Провадження 1-кс/201/9668/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі : головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю представника особи, яка подала клопотання - ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах цивільного позивача у кримінальному провадженні № 0000807 ОСОБА_5 , про накладення арешту на нерухоме майно та заборони на його відчуження та розпорядження, -

ВСТАНОВИВ
До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000807 на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною на її відчуження та розпорядження.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 03.11.2015 у кримінальному провадженні № 0000807 подано цивільний позов про стягнення з осіб, які підозрюються (обвинувачуються) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на її користь майнової шкоди у розмірі 625 631,81 доларів США. З огляду на це вона як особа визначена у ч. 1 ст. 171 КПК України має право ініціювати накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки незастосування цього заходу може призвести до знищення майна, яке знаходиться у квартирі та яке належить ОСОБА_5 .
Представник заявника в судовому засіданні наполягав на задоволенні його вимог в повному обсязі з підстав викладених у клопотанні та додатково зазначив, що обставини незаконності позбавлення права власності заявника, у тому числі на об`єкт накладання арешту, розслідуються у межах кримінального провадження № 0001789.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та відсутність визначених КПК України підстав для накладення арешту на квартиру.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, надані прокурором матеріали кримінального провадження № 0000807, суд вважає, що у його задоволенні слід відмовити, при цьому виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача, слідчого, прокурора про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, іншої особи для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Оскільки, як встановлено з матеріалів клопотання та досліджених матеріалів кримінального провадження жодній особі в межах кримінального провадження №0000807, відомості про яке внесене до ЄРДР 12 жовтня 2015 року за фактом злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, не було повідомлено про підозру у його вчиненні, не встановлено осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не встановлено достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, підстав для накладення арешту немає.

До того ж, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що заявником взагалі не вказано та не надано відповідних документів щодо реєстрації права власності на об`єкт накладення арешту на час розгляду клопотання, оскільки відповідно до приписів п. 4 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати наслідки арешту майна для інших осіб та розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 170-173, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах цивільного позивача у кримінальному провадженні № 0000807 ОСОБА_5 , про накладення арешту на нерухоме майно та заборони на його відчуження та розпорядженнявідмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 309, 395 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1