Драбівський районний суд Черкаської області
ВИРОК

І М « Я М УКРАЇНИ

08 грудня 2010 року Драбівський районний суд

Черкаської області в складі:

головуючого- Задорожнього В.П.

при секретарі - Бубир В.М..

з участю прокурора - Мартинюка М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Драбів справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого без реєстрації в смт.Драбів Черкаської області по вул.Кутузова, українця, громадянина України, неодруженого, ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючого, раніше не судимого,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

в с т а н о в и в :

Підсудний ОСОБА_1 07 квітня 2010 року близько 14 години 30 хвилин в смт.Драбів Драбівського району Черкаської області, на земельній ділянці, то перебуває в користуванні ОСОБА_2, на грунті неприязних відносин, маючи на меті спричинити тілесні ушкодження, діючи умисно, наніс один удар правою рукою ззаду по правій частині голови ОСОБА_2. спричинивши йому тілесні ушкодження у виді травми правого вуха з раною вушної раковини, розривом (перфорацією) барабанної перетинки, травми голови зі струсом головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 301 м/д від 10 вересня 2010 року відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості, в зв»язку з тривалим розладом здоров»я.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину в пред»явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.122 КК України не визнав і показав, що 07 квітня 2010 року в нього була сварка з ОСОБА_2 з приводу земельної ділянки, яка була в того в користуванні. ОСОБА_2 спочатку начеб-то віддав цю ділянку в користування, але потім забрав собі більшу частину, хоч він (ОСОБА_1В.) за свої кошти її всю виорав. Проте ОСОБА_2 віддав йому кошти за оранку половини земельної ділянки. Тілесних ушкоджень в ході сварки він не наносив. Ніяких стосунків до цього з потерпілим не мав. Вважає, що ОСОБА_2 не нанесено тілесні ушкодження середнього ступеня та струс головного мозку, оскільки сусіди бачили, що він постійно працює по господарству, (а.с.59).

Незважаючи на невизнання вини, винуватість підсудного ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.І22 КК України підтверджується наступними дослідженими та перевіреними в ході судового розгляду доказами.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 показав, що з ОСОБА_1 у нього були дружні стосунки, він йому завжди допомагав, коли той заселився в будинок по сусідству. В 2009 році під час розмови з сусідом ОСОБА_1 поцікавився у них І дружиною, де можна взяти в користування земельну ділянку, щоб посадити траву люцерни. Він з дружиною запропонував йому дати в користування частину добавки, яка була поряд з їх присадибними ділянками. В жовтні 2009 року він побачив, що виорана вся земельна ділянка і запитав у ОСОБА_1 чому він обробив всю ділянку та запропонував віддати кошти за обробіток половини ділянки. Той сказав що він винен 80 гри. і такі гроші він ОСОБА_1 заплатив. Потім 7 квітня 2010 року він з ОСОБА_1 та його батьком вийшов відміряти частину земельної ділянки для посіву люцерни. Він відміряв частину, яка не була придатна для посіву, а решту ділянки відміряв пополам. Коли відміряв, почув ззаду крик ОСОБА_1, який кричав, що той його надурив і відчув удар в область правого вуха, відчув різкий біль і перестав чути на праве вухо. Коли він сказав, що буде звертатись до міліції, ОСОБА_1 наніс ще один удар ногою в область сідниць. Він повернувся додому, розповів про це своїй дружині, а потім звернувся в Драбівську ЦРЛ І лікар-травматолог ОСОБА_3 зашив йому рану, (а.с.21).

Допитана як свідок ОСОБА_4 дала покази про те, що з 2007 року по сусідству із ЇЇ домоволодінням проживали ОСОБА_1 та його дружина Альбіна. В 2009 році, коли ОСОБА_1 запитав, де можна взяти в користування земельну ділянку, вона з чоловіком запропонували користуватись безоплатно частиною земельної ділянки, виділеної їм за лісосмугою. В жовтні 2009 року земельну ділянку було виорано ОСОБА_1 Чоловік заплатив ОСОБА_1 за це 80 гри. 7 квітня 2010 року до них прийшли ОСОБА_1 та його батько і попросили чоловіка виділити частину земельної ділянки для посіву. Чоловік погодився. Через хвилин 15-20 він повернувся, тримав рукою за праве вухо і вона помітила кровотечу. Коли запитала, що трапилось, чоловік сказав, що ОСОБА_1 вдарив його кулаком в праве вухо. Чоловік також скаржився на те, що пропав слух. Спочатку чоловік відмовився лікуватись, потім все таки лікувався, оскільки стан не поліпшився. (а.с.25).

Допитаний як свідок ОСОБА_3 дав покази про те, що він працює лікарем-травматологом Драбівської ЦРЛ. 7 квітня 2010 року в приймальне відділення звернувся хворий ОСОБА_2, у якого була рвана рана правого вуха. На питання що сталось, ОСОБА_2 розповів, що його побив сусід ОСОБА_1. Він (ОСОБА_3 В.1.) надав першу медичну допомогу, зашив рану і порекомендував звернутися до лікаря-отоларинолога.

Допитана як свідок ОСОБА_5 дала покази про те, що в квітні 2010 року, дати точно не пам»ятає, вона бачила як з лісопосадки за огородами вийшли ОСОБА_2, який ішов по одній стороні городу, та ОСОБА_1 і його батько ОСОБА_6, які ішли по другій стороні і про щось розмовляли.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи -за № 301 м/д від 10 вересня 2010 року, у ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження у виді травми праного вуха і раною вушної раковини, розривом (перфорацією) барабанної перетинки та розвитком пост травматичної приглухуватості, яка відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров»я, та травма голови зі струсом головного мозку, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Не виключається, що тілесні ушкодження у ОСОБА_2 могли виникнути віл удару рукою в праве вухо.(а.с.37-38).

З дослідженої в судовому засіданні заяви ОСОБА_2 встановлено, що до органу внутрішніх справ він звернувся 7.04.2010 року. При цьому вказав, що 7.04.2010 року в 14 год.30 хвилин ОСОБА_1 на земельній ділянці, яка знаходиться в його користуванні, наніс удар кулаком в область правого вуха і спричинив тілесні ушкодження. (а.с.З).

Згідно довідки Драбівської ЦРЛ від 07.04.2010 року, ОСОБА_2 звертайся 07.04.2010 року в приймальне відділення з приводу бито-рваної рани правої вушної раковини. (а.с.І 1).

Вказаний діагноз підтверджено І в медичній карті стаціонарного хворого № 1696 Драбівської центральної районної лікарні.

В медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_2, в записах, датованих 7.04.2010 року, зазначено про те, що в 16 годин він звернувся до лікаря-травматолога, при цьому пояснив, що рану правого вуха він отримав близько 15 години на власній земельній ділянці. Його вдарив в праве вухо кулаком ОСОБА_1.

Оцінюючи зібрані і перевірені по справі докази в результаті повного, всебічного, об»єктивного їх розгляду в судовому засіданні, в їх сукупності та взаємозв»язку, суд вважає, що пред»явлене обвинувачення підсудному ОСОБА_1 доведено. Зібрані та досліджені в судовому засіданні докази узгоджуються між собою, доповнюють один одного і протиріч не мають. Тому доводи підсудного про відсутність свідків, які б бачили заподіяння ним ушкоджень, є непереконливими і безпідставними. Досудове і судове слідство проведено в повному обсязі і відсутні будь-які дані про причетність до вчинення злочину інших осіб, натомість всі зібрані докази свідчать про вчинення злочину саме ним.

Дії підсудного ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров»я.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, особу підсудного, який по місцю проживання характеризується позитивно.

Обставин, які пом»якшують покарання підсудного ОСОБА_1 суд не вбачає.

Обставин, які обтяжують його покарання, суд не вбачає.

Враховуючи наведені обставини та перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, суд вважає за необхідне призначити покарання підсудному ОСОБА_1 у вигляді обмеження волі.

Суд вважає, що заявлений потерпілим ОСОБА_2 цивільний позов про стягнення з підсудного ОСОБА_1 2000 грн. за заподіяну матеріальну шкоду підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Вину підсудного ОСОБА_1 у вчиненні інкримінуємого злочину повністю доведено в судовому засіданні. У зв»язку із отриманою травмою потерпілому надавалась медична допомога, про що свідчать досліджені в судовому засіданні докази. Витрати потерпілого на придбання медикаментів, рентген плівки, на поїздки в Черкаську обласну лікарню (сурдологічний центр) та до судмедексперта підтверджені документально платіжними документами лікувальних закладів та аптек, автобусними квитками. Проте надані суду документи підтверджують витрати на суму 730 грн.36 копійок, тому позов підлягає до задоволення в цьому розмірі.

Заявлений потерпілим ОСОБА_2 цивільний позов про стягнення з підсудного ОСОБА_1 5000 грн. за заподіяну моральну шкоду підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Суд вважає, що потерпілому безумовно заподіяно моральну шкоду, так як він у зв»язку з отриманою травмою пережив біль та страждання, перебував на стаціонарному лікуванні в Драбівській ЦРЛ з 19.04.2010 року по 29.04.2010 року, що спричинило часткову втрату звичних життєвих зв»язків. Проте, при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості враховуючи наступне. З наданого суду потерпілим ОСОБА_2 консультативного висновку Черкаської обласної лікарні (сурдологічного центру) від 17.06.20ІО року. вбачається, що після проведеного курсу лікування слух потерпілого ОСОБА_2 покращився, що підтверджено даними аудіометричного обстеження. Тому позов в частині заподіяної моральної шкоди підлягає до задоволення частково. Суд оцінює цю суму в розмірі 3000 гривень.

Заявлений прокурором Драбівського району цивільний позов про стягнення з підсудного ОСОБА_1 на користь Держави коштів в сумі 2143 грн. 90 коп, які затрачено на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2

В.К. в Драбівській центральній районній лікарні підлягає до повного задоволення з таких підстав. Факт лікування та витрат підтверджено довідкою Драбівської ЦРЛ від 22.09.2010 року, згідно якої ОСОБА_2 знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні з 19.04.2010 року по 29.04.2010 року, кількість ліжко-днів 11, вартість 1 ліжко-дня 194 грн. 90 коп., загальна сума лікування 2143 грн.90 коп.(а.с.64). Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, с у д. -

засудив:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченою ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання - 2 (два) роки обмеження волі.

Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_1 рахувати з моменту приведення вироку у виконання після набрання ним законної сили.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити попередню - підписку про невиїзд.

Стягнути з засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 730 (сімсот тридцять) гривень 36 копійок за заподіяну матеріальну шкоду та 3000 (три тисячі) гривень за заподіяну йому злочином моральну шкоду.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області протягом 15 діб з часу його проголошення.

Головуючий