ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одесси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

за участю прокурорів ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 , його представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 521/8882/15-к щодо:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, маючого неповнолітніх дітей 1999 та 2005 років народження, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

13.12.2014 року, приблизно о 17.50 годині, водій ОСОБА_10 порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме: пункти 2.3 «б»; 12.1; 18.1 Правил дорожнього руху України, які зобов`язують водія:

п. 2.3 «б» «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

п. 12.1 «При виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Внаслідок вказаних порушень потерпілому ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Порушення правил дорожнього руху були вчинені при наступних обставинах: в зазначений день та час водій ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «SKODA FABIA», реєстаційний номер НОМЕР_1 , рухався в темний час доби по асфальтованому, вологому дорожньому покриттю вулиці Малиновського в Малиновському районі міста Одеси, на неосвітленій вуличним ліхтарним освітленням ділянці, де організований двосторонній рух і протилежні половини проїзної частини поділені подвійною суцільною лінією розмітки, з боку вулиці Рабина у напрямку вулиці Гайдара, у правій смузі свого напрямку руху, із увімкненим ближнім світлом фар та зі швидкістю, близько 43 км/г.

Під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя із вулицею Весіння водій ОСОБА_10 мав об`єктивну можливість бачити нерегульований пішохідний перехід, позначений дорожніми знаками 5.35.1 - 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра», був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну, не обрав швидкість руху, яка забезпечує йому можливість при появі пішохода зупинити керований ним автомобіль, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходився пішохід ОСОБА_11 , який катив зліва від себе велосипед «Салют», своєчасно заходів до зниження швидкості і зупинки керованого ним автомобіля не прийняв, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де не поступився дорогою і скоїв передньої частиною автомобіля наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїжджу частину з ліва направо по ходу руху автомобіля, в межах нерегульованого пішохідного переходу.

В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження, а саме: закрита травма правого колінного суглоба у вигляді повного розриву внутрішньої бокової зв`язки, обширна гематома нижньої третини правого стегна, забій м`яких тканин тім`яної області справа, які не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком більше трьох тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм, відповідно до п. п. 2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 p.), відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому. При цьому, показання обвинуваченого суд визнає достовірними і такими, що узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання вини.

Дії ОСОБА_10 суд кваліфікує як злочин, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Прокурором заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_10 про відшкодування коштів, витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_11 , постраждалого від злочинних дій, на користь КУ «Міська клінічна лікарня №11 м. Одеси» на суму 5342 гривень 65 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_10 суму позовних вимог прокурора про відшкодування коштів, витрачених на лікування потерпілого визнав повністю.

Згідно із вимогами ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

В судовому засіданні підстави позову та вина обвинуваченого у спричиненні майнової шкоди КУ «Міська клінічна лікарня №11 м. Одеси» доведена вищенаведеними доказами у їх сукупності.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 127 КПК України, суд вважає необхідним позовні вимоги прокурора в інтересах КУ «Міська клінічна лікарня №11 м. Одеси» по відшкодуванню завданої шкоди задовольнити повністю та стягнути з обвинуваченого на користь КУ «Міська клінічна лікарня №11 м. Одеси» грошову суму в розмірі 5342 гривень 65 копійок.

Представником потерпілого ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_12 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 19 306 гривень та відшкодування компенсації моральної шкоди у розмірі 40 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що за час проходження курсу лікування потерпілим ОСОБА_13 були понесені витрати, пов`язані з медичним обслуговуванням і придбанням медичних препаратів. Даний факт підтверджується фіскальними чеками на суму 5782 гривні.

У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_13 втратив працездатність, в результаті чого відповідач зобов`язаний відшкодувати йому втрачений заробіток в сумі 13524 гривні, що підтверджується довідками ПрАТ «ВО Стальканат - Сілур» про трудову зайнятіцсть та розмір заробітної плати, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 1197 ЦК України про обчисленні втраченого заробітку, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Крім цього, неправомірними діями відповідача ОСОБА_14 потерпілому ОСОБА_13 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він відчував і відчуває до теперішнього часу у зв`язку з каліцтвом та погіршенням стану здоров`я. Його вік і фізіологічні особливості зношеного віком і роботою організму не дозволяють повернутися до стану здоров`я, що існував до заподіяння каліцтва, ускладнюють виконання своїх функцій при виконанні трудових обов`язків, які пов`язані виключно з фізичною працею, що супроводжується постійним болем у пошкодженому колінному суглобі. Моральна шкода також завдана позивачу душевними стражданнями у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та наступним поведінкою самого заподіювача шкоди, який, у порушення вимог закону про необхідність обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, експлуатував свій транспортний засіб без страхування, яке б гарантувало відшкодування потерпілому заподіяної шкоди у вигляді грошової компенсації та зник від органів досудового слідства з метою уникнення від відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_10 суму позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди визнав часткого, моральної шкоди не визнав в повному обсязі.

При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та понесеною позивачем матеріальною шкодою, суд керується положеннями п.1, 2 п.п.1, п.3 ст.22 ЦК України, відповідно до яких, особа, якій спричинені збитки, має право на їх відшкодування у повному обсязі.

Згідно із вимогами статті 1166 ЦК України, майнова шкода, яка спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її спричинила у повному обсязі.

В судовому засіданні підстави позову та вина обвинуваченого у заподіянні майнової шкоди ОСОБА_11 доведена вищенаведеними доказами у їх сукупності.

Проте, позивачем не надано до суду достатніх доказів, необхідних для задоволення його позову в частині стягнення майнової шкоди у повному обсязі, в зв`язку із чим, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_11 в цієї частині частково.

Так, розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача сум, затрачених позивачем на лікування, суд виходить з наявних у справі доказів (платіжних документів), які підтверджують факт сплати позивачем певних сум, пов`язаних з лікуванням тілесних ушкоджень, об`єктивно підтверджених судово-медичною експертизою. Суд вважає, що внесені позивачем у добровільному порядку кошти до благодійних фондів, кошти, витрачені на придбання продуктів харчування, засобів гігієни, які вказані у фіскальних чеках на інших платіжних документах, не можуть бути визнані судом як витрати на лікування.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача суми недоотриманого доходу від втрати непрацездатності, яка на думку позивача настала в результаті дій відповідача суд виходить з наступного.

В підтвердження позовних вимог в цієї частині, позивач надав до суду довідку ПрАТ «ВО Стальканат - Сілур» про трудову зайнятость та розмір заробітної плати за період з червня по листопад 2014 року та довідку про дати перебування позивача на лікарняному в проміжок часу з 13.12.2014 року до 12.03.2015 року.

Оцінюючи докази, надані позивачем в цієї частині позову, суд виходить з того, що твердження позивача про недоотримання доходу за час перебування на лікарняному в зв`язку з непрацездатністю не підтверджені будь-якими документами, які він повинен був витребувати у роботодавця та надати до суду. Позивачем надано до суду лише довідка про розмір заработної платні, яка охоплює час до настаня подій, внаслідок яких був недоотриманий дохід за місцем роботи. Разом с цим, відсутність данних про розмір заработної плати та іншіх виплат за основним місцем роботи за час перебування на лікарняному, позбавляє суд можливості вирішити це питання.

При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача і понесеною позивачем моральною шкодою, суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, відповідно до яких, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав.

У відповідність до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її заподіяла за наявності її вини.

У судовому засіданні підстави позову і вина відповідача у заподіянні моральної шкоди злочинними діями доведена вищенаведеними доказами в їх сукупності.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності і справедливості, приймає до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, майновий стан відповідача, ступінь вини обвинуваченого в заподіянні моральної шкоди.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 127 КПК України, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 суму в розмірі 2 699 гривень 68 копійок у якості компенсації за заподіяну матеріальну шкоду, суму в розмірі 23 000 гривень у якості компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Визначаючи питання стягнення з обвинуваченого судових витрат, суд керується положеннями ст. 124 КПК України, згідно яких у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

При призначенні ОСОБА_10 покарання суд керується загальними принципами призначення покарання, визначеними в ст. 50, 65 КК України.

Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття обвинуваченого в скоєні злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_10 судом не встановлено.

Крім цього, суд приймає до уваги що ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності притягується вперше, враховує його сімейний стан (наявність двох неповнолітніх дітей).

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_10 злочину, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає за можливе застосувати до нього дію ст.ст. 75, 76 КК України. При цьому, з огляду на обставини вчинення злочину яки характеризувалися грубим нехтуванням правил дорожнього руху, думку потерпілої сторони та прокурора, суд вважає за необхідне призначати ОСОБА_10 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки з позбавлення права керування транспортними засобами.

У відповідністю з ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно зі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в органі кримінально-виконавчої інспекції.

Контроль над поведінкою ОСОБА_9 покласти на органи виконання покарань за місцем проживання обвинуваченого.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін.

Цивільний позов, заявлений прокурором в інтересах КУ «Міська клінічна лікарня №11» задовольнити у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_9 на користь КУ «Міська клінічна лікарня №11» грошову суму у розмірі 5342 гривень 65 копійок.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_16 суму в розмірі 2699 гривень 68 копійок у якості компенсації за заподіяну матеріальну шкоду та суму в розмірі 23 000 гривень у якості компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 2194 гривні 20 копійок.
Речовий доказ: взуття ОСОБА_7 повернути власнику.

На вирок може бути подана сторонами апеляція в апеляційний суд Одеської області через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_17