Справа №1-91/10 20.07.2010 20.07.2010 20.07.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11 419 /2010 року Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 364 ч.1 КК України Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Хоміка І.М.,

суддів Кателіна В.П., Карпія В.М.,

за участю прокурора Кириленка Є.В.,

звільненого від кримінальної відповідальності ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією прокурора, який приймав участь у розгляді кримінальної справи, на постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2010 року, якою

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, мешканець с. Василівка Снігурівського району Миколаївської області, українець, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, працюючий ПП, раніше не судимий:

- звільнений від кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, передбачених ч.1 ст. 364 та ч.1 ст. 366 КК України у зв'язку з дійовим каяттям, а провадження у справі - закрито.

Згідно постанови суду, органами досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що перебуваючи на посаді провідного державного інспектора територіальної державної інспекції праці в Миколаївській області, являючись службовою особою, представником влади і державним службовцем, виконуючи організаційно-розпорядчі функції, 19 серпня 2009 року виявив порушення трудового законодавства України приватним підприємцем ОСОБА_4 (не укладення ним трудового договору з працівником ОСОБА_5Ю.). Зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, акт відповідної перевірки, припис та протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 не склав, у зв'язку з чим останній уник адміністративної відповідальності.

В січні 2010 року, ОСОБА_3 в приміщенні управління праці та соціального захисту населення при Снігурівській райдержадміністрації Миколаївської області, розташованого по вул. Леніна, буд. 173 у с.м.т. Снігурівка, з метою підвищення показників у своїй роботі, умисно, склав завідомо неправдиві офіційні документи, а саме: акт перевірки №14-24-0560005 від 28.01.2010 року діяльності приватного підприємця ОСОБА_4 і, умисно вніс до нього інформацію про, нібито, виявлені в серпні 2009 року порушення законодавства про працю в частині не укладення трудового договору з працівником ОСОБА_5, а також вніс недостовірну інформацію про паспортні дані приватного підприємця ОСОБА_4, його державну реєстрацію, як суб'єкта підприємницької діяльності, підписав даний акт від свого імені та від імені ОСОБА_4 і завірив печаткою установи.

ОСОБА_1 того, ОСОБА_3, 28 січня 2010 року склав припис № 14-24-056/0005 до якого вніс неправдиві відомості про те, що ним проведено перевірку ОСОБА_4 щодо додержання ним законодавства про працю, відповідно до якої виявив порушення вимог ч.1 ст. 24 та ст. 24-1 КЗпП України. Сам підписав даний припис, підробив підпис ОСОБА_4 і завірив печаткою установи.

28 січня 2010 року, ОСОБА_3 склав протокол про адміністративне правопорушення відносно приватного підприємця ОСОБА_4 щодо недодержання ним законодавства про працю, дії його кваліфікував за ч.1 ст. 41 КУпАП, в протоколі зазначив неправдиві відомості про те, що ПП ОСОБА_4 від підпису відмовився.

Також ОСОБА_3, за допомогою комп'ютерної техніки виготовив трудовий договір, до якого вніс недостовірні відомості про те, що 14 січня 2010 року між ОСОБА_5 та ПП ОСОБА_4 був укладений договір, а також вніс недостовірну інформацію про паспортні дані даних осіб і підробив їх підписи та приєднав ксерокопію даного підробленого трудового договору до справи про адміністративне правопорушення. Пізніше підготував супровідний лист на ім'я голови Снігурівського районного суду Миколаївської області і зареєстрував цей лист в журналі реєстрації матеріалів перевірки додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне страхування за вихідним № 05-24 від 28 січня 2010 року.

За допомогою комп'ютерної техніки, виготовив постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області по адміністративній справі за № 3-112/2010 від 10 лютого 2010 року, зазначивши в ній завідомо не правдиві відомості про те, що Снігурівським районним судом того ж дня розглянуті матеріали, які надійшли від Територіальної державної інспекції праці в Миколаївській області відносно приватного підприємця ОСОБА_4 за ч.1 ст. 41 КУпАП, який був звільнений від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, але матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 до суду не направлялися.

20 травня 2010 року, постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_3 звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.. 45 КК України, у звязку з дійовим каяттям. Суд врахував те, що він вчинив злочин невеликої тяжкості і вперше, щиро розкаявся, повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем проживання та місцем роботи характеризується виключно позитивно, неодноразово заохочувався на роботі, відсутність матеріальної шкоди та корисливого умислу.

В апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді кримінальної справи, не оспорюючи обставин скоєного злочину і правильності кваліфікації, просить постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20.05.10 року про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України скасувати через неправильне застосування кримінального закону, кримінальну справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказує, що з матеріалів кримінальної справі за обвинуваченням ОСОБА_3 у злочинах, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України не вбачається вчинення ним дій, спрямованих на повне відшкодування завданих злочином збитків чи вжиття заходів до усунення заподіяної шкоди.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, в підтримку доводів апеляції, пояснення звільненого від кримінальної відповідальності ОСОБА_3, який просив постанову суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ст.ст. 364 ч. 1, 366 ч. 1 КК України, як зловживання владою або службовим становищем, тобто умисному використанні службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, і державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, а також, як службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та інше підроблення документів, і складання завідомо неправдивих документів.

Як встановлено по справі, у судовому засіданні ОСОБА_3 вину свою визнав повністю, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вчинив злочин невеликої тяжкості вперше, відшкодував всі витрати щодо виконаних робіт проведеної почеркознавчої експертизи ( рахунок від 29.04. 2010 року № 44 а. с. 113), за місцем проживання та місцем роботи характеризується виключно позитивно, неодноразово заохочувався на роботі, відсутність матеріальної шкоди, тобто обставин, які свідчать про бажання ОСОБА_3 стати на шлях виправлення.

Зваживши всі обставини, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про можливість застосування до обвинуваченого норм ст. 45 КК України і на підставі ст. 7-2 КПК України вірно закрив провадження у справі у звязку з дійовим каяттям ОСОБА_3, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування постанови суду першої інстанції і направлення кримінальної справи на новий судовий розгляд.

Доводи викладені прокурором в апеляційній скарзі про те, не може бути закрито провадження у справі на підставі ст. 45 КК України, так як обвинуваченим не були відшкодовані завдані ним збитки, не є переконливими і необґрунтованими. По справі не було заявлені цивільні позови про відшкодування будь яких сум, а також не в ході досудового і судового слідства не встановлені такі вимоги. Передбачене у ст. 45 КК України звільнення особи від кримінальної відповідальності є обовязковим. Згоду на закриття справи з відповідної підстави, як свідчить протокол судового засідання обвинувачений давав.

Вищевказане свідчить, що апеляція прокурора не може бути задоволена, а постанова не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 365-366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2010 року відносно ОСОБА_3 залишити без зміни, а апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді кримінальної справи, - без задоволення.

Головуючий:

Судді: