Дата документу Справа № 314/4589/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 314/4589/15-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/233/16 ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 185 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 18 січня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2015 року, якою відмовлено в задоволенні подання адміністрації Кам`янської виправної колонії УДПТСУ в Запорізькій області №101 про умовно-дострокове звільнення на невідбутий строк покарання відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця АР Крим, Джанкойський район, с. Павловка, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,
засудженого вироком Джанкойського міськрайонного суду АР Крим від 30 березня 2011 року за ч.2 ст. 185 КК України, з застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, до 7 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна.
Учасники судового провадження:
засуджений ОСОБА_7 , представник Кам`янської виплавної колонії ОСОБА_9
в режимі відеоконференції з Кам`янської ВК УДПтСУ в Запорізькій області № 101.
Встановлені ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2015 року обставини:
Адміністрація Кам`янської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області №101 звернулась до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 . В поданні, посилаючись на відбуття засудженим 2/3 строку покарання, наявність трьох заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, відсутність стягнень, участь засудженого в суспільно-корисній праці з благоустрою колонії та прилеглої до неї території, в поліпшенні житлово-побутових умов місць позбавлення волі, адміністрація виправної колонії просила звільнити засудженого умовно-достроково на невідбутий строк покарання.
Відмовляючи в задоволенні клопотання адміністрації Кам`янської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області №101, суд прийшов до висновку, що засуджений не довів свого виправлення та не досяг стану, визначеного ст. 6 КВК України, оскільки фактично за весь час відбування покарання, а саме з 18 листопада 2010 року працював лише 6 днів, в той час як обставин, які перешкоджали та перешкоджають працевлаштуванню засудженого за станом здоров`я чи через відсутність вакантних посад на підприємстві установи судом не було встановлено.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 зазначає про незаконність та необгрунтованість оскаржуваної ухвали, наявність передбачених законом підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 на невідбутий строк покарання, неврахування судом позитивної характеристики ОСОБА_7 , трьох заохочень від адміністрації колонії, участь в суспільно корисній праці, наявність захворювання. Просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою подання адміністрації Кам`янської виправної колонії УДПТСУ в Запорізькій області №101 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 задовольнити.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вказує на дотримання ним умов відбування покарання, наявність заохочень, участь в суспільно-корисній праці на території колонії, наявність у нього захворювання, яке не дозволяє йому працювати на тяжких роботах. Просить ухвалу скасувати, призначити новий судовий розгляд кримінального провадження.
Заслухавши доповідача, адвоката, засудженого та представника виплавної колонії, які підтримали вимоги апеляційних скарг та доводи клопотання, прокурора, який вважав узхвалу законною та обгрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Необхідною умовою застосування положень ст. 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.
Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком 17.02.2011 року Джанкойського міськрайонного суду АР Крим від 17.02.2011 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна. 30.03.2011 року Джанкойським міськрайонним судом АР Крим від 17.02.2011 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, враховуючи попередній вирок від 17.02.2011 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією 1/2 частини майна.
Початок строку відбування покарання обчислюється з 18.11.2010 року, кінець строку 18.11.2017 року.
Доводи апелянтів про відбуття засудженим строку покарання, передбаченого п.2 ч.3 ст.81 КК України для вирішення питання про його умовно-дострокове звільнення є недостатніми для об`єктивного висновку щодо виправлення засудженого, враховуючи наступне.
Матеріали провадження свідчать і судом першої інстанції враховано, що за весь строк відбування покарання з 2010 року ОСОБА_7 працював 6 днів у січні 2014 року (а.п. 9,11).
Згідно характеризуючих засудженого ОСОБА_7 відомостей останній дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, характеризується позитивно, був заохочений три рази, залучався без оплати до роботи по благоустрою та виконував запропонований об`єм робіт (а.п. 4,6,10,60).
Разом з тим, колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення, суд повинен виходити з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування ним покарання, а не за короткий період часу.
Сумлінна поведінка, в розумінні ст. 81 КК України, є не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення загального рівня, сумлінне ставлення до навчання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та інше.
Так, відповідно до характеристики до вересня 2012 року ОСОБА_7 характеризувався посередньо, а наявні три заохочення мали місце 08.02.2013 року, 29.10.2013 року та 10.07.2015 року.
01.04.2013 року у заміні умов тримання за ст.101 КВК України та 03.06.2014 року у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким за ст. 82 КК України стосовно ОСОБА_7 комісією установи було відмовлено.
Сумлінне ставлення до праці, в розумінні ст. 81 КК України, є свідома участь у суспільно-корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, внесення раціоналізаторських пропозицій, винахідницькі відкриття, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.
Надана медична довідка засвідчує виявлені у ОСОБА_7 залишкові зміни після перенесеного у 1997 році туберкульозу.
Відомості, що унеможливлюють працевлаштування ОСОБА_7 відсутні, наявність обмеження працездатності, при задовільному стані здоров`я засудженого, не є перешкодою займатися суспільно-корисною оплачуваною працею.
При цьому відомостей з приводу відсутності виробничих потужностей чи вакантних посад в наданих матеріалах не міститься та не спростовано представником установи виконання покарання.
Враховуючи усі обставини в сукупності, дані про особистість засудженого, який хоч і брав участь по благоустрою установи та його поведінка характеризується незначною ініціативністю, без наявності переконливих відомостей щодо сумлінної поведінки та ставлення до праці з боку ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про те, що засуджений довів своє виправлення.
На думку колегії суддів, під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону та норм матеріального права, і дійшов вірного висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.
Оскаржувана хвала суду є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування та задоволення апеляційних скарг не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення .
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 листопада 2015 року, якою відмовлено в задоволенні подання адмінінстрації Кам`янської виправної колонії УДПТСУ в Запорізькій області №101 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4