Справа№ 640/5904/15-к
н/п 1-кп/640/76/16
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі
колегії суддів: головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
захисника - адвоката ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Органом досудового слідства ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що у грудні 2010 року, більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, йому стало відомо, що його колишня дружина - ОСОБА_12 , з якою він має дружні, довірливі відносини, працюючи соціальним робітником територіального центру соціального обслуговування Київського району м. Харкова, здійснює надомне обслуговування за одинокою особою похилого віку ОСОБА_13 , яка погано орієнтується в місці та часі, не пам`ятає подій, які з нею відбуваються та окремих осіб, родичів, знайомих, та якій на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 . Використовуючи зазначену інформацію та дружні відносини ОСОБА_12 із ОСОБА_13 , які сформувались внаслідок виконання ОСОБА_12 своїх службових обов`язків, останній у січні 2011 року, більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, вирішив заволодіти правом власності на зазначену квартиру, та познайомився із ОСОБА_13 . В подальшому, ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, заволодів довірою ОСОБА_13 шляхом проведення поточних, дрібних ремонтних робіт у квартирі останньої на протязі тривалого часу з січня 2011 по квітень 2014 років.
У квітні 2014 року, більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, використовуючи довіру ОСОБА_13 переконав останню в необхідності збереження її майна шляхом підписання деяких документів. ОСОБА_9 , використовуючи неусвідомленого, щодо протиправності своїх дій, малознайомого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого ріелтером з нерухомого майна, ввів останнього в оману та розповів про намір ОСОБА_13 передати йому право власності на квартиру АДРЕСА_2 , та запропонував за матеріальну винагороду отримати ОСОБА_14 від імені ОСОБА_13 посвідчену належним чином довіреність на право оформлення спадкової справи, та продажу вказаного об`єкту нерухомості, з метою подальшого оформлення права власності на ім`я ОСОБА_9 . ОСОБА_14 не усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_9 , погодився на його пропозицію.
В подальшому, у квітні 2014 року, більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_9 , достовірно знаючи про те, що без надання необхідних документів реалізація його злочинного наміру неможлива, перебуваючи в помешканні ОСОБА_13 , маючи вільний доступ заволодів документами ОСОБА_13 , а саме: паспортом громадянки України, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру, свідоцтвом про право власності та технічним паспортом на вищевказану квартиру, та передав їх ОСОБА_14 для проведення подальших протиправних дій.
04 квітня 2014 року, державним нотаріусом першої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_15 , за місцем мешкання ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 , у присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , посвідчено довіреність від імені ОСОБА_13 на ім`я ОСОБА_14 на право оформлення спадкової справи, та продажу зазначеної квартири.
15 квітня 2014 року ОСОБА_14 , який діяв на підставі зазначеної довіреності, до восьмої Харківської державної нотаріальної контори подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_2 , за результатами розгляду якої державним реєстратором прав на нерухоме майно державним нотаріусом ОСОБА_16 проведено державну реєстрацію права власності зазначеної квартири на суб`єкта - ОСОБА_13
25 квітня 2014 року, близько 14:30 год., ОСОБА_9 реалізуючи свій злочинний намір по набуттю права власності на квартиру АДРЕСА_2 , перебуваючи у приміщенні за адресою: АДРЕСА_4 , без фактичної передачі грошових коштів уклав із ОСОБА_13 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_14 фіктивний договір купівлі-продажу зазначеної квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстровано в реєстрі за №354. Внаслідок чого, ОСОБА_9 набув правом власності на квартиру АДРЕСА_2 та можливістю розпоряджатися зазначеною квартирою на власний розсуд, чим спричинив шкоду її законному власнику - ОСОБА_13 у сумі 489963 гривні, тобто в особливо великому розмірі.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що його колишня дружина ОСОБА_12 працювала соціальним працівником та познайомила його з ОСОБА_13 , якій він надавав послуги по дрібному ремонту в квартирі. ОСОБА_13 сама запропонувала йому оформити на нього квартиру, щоб він її доглядав, оскільки не хотіла, щоб її племінниця віддала її до будинку престарілих, племінниця приїжджала один раз на рік, кривдила її. Враховуючи, що договір дарування робити було довго, вони вирішили оформити договір купівлі-продажу, ОСОБА_13 була не проти цього, для чого він звернувся до свого знайомого ріелтера - ОСОБА_14 , той запросив нотаріуса, за викликом приїхав нотаріус, ОСОБА_18 читала документи та сама розписувалась в них, потім ОСОБА_14 оформлював документи для укладання договору, гроші ОСОБА_9 по даному договору ОСОБА_14 не передавав, їх не було.
В ході розгляду справи, ОСОБА_9 змінив свої показання в частині передачі грошей по договору та пояснив, що гроші він перед укладанням договору купівлі-продажу ОСОБА_14 передавав, гроші були в сумі 402 тис. грн., гроші в нього були, оскільки він їх до цього збирав.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 - колишня дружина обвинуваченого пояснила, що вона дійсно працювала соціальним робітником Центру соціального обслуговування Київського району м. Харкова, в тому числі обслуговувала ОСОБА_13 , оскільки її нікому було доглядати, приходила до неї два рази на тиждень та частіше - на прохання племінниці, ОСОБА_13 почувала себе нормально, були проблеми з пересуванням, однак була адекватною, кожен рік клієнти Центру перевіряться у терапевта та психіатра, психічно хворі люди не обслуговуються. У 2014 році ОСОБА_13 дійсно просила знайти їй майстра для дрібних робіт по квартирі і вона дала їй телефон ОСОБА_9 . Про укладення ним з ОСОБА_13 договору відчуження квартири - вона нічого не знала, доки її не викликали до прокуратури та не повідомили про це. Щодо наявності або відсутності грошових коштів у ОСОБА_9 для придбання квартири вона нічого не знає, оскільки навіть проживаючи у шлюбі, у них біли окремі бюджети.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що працював в агентстві нерухомості « Меркурій», в березні 2014 року познайомився зі ОСОБА_9 , оскільки той подзвонив та сказав, що жінка хоче переписати на нього квартиру. ОСОБА_9 надав ОСОБА_19 копії документів на квартиру, паспорт, код, які той відніс до нотаріуса та зробив заявку на виклик нотаріуса для вступу жінки в спадщину, сплатив виклик. Нотаріус приїхав, запропонував три види угод, та оскільки грошей у ОСОБА_9 на посвідчення договору дарування не було, зробили довіреність на ім`я ОСОБА_19 підготовку документів по оформленню договору купівлі-продажу даної квартири. При оформленні договору, діючи по довіреності ОСОБА_14 договір у нотаріуса підписав, про неотримання грошей її не говорив, однак грошей йому ОСОБА_9 не передавав, що підтверджується відсутністю переводу грошових коштів через банк, як це передбачено законом. За свої послуги він отримав від ОСОБА_9 1500 грн.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив,що він є сусідом ОСОБА_13 по тамбуру та знає її з 2009 р.. Вона часто зверталась до нього з проханнями купити продукти, з 2010 р. у неї погіршився стан здоров`я, до свідка зверталась соціальний робітник для допомоги посадити ОСОБА_13 на ліжко, коли остання падала з нього. ОСОБА_9 він бачив один раз приблизно рік тому, коли той приїхав зі своєю дружиною ОСОБА_12 , оскільки ОСОБА_13 лежала біля своєї квартири та її необхідно було допомогти занести до квартири, що вони і зробили разом. Останнім часом ОСОБА_13 мала проблеми з пам`яттю, забувала вимкнути воду, газ.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , який працює приватним нотаріусом, а раніше працював державним нотаріусом 1 Харківської державної нотаріальної контори пояснив, що з питання оформлення довіреності від імені ОСОБА_13 до нього звернувся клієнт, який надав заявку щодо оформлення документів за адресою довірителя, надав копії документів, які він перевірив та надрукував в нотаріальні конторі проект довіреності. По приїзду на квартиру він побачив жінку похилого віку, яка сиділа, він задавав їй різноманітні питання, на якій вона відповідала, самостійно ознайомилась з довіреністю та власноруч підписала її, це відбувалось в присутності тільки довірителя.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_21 - приватний нотаріус ХМНО пояснила, що для посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 надавались через представника ОСОБА_13 ОСОБА_19 правовстановлюючі документи на вказану квартиру, довідки з ЖЕКу, паспорти. Їй повідомили, що договір укладається через представника, враховуючи похилий вік продавця. Перед посвідченням договору вона шляхом опитування сторін пересвідчилась в тому, що розрахунки проведені, претензій сторони один до одного не мають, після чого його посвідчила. Про зняття з реєстрації по договору сторони зазначають лише за власним бажанням. ОСОБА_19 про неотримання грошей не заявляв.
В судовому засіданні експерт ОСОБА_22 , яка є членом комісії, що давала висновок судово-психіатричної експертизи №92 щодо ОСОБА_13 пояснила, що згідно історії хвороби ОСОБА_13 наданої для проведення експертизи, встановлено, що у ОСОБА_13 до 31.07.2014 р. лікарем психіатром будь-якого психічного захворювання виявлено не було.
При повторному огляді лікарем-психіатром 26.09.2014р. ОСОБА_13 було постановлено діагноз деменція атеросклеротична.
Згідно висновків експертизи на теперішній час у ОСОБА_13 була виявлена деменція, що відноситься до психічних захворювань.
Органом досудового слідства дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.4 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах.
Дослідивши, проаналізувавши та оцінивши всі надані сторонами кримінального провадження докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_9 в об`ємі пред`явленого обвинувачення, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, а тому його слід виправдати з наступних підстав.
Прокурор вважає, що доказами винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України є показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 висновки експертиз та показання самого ОСОБА_9 , який спочатку судового розгляду визнавав свою вину та зазначав про укладення безгрошової угоди.
Суд, оцінивши надані стороною обвинувачення докази, вважає їх такими, що не підтверджують винуватість ОСОБА_9 у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненому в особливо великих розмірах.
Так, нотаріус ОСОБА_15 по оформленню довіреності від імені ОСОБА_13 підтвердив, що знаходячись за місцем її мешкання до підписання довіреності задавав їй різноманітні питання, на які вона відповідала, самостійно ознайомилась з довіреністю та власноруч підписала її.
Також, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_21 підтвердила, що перед посвідченням договору купівлі-продажу квартири вона шляхом опитування сторін - ОСОБА_19 та ОСОБА_9 пересвідчилась в тому, що розрахунки проведені, претензій сторони один до одного не мають, після чого його посвідчила. ОСОБА_19 про неотримання грошей не заявляв.
Крім того, наявна в матеріалах справи заява ОСОБА_14 з власноручним підписом, свідчить на те що він, діючи від імені ОСОБА_13 цією заявою стверджував про отримання доходу від продажу квартири АДРЕСА_2 / т.2 а.с.2/
Доводи обвинувачення щодо використання ОСОБА_9 для заволодіння правом власності на квартиру інформації про те, що ОСОБА_13 погано орієнтується у часі та місці, не пам`ятає події, які з нею відбуваються та окремих осіб, родичів, знайомих спростовуються як показаннями свідка ОСОБА_12 яка пояснила, що кожен рік клієнти Центру перевіряться у терапевта та психіатра, психічно хворі люди не обслуговуються, так і показаннями експерта ОСОБА_22 , яка пояснила, що ОСОБА_13 до 31.07.2014 р. лікарем психіатром будь-якого психічного захворювання встановлено не було.
Даний факт також підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи №92 від 03.02.2015 р. / т.2 а.с. 238-240/
Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до п. 1-3 ч. 1 ст. 368 КПК України - ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Враховуючи те, що у разі встановлення недоведеності вини обвинувачених суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених у п.1 та 2 частини першої статті 284 КПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 284 КПК України - якщо обставини, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" 1950 року - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Ці ж принципи викладені у ст. 17 КПК України.
Відповідно до ст. 121 Конституції України, та ст. 36 КПК України, підтримання державного обвинувачення покладається на прокурора.
Вважаючи достатньо забезпеченим в ході судового процесу процесуальні права прокурора на надання ним додаткових доказів у підтвердження доведеності вини обвинуваченого, суд також виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Приймаючи рішення з ухваленням вироку про виправдання ОСОБА_9 за обвинуваченням у даному кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 190 КК України, крім вищевказаного, суд також бере до уваги обов"язок дотримуватися розумних строків розгляду справи.
Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Висновки й аргументи Європейського суду з прав людини повністю співпадають з відповідними положеннями національного законодавства Кримінально-процесуального закону України та Конституції України, і зокрема ст. 62, згідно з якою, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 46 Конвенції та ст. 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини є обов"язковими для виконання Україною.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
З урахуванням аналізу встановлених судом фактичних обставин у кримінальному провадженні, суб"єктивну і об"єктивну сторони інкримінованого кримінального правопорушення, суд приходить до беззаперечного висновку, про не встановлення доказів наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, у зв"язку з чим, за даним обвинуваченням він підлягає виправданню.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд -
ОСОБА_9 виправдати за ч.4 ст. 190 КК України у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_9 та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3