Провадження № 1-кс/638/1654/14
І м е н е м У к р а ї н и
про відмову у застосуванні запобіжного заходу домашній арешт
„20 листопада 2014 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого: слідчий суддя ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю старшого слідчого військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3
за участю прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4
за участю захисника ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чумаково Сумській області, українця, громадянина України, неодруженого, мобілізованого до лав ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_2 06.08.2014 року, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , солдат, номер обслуги 1 гаубичної самохідної артилерійській батареї гаубичного самохідного артилерійського дивізіону, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, -
Клопотання мотивоване тим, що на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607/2014 від 21 липня 2014 року солдат ОСОБА_5 згідно наказу командира військової частини № НОМЕР_2 від 06 серпня 2014 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлений на всі види забезпечення.
Згідно вимог ст.ст. 11 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен непорушно додержуватись Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватись правил військової поведінки, беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків явно злочинного наказу.
Однак, солдат ОСОБА_5 , порушуючи вищевказані вимоги чинного законодавства України, 01 жовтня 2014 року вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити місце служби.
Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_5 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 01 жовтня 2014 року о 08 годині в порушення ст.ст. 11, 16, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, маючи реальну можливість та за відсутності поважних причин, без дозволу командирів та начальників, не з`явився на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , а вільний час, що з`явився у зв`язку із цим, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
У подальшому, о 17 годині 30 хвилин 17 листопада 2014 року солдат ОСОБА_5 був затриманий працівниками правоохоронного органу.
Таким чином, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, у період з 08 години 01 жовтня 2014 року по 17 годину 30 хвилин 17 листопада 2014 року, в порушення ст.ст. 2, 9, 11, 16, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, маючи реальну можливість та за відсутності поважних причин, без дозволу командирів та начальників, не з`являвся на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , розташованоїо за адресою: АДРЕСА_2 , а вільний час, що з`явився у зв`язку із цим, до 17 листопада 2014 року використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, чим вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.
17 листопада 2014 року о 17 годині 30 хвилин солдата ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України затримано уповноваженою службовою особою та 18 листопада 2014 року солдату ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
Повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.407 КК України складено та вручено підозрюваному 18.11.2014.
В судовому засіданні прокурор старший слідчий ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 підтримали клопотання про застосування домашнього арешту в межах строку досудового слідства та зазначили, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, на даний час не зникли, так як підозрюваний може впливати на свідків чи потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 вину визнав повністю та не заперечував проти задоволення клопотання.
В судовому засіданні захисник також не заперечувала проти клопотання Харківській військової прокуратури.
Суд, перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази, заслухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно положень ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до положень п.4 ч.1 ст.176 КПК України є домашній арешт.
Положеннями ст.181 КПК України вбачається, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
18.11.2014 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, обґрунтованість якої є явною та підтверджується фактичними обставинами.
Підставою застосування запобіжного заходу є, на думку прокурора, наявність ризиків, які дають достатні підстави прокурору вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 може вдатися до спроб переховуватися від суду, впливати на свідків.
Згідно зі ст.177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є спосіб забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього зобов`язань.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Згідно до вимог п.п.2-3 ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При вирішенні питання щодо застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд, з урахуванням положень ст. 178 КПК України, бере до уваги те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, проходить службу у в/ч НОМЕР_1 .
Прокурор в судовому засіданні просить обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, пояснивши це тим, що останній може ухилятися від явки в суд та впливати на свідків. Крім того, прокурор не зазначив, які саме обов`язки необхідно покласти на підозрюваного при вирішенні питання щодо домашнього арешту та не зазначив недостатність обрання більш м`якого запобіжного заходу .
Відповідно до практики Європейського суду, викладеної у рішенні «В. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року небезпеку переховування від правосуддя не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправдуванням для тримання під вартою. При цьому необхідно враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою».
При розгляді клопотання, судом вислухані пояснення учасників судового провадження та встановлено, що відсутні обставини для застосування домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні не наведено, а заявлені ризики, хоча і існують, але мають незначний ступінь небезпеки та не можуть служити підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Таким чином, суд дійшов висновку про відмову прокурору у задоволенні клопотання.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 177, 181, 194, 314-316, 331, 372 КПК України, суд,
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня ї проголошення.

Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1