АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1741/15 Справа № 199/4383/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

01 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000522, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 березня 2015 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2015 року, ухвалений стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпропетровську, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання - 3 роки позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 460грн.80коп.
Вирішено долю речових доказів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 приблизно в середині лютого 2015 року, більш точну дату слідством встановити не представилось можливим, знаходячись на Донецькому шосе, біля магазину «Ясень» в м.Дніпропетровську, в ході конфлікту з раніше незнайомим чоловіком вибив у нього з рук пістолет, після чого підняв і забрав його собі, тим самим придбав та почав зберігати даний пістолет з метою самозахисту без передбаченого законом дозволу.

17 березня 2015 року співробітниками міліції в ході проведеного огляду особистих речей ОСОБА_7 було виявлено та вилучено пістолет № НОМЕР_1 , який являється 9 мм самозарядним пістолетом і відноситься до категорії нестандартної короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї, який ОСОБА_7 зберігав та носив без передбаченого законом дозволу.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду, як надто суворий і призначити йому покарання з випробуванням, не пов`язане з позбавленням волі у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На його думку, суд формально підійшов при визначенні йому міри покарання і оцінки пом`якшуючих його вину обставин та призначив йому надто суворе покарання.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок суду в частині призначення покарання і призначити її підзахисному покарання, не пов`язане з позбавленням волі, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України. Вважає вирок необґрунтовано суворим, таким, що не відповідає скоєному кримінальному правопорушенню, що виправлення її підзахисного можливо без позбавлення його волі. Зазначила, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні матір пенсійного віку, дружину, двох неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційні вимоги щодо пом`якшення покарання, думку прокурора, який вважав вирок суду законним і обгрунтованим, а призначене ОСОБА_7 покарання таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого і захисника ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у незаконному придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку, проти яких не заперечував і сам обвинувачений та його захисник, оскільки вважали можливим слухати кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Суд дав правильну оцінку доказам і дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфікував за ч.1 ст.263 КК України.

Оскільки доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 і кваліфікація його дій в апеляційному порядку ніким не спростовується, тому колегія суддів не вдається до оцінки доведеності і обґрунтованості вироку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до тяжких, дані про особу, що за місцем проживання на обвинуваченого ОСОБА_7 скарг не надходило, щиро розкаявся, жалкував про вчинене, негативно оцінив вчинений злочин, раніше неодноразово судимий, офіційно не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, знаходження на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей, хоча в свідоцтвах про народження батьком він не зазначений, всі обставини у справі, суд правильно дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 повинен відбувати покарання у вигляді позбавлення волі, відповідно до вчиненого призначивши йому строк покарання в межах мінімальної санкції ч.1 ст.263 КК України, який є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі, суд першої інстанції вимог ст.ст.65-67 КК України не порушив, оскільки обвинувачений скоїв злочин проти громадської безпеки та становить собою підвищену суспільну небезпеку.
Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для подальшого пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, про що йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого і в його інтересах захисника ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.
Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що вирок суду необґрунтовано суворий, який не відповідає скоєному кримінальному правопорушенню, що виправлення її підзахисного можливо без позбавлення його волі, не мають правового підґрунтя, оскільки суд із врахуванням всіх обставин та особи обвинуваченого призначив ОСОБА_7 найнижчу міру покарання, передбачену санкціями ч.1 ст.263 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (а.п.159), доводи захисника про те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується виключно позитивно, не відповідають дійсності, оскільки в характеристиці КП «Жилсервіс-9» м.Дніпропетровська зазначено, що скарг на обвинуваченого ОСОБА_7 не надходило.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни вироку щодо обвинуваченого в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.404,407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2015 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, але може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: