС, розташованої на 387 км траси Київ-Одеса, пояснили, що 04.11.2012 року приблизно о 4-5 годині ранку у вікно АЗС постукав ОСОБА_12 і сказав, що його пограбували та побили. При цьому ОСОБА_23 , побачив, що у ОСОБА_12 булла розбита голова та текла кров. Почувши це, ОСОБА_23 , почав надавати потерпілому першу медичну допомогу самостійно, а ОСОБА_24 викликав міліцію, та «швидку» медичну допомогу.

Із картки обліку інформації, яка надійшла по телефону від 04.11.2012 р. вбачається, що 04.11.2012 року о 05 год. 30 хв. до чергової частини Ширяївського РВ надійшло повідомлення по телефону від г-на ОСОБА_12 , 1960 р.н., про те, що 04.11.2012 року близько 05 год. 10 хв. на 387 км автодороги Київ Одеса двоє невідомих йому чоловіків шляхом розбиття скла його автомобіля «Мерседес-Спрінтер», р/н НОМЕР_2 , відкрито заволоділи сумочкою водія чорного кольору розміром 10?30 см., в якій знаходилися грошові кошти в сумі 13 000 доларів США та 12 000 гривень та документи на автомобіль.

Із протоколу усної заяви (повідомлення) про злочин та подію від 04.11.2012 р. вбачається, що ОСОБА_12 звернувся до Ширяївського РВ ГУМВС України в Одеській області та повідомив, що 04.11.2012 року близько 5 год. 00 хв. на 387 км автодороги Одеса-Київ під час його відпочинку двоє невідомих йому чоловіків, шляхом розбиття скла з пасажирської сторони його автомобіля «Мерседес» білого кольору, р/н НОМЕР_2 та шляхом нанесення йому ударів кулаком по голові та в ліву частину обличчя, відкрито заволоділи його чоловічою шкіряною сумкою чорного кольору, в якій знаходились грошові кошти в сумі 13 000 доларів США, 13 000 грн., посвідчення водія, паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, технічний паспорт на автомобіль на його прізвище та кредитна картка «Приватбанк» на рахунку якої було близько 5 000 грн. Сума завданих збитків складає 120 000 грн.

Із висновків судово-медичної експертизи № 3796 від 04.11.2012 року та № 50 від 14.05.2013 року вбачається, що ОСОБА_12 в процесі розбійного нападу були заподіяні такі тілесні ушкодження: забиті-рвані рани тім`яної ділянки голови, садна тім`яної і потиличної областей, синці лівих скроневої і щічної областей, які утворилися від дії тупих предметів і могли статися 04.11.2012 р.

Потерпілому ОСОБА_12 було нанесено не менше шести-семи ударів, послідовність ударів встановити не надається можливим.

Забиті-рвані рани тім`яної ділянки голови тягнуть розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день), і за цим критерієм, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Висновки експерта об`єктивно підтверджують показання потерпілого про обставини нападу на нього та про механізм утворення спричинених йому тілесних ушкоджень.

Із протоколу огляду місця події від 04.11.2012 року вбачається, що місцем пригоди являється узбіччя автодороги Одеса-Київ 387 км + 170 м навскоси в західному напрямку в 47 метрах розташована АЗС «ДОР Сервіс», на узбіччі дороги в північному напрямку стояв автомобіль марки «Мерседес Бенц», білого кольору, р/н НОМЕР_2 , на якому виявлено механічні пошкодження, а саме заднє праве колесо є спущеним в гумовій шині якого виявлено отвір у вигляді прорізу, шириною 3 см., а саме у верхній його частині, всі інші колеса авто є накачаними. Також у вказаному авто є розбитим вітрове скло в правій пасажирській передній дверці. Поряд з автомобілем на ґрунтовій поверхні виявлено осип скла різних форм та розмірів.

Із протоколу огляду місця події від 07.11.2012 року вбачається, що місцем пригоди виступає Ширяївський РВ ГУМВС України в Одеській області, а саме кабінет № 3. Предметом огляду виступає білий поліетиленовий пакет,який у верхній частині зав`язаний на вузол, в якому знаходяться паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , технічний паспорт на автомобіль «Даймлер-Крайслер 313 CDI», ОФОРМЛЕНИЙ НА ІМЯ ОСОБА_25 , р/н НОМЕР_2 , білого кольору, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_12 , талон попереджень на ім`я ОСОБА_12 № НОМЕР_5 , кредитна пластикова картка «Приватбанк» № НОМЕР_6 , пластикова картка «Фішка-Окко», картонна візитка « ОСОБА_26 », пластикова дисконтна картка «Таврія В», довідка торгової палати «Торгова марка Дака» на ім`я ОСОБА_12 , медична довідка на ім`я ОСОБА_12 .. При обробці вказаних документів, карток, поліетиленових обгорток, та предметів магнітним слідовиявляючим порошком типу малахіт за допомогою магнітного пензля будь-яких слідів пальців рук не виявлено. Вказані речі вилучено з місця пригоди для подальшого долучення у якості речових доказів.

Результати огляду місця злочину також підтверджують показання потерпілого.

Оцінюючи викладені докази в їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_6 поза розумним сумнівом винуватим у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_12 .

Із протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 07.11.2012 р. вбачається, що потерпілий ОСОБА_12 , серед представлених для огляду фотознімків, вказав на фотокартку під № 2 ОСОБА_6 , та пояснив, що саме ця особа є однією із тих, яка 04.11.2013 року приблизно о 5 год. 00 хв. на узбіччі автодороги Одеса-Київ здійснила розбійний напад на нього та спричинила йому тілесні ушкодження. ОСОБА_6 потерпілий впізнав по рисам обличчя та тіло будові.

Із протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 26.04.2013 р. вбачається, що потерпілий ОСОБА_12 , серед представлених для огляду фотознімків, впізнав особу під № 3 ОСОБА_7 , та вказав що ця особа дуже схожа на особу, яка 04.11.2013 року приблизно о 5 год. 00 хв. на 80 км. автодороги Київ-Одеса вчинила грабіж відносно нього, але в судовому засіданні ОСОБА_12 категорично заявив, що кримінальне правопорушення відносно нього вчинив не ОСОБА_7 , а інша особа. Пояснивши при цьому, що ОСОБА_7 не того зросту, має іншу форму та риси обличчя.

Однак, при дослідженні протоколів пред`явлення фотознімків для впізнання суд враховує те, що вони складені та процедура пред`явлення фотознімків для впізнання була проведена із порушенням вимог ст.. 228 КПК України, а тому приходить до висновку, що згідно ст.. 85, 86 КПК України про недопустимість та неналежність цих доказів.

Крім того, суд враховує покази потерпілого ОСОБА_12 , який категорично впізнав ОСОБА_6 , як одного із осіб, які здійснили розбійний напад на нього. Також суд враховує покази потерпілого ОСОБА_12 , який у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_7 це не та особа, яка здійснила розбійний напад на нього.

Враховуючи викладене, колегія суддів встановила у судовому засіданні, що своїми умисними діями, при вищевказаних обставинах (по епізоду розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 ), які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, вивчивши матеріали обвинувального акту колегія суддів вважає, що провина обвинувачених у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання обвинувачених ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 186 КК України винними.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_7 у співучасті в розбійному нападі на ОСОБА_12 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст.187 ч.2 КК України, суд приходить до висновку про те, що його винуватість в цій частині обвинувачення не доведена і його необхідно виправдати.

На підтвердження обвинувачення в цій частині прокурор послався на протокол впізнання потерпілим обвинуваченого ОСОБА_7 від 26.04.2013 р. та на покази, надані потерпілим ОСОБА_12 у судовому засіданні 29.01.2015 р..

Інших доказів вини ОСОБА_7 прокурор суду не надав.

Зазначений протокол, на думку суду, не є належним і допустимим доказом, і визнаний судом недостатнім для визнання ОСОБА_7 винним в цій частині обвинувачення, виходячи з таких підстав.

Дослідивши зазначений протокол впізнання судом встановлено, що потерпілий не категорично впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 , а вказав, що обвинувачений за формою обличчя дуже схожий на другу особу, що разом з ОСОБА_6 брала участь в розбійному нападі на нього 04.11.2012 р.

При цьому потерпілий в судовому засіданні категорично стверджував, що ОСОБА_7 це не та особа, яка брала участь в розбійному нападі, що нападник був значно вищий за ОСОБА_7 , з іншими рисами обличчя.

Крім цього, потерпілий ОСОБА_12 у судових засіданнях 28.05.2015 р., 14.09.2015 р., 19.11.2015 р., 23.11.2015 р. надав покази із яких вбачається, що потерпілий впевнений, що ОСОБА_7 це не та особа, яка вчинила кримінальне правопорушення відносно нього.

Суд вважає, що винність ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_12 не підтверджена наданими суду доказами, в зв`язку з чим він має бути виправданий в цій частині обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_7 категорично заперечує свою причетність до розбійного нападу на ОСОБА_12 .

Враховуючи викладені обставини і оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що протокол впізнання ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_12 не може бути визнаний достатнім доказом вини обвинуваченого ОСОБА_7 у співучасті в розбійному нападі на ОСОБА_12 . Так, в той час, коли потерпілий намагався чинити опір нападникам, він випадково увімкнув світло у своїй машині, тому мав можливість добре розгледіти обличчя особи, яка наносила йому тілесні ушкодження, та пізніше упізнав за цими рисами ОСОБА_6 . Суд враховуючи те, що на той час у машині було добре освітлення, приходить до висновку, що потерпілий мав реальну можливість упізнати і іншу особу, яка разом із ОСОБА_6 вчинила напад на нього, однак у судовому засіданні потерпілий з упевненістю сказав, що не впізнає у ОСОБА_7 тієї особи.

Інших доказів, які вказували б на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, обвинуваченням не надано, можливості збирання нових доказів, які могли б дійсно підтвердити вину обвинуваченого, вичерпані, в судовому засіданні встановлені і допитані всі особи, які могли б дати свідчення щодо наявності або відсутності події злочину.

Згідно зі ст.. 65 КПК України, суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що ґрунтуються на доказах, якими є фактичні дані, зібрані у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому ст. 92 КПК України визначено, шо обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

При цьому стаття 62 Конституції України гарантує, що обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тобто суд ухвалює обвинувальний вирок лише у тому випадку, коли досліджені під час судового розгляду докази, які відповідають вимогам належності та допустимості, спростовують всі розумні сумніви щодо вини особи.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, та ст.. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним (справа Дж.Мюррей проти Сполученого Королівства).

Такий же принцип закріплений у статті 17 КПК України, відповідно до якої ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може грунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд розглядає кримінальне провадження на засадах змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що в ході судового розгляду не доведено, що розбійний напад на потерпілого ОСОБА_12 вчинений обвинуваченим ОСОБА_7 , в зв`язку з чим ОСОБА_7 має бути виправданим в цій частині обвинувачення за ст.187 ч.2 КК України, на підставі ст.373 ч.1 п.2 КПК України.

Крім того, суд враховує те, що інших клопотань про допит інших свідків чи дослідження інших письмових доказів по кримінальному провадженню від учасників кримінального провадження до суду не надходило.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які позитивно характеризуються у відповідності зі ст. 65 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, колегія суддів не вбачає.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, колегія суддів не вбачає.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 згідно ст. 66 КК України, колегія суддів визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що потерпіла не має до обвинуваченого ані моральних, ані матеріальних претензій, те, що він раніше не судимий станом на 17.09.2009 р.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, колегія суддів не вбачає.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, колегія суддів визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що потерпіла не має до обвинуваченого ані моральних, ані матеріальних претензій, наявність у обвинуваченого на утриманні матері пенсійного віку, яка є вдовою та страждає на хронічну серцево-судинну хворобу, що він раніше не судимий станом на 17.09.2009 р.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК України. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
На підставах, передбачених у ч.1 ст. 69 КК України, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На підставі вищевикладеного за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання і суттєво знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення, із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 та відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до нього положення ст. 69 КК України, призначивши основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

На підставі вищевикладеного за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання і суттєво знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення, із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_8 та відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до нього положення ст. 69 КК України, призначивши основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, а також роль кожного у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд враховує положення п.п. 23, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Враховуючи невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_6 , не можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, приходить до висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_6 в межах санкцій ч. 5 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України.

Враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 , не можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, приходить до висновку про можливість застосування до нього положення ст. 69 КК України та необхідність призначення покарання ОСОБА_7 нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 , наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_8 , не можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, приходить до висновку про можливість застосування до нього положення ст. 69 КК України та про необхідність призначення покарання ОСОБА_8 нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 186 КК України.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Прокурором також надано довідку та висновок службового розслідування за фактом втрати речових доказів, вилучених під час огляду місця події металеве відро ємкістю 18 л., вкрите іржею, чоловічий годинник марки «Mador» з ремінцем чорного кольору, який з одного боку є обірваним, сліди пальців рук від рукавиць, марлевий тампон з плямами бурого кольору, які ззовні схожі на кров, металевий стержень, який з одного боку є загостреним, довжиною 16 см., діаметром 7 мм. по епізоду обвинувачення вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення відносно ОСОБА_12 , із яких вбачається, що в кімнаті зберігання речових доказів Ширяївського РВ ГУМВС України в Одеській області вказані речові докази відсутні. Проведеним службовим розслідуванням у 2014 році встановити місцезнаходження речових доказів не представилось можливим.

При цьому питання щодо вирішення долі вищезазначених речових доказів згідно ст.. 100 КПК України судом не вирішується, оскільки місце знаходження їх невідоме.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_6 суми матеріальної шкоди у розмірі 402 370 грн. залишити без розгляду на підставі ст. 326 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_6 суми матеріальної шкоди у розмірі 117 509 грн. та моральної шкоди на суму 30 000 грн. залишено судом без руху, оскільки потерпілий у порушення вимог, передбачених ч. 5 ст. 119 ЦПК України не надав суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 100,128, 326, 368-371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, 119 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_6 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 186 ч. 5; ст. 187 ч.2 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 5 ст. 186 КК України 11 (одинадцять) років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

За сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання призначене ОСОБА_6 за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2011 року у вигляді 5 років позбавлення волі, та на підставі статей 75, 76 КК України він звільнений від відбуття покарання строком на 3 роки виконувати самостійно.

- за ч. 2 ст. 187 КК України призначити покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити обвинуваченому ОСОБА_6 , покарання у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 71 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м.Одеси, від 15.12.2011 року, у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі та остаточно призначити йому покарання у вигляді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Строк покарання ОСОБА_6 відраховувати з 31.01.2013 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_7 , в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК України визнати невинуватим і виправдати за недоведеністю вчинення ним вказаного злочину.
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 2 (два) місяці.

За сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання призначене ОСОБА_7 за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2011 року у вигляді 5 років позбавлення волі, та на підставі статей 75, 76 КК України він звільнений від відбуття покарання строком на 3 роки виконувати самостійно.

Строк покарання ОСОБА_7 відраховувати з 03.10.2013 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 - залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_8 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 4 (чотири) місяці.

За сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання призначене ОСОБА_8 за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 15.12.2011 року у вигляді 5 років позбавлення волі, та на підставі статей 75, 76 КК України він звільнений від відбуття покарання строком на 3 роки виконувати самостійно.

Строк покарання ОСОБА_8 відраховувати з 29.07.2013 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 - залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Цивільно-позовну заяву ОСОБА_13 на підставі ст.. 326 КПК України залишити без розгляду.

Цивільно-позовну заяву ОСОБА_12 - залишити без руху.

Роз`яснити ОСОБА_13 та ОСОБА_12 положення ч. 7 ст. 128, відповідно до якого особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Речові докази: полімерний пакет, в якому знаходяться дрібні пластинчасті частини довільної форми темно-зеленого кольору після вступу вироку в законну силу знищити у встановленому законодавством порядку.

Речові докази: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_25 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_12 , талон попереджень на ім`я ОСОБА_12 , медична довідка на ім`я ОСОБА_12 , пластикова дисконтна картка «Таврія В», картонна візитка « ОСОБА_26 », пластикова картка «Фішка-Окко», кредитна пластикова картка «Приватбанк», довідка на ім`я ОСОБА_12 після вступу вироку в законну силу вважати повернутими за належністю потерпілому ОСОБА_12 .

Арешт, накладений постановою слідчого від 05.07.2011 року, на майно ОСОБА_8 після вступу вироку в законну силу скасувати.

Арешт, накладений постановою слідчого від 05.07.2011 року, на майно ОСОБА_7 після вступу вироку в законну силу скасувати.

Арешт, накладений постановою слідчого від 05.07.2011 року, на майно ОСОБА_6 після вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 395 КПК України шляхом подачі через Приморський районний суд м. Одеси в апеляційний суд Одеської області апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, потерпілим, захисникам, обвинуваченим.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3