У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
потерпілого ОСОБА_12 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_13 ,
захисника ОСОБА_14 ,
обвинуваченого ОСОБА_15 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні 23 листопада 2015 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_15 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності означених ч. 1 ст. 49 КК України в межах апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 131 100 900 091 82 відносно
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ясенок Гомельської області Республіка Білорусь, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_15 визнаний винним за ч. 1 ст. 125 КК України і йому за цим законом призначено покарання у виді громадських робіт на строк 190 годин.
Постановлено стягнути з ОСОБА_15 на користь потерпілого ОСОБА_12 кошти за моральну шкоду у розмірі 7.000 грн.
Вирішено питання щодо речового доказу.
За вироком суду ОСОБА_15 визнано винним у тому, що він 26 липня 2013 року приблизно о 21 год. 20 хв., знаходячись на стадіоні ЦСК по пр-ту Повітрофлотський, 2, в м. Києві, під час словесного конфлікту з раніше знайомим ОСОБА_12 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно штовхнув останнього своєю лівою рукою у груди. Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_15 схопив ОСОБА_12 за куртку та наніс один удар кулаком своєї руки в область правої скроні, після чого ОСОБА_15 наніс потерпілому один удар ногою в область лівої скроні.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_15 , потерпілому ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: синців на передній поверхні лівого плеча в середній третині, в лобній ділянці справа.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2363 від 29 липня 2013 року, вказані ушкодження утворилися від не менш 2 (двох) травматичних дій тупим (тупими) предметом (предметами), характерні властивості якого (яких) в ушкодженні не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну, вказаному у постанові, тобто 26 липня 2013 року, не були небезпечними для життя, як кожне окремо, так і у сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості здоров`я).
Не погоджуючись із зазначеним вироком, обвинувачений ОСОБА_15 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчиненого злочину, доведеності вини та юридичної кваліфікації його дій, просить вказаний вирок в частині призначеного покарання змінити та пом`якшити за ч. 1 ст. 125 КК України покарання, визначивши його у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
На обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_15 наголошує на тому, що суд першої інстанції при призначенні покарання формально врахував положення ст.ст. 65-67 КК України, не прийнявши до уваги повне визнання ним-обвинуваченим своєї вини та щире каяття, провокаційну поведінку потерпілого, що передувала вчиненню кримінального правопорушення, а також його особу, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується, його сімейний та матеріальний стан.
А тому, вважає вирок, постановлений щодо нього є явно несправедливим внаслідок суворості та просить його змінити.
Від інших учасників провадження апеляційні скарги не надходили.
Справа з апеляційного скаргою обвинуваченого надійшла до суду апеляційної інстанції 16 липня 2015 року; ухвалою від 20 липня 2015 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_15 за приписами ст. 398 КПК України відкрито апеляційне провадження; на виконання вимог ст. 401 КПК України учасникам судового провадження надіслана копія ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою, інформацією про права і обов`язки та встановлено строк для подачі заперечень на апеляційну скаргу; після проведення підготовки провадження до апеляційного розгляду в обсязі, визначеному ст. 401 КПК України, ухвалою судді-доповідача від 31 липня 2015 року розгляд даного провадження було призначено на 24 вересня 2015 року.
З 24 вересня 2015 року розгляд провадження відкладався з різних причин, у тому числі за клопотанням його учасників.
01 жовтня 2015 року, з уточненнями від 19 листопада 2015 року, обвинувачений ОСОБА_15 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про внесення до його апеляційної скарги змін з вимогою про скасування вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року зі звільненням його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності означених ч. 1 ст. 49 КК України із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 1 ст. 417 КПК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_15 та захисника ОСОБА_14 щодо задоволення апеляційних вимог про скасування вироку суду зі звільненням його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження, пояснення прокурорів, які проти закриття даного кримінального провадження судом апеляційної інстанції з вказаних підстав не заперечували, пояснення потерпілого ОСОБА_12 та його представника - адвоката ОСОБА_13 протягом розгляду провадження в суді апеляційної інстанції, що заперечували проти задоволення клопотання та доводів апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_15 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи клопотання обвинуваченого ОСОБА_15 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності означених ч. 1 ст. 49 КК України в межах апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року, колегія суддів вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 407, ч. 1 ст. 417 КПК України.

Відповідно до змісту п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 1 ст. 285, ч. 3 ст. 288 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Як указують приписи п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Положеннями ч. 1 ст. 400 КПК України регламентовано, що подання апеляційної скарги на вирок суду припиняє набрання ним законної сили та його виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Висновки суду першої інстанції, що викладені у вироку, про доведеність винуватості ОСОБА_15 у завданні умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_12 - є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, як і кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_15 за ч. 1 ст. 125 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому і не можуть бути предметом перегляду колегією суддів в силу вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачена можливість призначення покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року, яке, згідно з нормою ч. 2 ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, і є менш суворим, ніж обмеження волі, як видно з положень ст. 51 КК України.
З часу вчиненого ОСОБА_15 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, 26 липня 2013 року до набрання вироком законної сили - 19 листопада 2015 року минуло понад два роки.
ОСОБА_15 під час апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на вирок суду звернувся до апеляційного суду з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, означених в п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України за сплином двох років за вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Правових перешкод щодо задоволення вимог клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, як то обставин, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України, в судовому засіданні встановлено не було.
Не можуть слугувати такими обставинами і заперечення потерпілого та його представника щодо задоволення заявленого клопотання, які не наводять правові підстави неможливості звільнення ОСОБА_15 від кримінальної відповідальності, а вважають, що дане волевиявлення обвинуваченого повинно бути викладено в іншій формі, ніж письмове клопотання, що відокремлене від апеляційної скарги.
За наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_15 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності означених в п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України в межах апеляційного провадження за його апеляційною скаргою підлягає задоволенню, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року скасуванню, зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_15 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
У разі закриття провадження з передбачених законом підстав цивільний позов розгляду не підлягає, як випливає зі змісту положень ст. 129 КПК України.

А тому, при звільненні ОСОБА_15 від кримінальної відповідальності та закритті кримінального провадження відносно нього не з реабілітуючих обставин, вирок суду підлягає скасуванню і в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 , який слід залишити без розгляду, що не позбавляє потерпілого ОСОБА_12 права звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства.
При скасуванні вироку доля речових доказів вирішується з дотриманням положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 284, 404, 407, 417 КПК України та п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, колегія суддів, -
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_15 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності означених ч. 1 ст. 49 КК України в межах апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 120 131 100 900 091 82 - задовольнити.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року відносно ОСОБА_15 - скасувати, звільнити ОСОБА_15 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК Україниу зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, та кримінальне провадження № 120 131 100 900 091 82 від 27 липня 2013 року закрити.

Цивільний позов ОСОБА_12 про грошове стягнення з ОСОБА_15 на відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду.

Речовий доказ: -компакт-диск з записом подій від 26 липня 2013 року, який міститься в опечатаному конверті - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3