Справа № 11-344/11 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Категорія: ч.2 ст.342 КК України Доповідач : Данко В. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2011 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Данка В.В.,

суддів Макарова Ю.М. Партики І.В.,

з участю прокурора Нижника М.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 17 січня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 17 січня 2011 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, не судимий

Засуджений:

за ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі;

за ч.2 ст.342 КК України на один рік позбавлення волі;

за ч.2 ст.345 КК України на один рік шість місяців позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України до шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого остаточне покарання призначено три роки позбавлення волі.

Запобіжний захід взяття під варту залишено засудженому без зміни до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання рахується з 15 квітня 2010 року з часу фактичного затримання.

Питання про речові докази та судові витрати вирішено відповідно до ст.ст.81,93 КПК України.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 13 серпня 2009 року, о 20 год. 55 хв., перебуваючи у приміщенні дільничного пункту міліції Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, що по вул. Кульпарківській,131 у м. Львові, з приводу скоєння ним насильства в сім'ї, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173-2 КпАП України, намагався втекти. При спробі дільничних інспекторів міліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3, під час виконання ними службових обов'язків, повернути ОСОБА_1 в приміщення дільничного пункту, останній виривався, вчинив опір, шарпанину, в ході якої пошкодив формений одяг потерпілого ОСОБА_3

Крім того, 13 серпня 2009 р., біля 21 год. 00 хв., ОСОБА_1, перебуваючи у приміщенні дільничного пункту міліції Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, що по вул. Кульпарківській,131 у м. Львові, у відповідь на зауваження дільничного інспектора міліції Франківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 з приводу його поведінки та прохання припинити протиправні дії щодо своєї матері та працівників міліції, наніс останньому удар кулаком в підборіддя, заподіявши відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2263 від 28 серпня 2009 р. легкі тілесні ушкодження.

Крім цього 14 квітня 2010 р., близько 17 год. 30 хв., ОСОБА_1, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, виявивши відкритими вхідні двері у загальне підвальне приміщення по вул. Науковій,52 у м. Львові, проник у підвальне приміщення, належне потерпілому ОСОБА_5, звідки таємно викрав електрозварювальний трансформатор, вартістю 489 грн., електродриль, вартістю 100 грн., 14 пачок добавок до порошку "Калгон", на загальну суму 448 грн., завдавши потерпілому шкоду в сумі 1037 грн.

На вирок суду засуджений подав апеляцію, в якій вказує на те, що по епізоду крадіжки не було проникнення в приміщення, працівника міліції не бив, а тільки відштовхнув, оскільки не знав що це працівник міліції, оскільки останній не був у форменому одязі і не представився. А нанесення тілесних ушкоджень, що нібито були нанесені ним дільничному 13 серпня 2009 р., не може стверджуватися експертизою № 2263 від 28 серпня 2009 р., оскільки з часу події пройшло 15 діб. Просить віднестися до нього справедливо.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважає вирок районного суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляцію - без задоволення, вивчивши матеріали кримінальної справи та проаналізувавши доводи поданої апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, вчинених за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Твердження засудженого про те, що він не вчиняв злочинів, поставлених йому у вину, не беруться до уваги колегією суддів. Адже судом першої інстанції було всесторонньо і обєктивно досліджено і перевірено зібрані по справі докази і дано правильну юридичну оцінку діянням засудженого.

Так, висновок суду про вчинення ОСОБА_1 злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України ґрунтується на доказах, яким дано оцінку у вироку:

показаннях потерпілих дільничних інспекторів міліції ОСОБА_4, ОСОБА_3, у судовому слідстві та потерпілого ОСОБА_2 на досудовому слідстві, перевірених у судовому засіданні, про те, що 13 серпня 2009 року, мама ОСОБА_6 звернулася до ОСОБА_2, як до дільничного інспектора міліції, з приводу вчинення ОСОБА_1 насильства в сім"ї. ОСОБА_2 викликав останнього в дільничний пункт міліції та став його опитувати. ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з поясненнями, втік з приміщення дільничного пункту міліції, однак був зупинений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 На їх прохання повернутись назад, заперечував, висловлювався на їх адресу нецензурними словами, намагався вирватись, агресивно поводився, штовхався та вчинив шарпанину, внаслідок чого розірвав формену сорочку ОСОБА_3 Коли Михайлів 3.Я., який зайшов в приміщення дільничного пункту міліції, зробив йому зауваження з приводу неналежної поведінки та просив припинити протиправні дії, підсудний наніс йому удар кулаком в підборіддя та продовжував чинити опір, який припинив, коли йому на руки оділи кайданки. Всі вони були у форменому одязі, про те, що вони працівники міліції підсудний знав;

висновку судово-медичної експертизи від 28 серпня 2009 р. № 2263 про те, що у ОСОБА_4 3.Я.виявлено легкі тілесні ушкодження (т.2, а.с.49);

показаннях потерпілого ОСОБА_5 у судовому засіданні про те, що йому належить підвальне приміщення по вул. Науковій,52 у м. Львові, яке розташоване під його квартирою. Він майже щодня заходить у підвал, загальні двері та двері у його підвал завжди були зачинені. 14 квітня 2010 року, почувши шум, пішов у підвал, на сходах побачив ОСОБА_1, який ніс якийсь пакет. Зайшовши у підвал, виявив, що двері його підвального приміщення відкриті та скоєно крадіжку. Пакет з викраденими речами стояв на сходах. Через деякий час побачив підсудного, який направлявся у підвал, але, помітивши його, відразу повернув в іншу сторону, однак він зупинив підсудного, з-під футболки останнього виглядав належний йому електричний пробник напруги, який знаходився у підвалі. Матеріальних претензій не має, оскільки викрадене майно йому повернено;

показаннях свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні про те, що підвалом у приміщенні будинку ні він, ні члени його сім"ї не користуються впродовж багатьох років, ключів від вхідних дверей у підвальне приміщення, ні він, ні його син ОСОБА_1 не мали. Син ніяких речей у підвалі не зберігав;

протоколі огляду місця події від 14 квітня 2010 р.(т.2, а.с.13-15) та фото таблицями до нього (т.2, а.с.72-83);

протоколах огляду речових доказів (т.2, а.с.53, т.1, а.с.56-57).

Оцінюючи показання ОСОБА_8 в частині невизнання своєї вини, суд першої інстанції не надав їм віри та розцінив як намагання уникнути від кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовані зібраними доказами, а також поясненнями потерпілих ОСОБА_4 ,ОСОБА_3, ОСОБА_2 про те, що всі вони були у форменому одязі, окрім того, підсудний достовірно знав, що вони працівники міліції та працюють на дільничному пункті міліції по вул. Кульпарківській,131 у м. Львові, оскільки неодноразово туди запрошувався. Заперечення своєї вини підсудним у частині скоєння крадіжки з проникненням спростовані поясненнями свідка ОСОБА_7 про те, що його син ОСОБА_1 у підвальному приміщенні нічого не зберігав, ключів від входу не мав, показами потерпілого ОСОБА_5 про те, що викрадені речі зберігались на різних полицях у підвалі.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги показання підсудного про те, що він скоїв крадіжку майна потерпілого без проникнення у приміщення, оскільки в підвальне приміщення ОСОБА_5 не заходив, оскільки відповідно до ч.3 ст.185 КК України, проникнення це вторгнення у приміщення з метою вчинення крадіжки, яке може здійснюватись таємно чи відкрито, як з подоланням перешкод, так і безперешкодно.

Оцінюючи покази потерпілих ,свідка, суд першої інстанції вірно вважав їх правдивими, оскільки вони нічим не спростовані, знаходяться в обєктивному звязку з іншими доказами по справі.

Колегія суддів вважає, що покарання засудженому, призначене судом з дотриманням вимог ст.65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину /згідно з ч.3 ст.12 КК України злочини, поставлені у вину ОСОБА_1, є злочинами середньої тяжкості /ч.2 ст.345 КК/ і тяжкий /ч.3 ст.185 КК/ обране з врахуванням особи засудженого та з врахуванням помякшуючих та обтяжуючих обставин.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що призначене засудженому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому підстав для помякшення засудженому покарання немає.

Керуючись ст.ст.365,366,367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 17 січня 20-11 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляцію засудженого ОСОБА_1 без задоволення.

Судді: Данко В.В. Макаров Ю.М. Партика І.В.

Оригінал ухвали