11-кп/775/299/2015(м)
264/3642/15-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

та захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2015 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про її умовно-дострокове звільнення,

встановила:

10 червня 2015 року ОСОБА_7 звернулась до суду першої інстанції з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від покарання, призначеного вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2012 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, посилаючись на те, що відбула необхідний для цього термін покарання, є ВІЛ-інфікованою, має неповнолітню дитину.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2015 року у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення відмовлено.

Зі скаргою до апеляційного суду звернулась засуджена, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції і задовольнити клопотання про її умовно-дострокове звільнення. В обґрунтування своєї позиції вказувала на те, що вона відбула відповідний термін покарання, передбачений ст.81 КК України, є ВІЛ-інфікованою, має малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, захисника в інтересах засудженої, який підтримав апеляцію ОСОБА_7 та просив її задовольнити, прокурора, який не заперечував стосовно задоволення апеляції засудженої, перевіривши матеріали справи й доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_7 вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 березня 2012 року засуджена за ч.3. ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Строк відбування покарання рахується з 19 січня 2012 року, тобто на 19 травня 2015 року засуджена фактично відбула 2/3 строку призначеного покарання.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення.

Так, суд приймаючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 обґрунтовано зазначив, що засуджена, відбуваючи покарання з 19 січня 2012 року, немає жодного заохочення.

Натомість, під час перебування у виправній колонії ОСОБА_7 допустила порушення встановлених правил поведінки і розкладу дня засуджених та порушення за відмову брати участь у господарських роботах, за що отримала два стягнення 08 квітня та 25 квітня 2015 року.

Крім того, зі змісту характеристики на ім`я ОСОБА_7 убачається, що 19 травня 2015 року начальником відділення виправної колонії зроблено висновок про те, що ОСОБА_7 не довела свого виправлення і не заслуговує на застосування щодо неї умовно-дострокового звільнення.

За таких обставин, враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, колегія суддів вважає, що підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2015 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про її умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_______________ ________________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3