Ухвала

іменем україни

17 листопада 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів: ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_7.,

за участю прокурора ОСОБА_8.,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000443, за обвинуваченням

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Костополя Рівненської області, жителя АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК,

установив:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що місцевий суд, призначаючи ОСОБА_2 остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК, безпідставно призначив таке шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеного за попереднім вироком, оскільки за умови призначення засудженому покарання за ч. 1 ст. 185 КК у виді арешту (до даного виду покарання положення ст. 75 КК не застосовуються), кожний вирок мав би виконуватись самостійно.

За вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2015 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 2 місяці.

На підставі частин 1-4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2014 року ОСОБА_2 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов'язки, передбачені п. 3 ст. 76 КК.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 07 липня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він 20 грудня 2013 року близько 21.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, користуючись вільним доступом до кв. АДРЕСА_2, таємно викрав належні ОСОБА_3 500 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора який вважав, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі суду апеляційної інстанції, зокрема, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали; при залишенні апеляційної скарги без задоволення мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд при перегляді вироку суду першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій заперечував правильність застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність. Аргументуючи свою позицію, виклав конкретні доводи, вказуючи на те, що суд першої інстанції, визначаючи ОСОБА_2 остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК, не мав права застосовувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Проте, суд апеляційної інстанції, відобразивши в ухвалі викладені у скарзі прокурора доводи, без наведення переконливих правових аргументів на їх спростування погодився з рішенням місцевого суду.

Однак, згідно з ч. 1 ст. 70 КК при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими в частинах 1-3 ст. 70 КК, покарання призначається в разі, якщо після постановлення вироку в кримінальному провадженні буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення остаточного покарання- виходячи з його виду й розміру, а коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається і за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, до ухвалення вироку Білогірського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2014 року, покарання за яким відбуто не було, ОСОБА_2 вчинив інший злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК. Разом із цим, слід зазначити, що за попереднім вироком ОСОБА_2 було звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.

Проте, суд першої інстанції всупереч указаним вимогам кримінального закону та правової позиції Верховного Суду України, застосовуючи принцип часткового складання покарань, призначив обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі та звільнив від його відбування на підставі ст. 75 КК.

Разом із цим, місцевий суд не зважив, що принципи ст. 75 КК не застосовуються до засуджених, яким призначено покарання у виді арешту.

Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, на вказане уваги не звернув та, всупереч вимогам ст. 419 КПК не навів у своїй ухвалі докладних мотивів прийнятого рішення.

За таких обставин доводи прокурора є обґрунтованими, а відтак касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки ухвалу апеляційного суду постановлено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, що в силу ст. 412 КПК є істотним, зазначене рішення підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу, а провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду суду слід із дотриманням положень глави 31 КПК ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, дати на все вичерпну відповідь і ухвалити справедливе рішення, яке відповідає положенням ст. 370 КПК.

Керуючись статтями 436, 438 КПК , суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 07 липня 2015 року щодо ОСОБА_2 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6