печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2015 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

25.08.2015 р. ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, посилаючись на те, що звернувся до Генеральної прокуратури України із повідомленням від 28.07.2015 р. про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, суддями Верховного суду України у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , отримав лист прокуратури м. Києва за підписом заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури м. Києва ОСОБА_5 . Заявник, посилаючись на зазначені обставини, положення ст.214 КПК України, просить визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_5 , зобов`язати прокуратуру м. Києва внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, викладені у його заяві.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, прикладені документи, вислухавши адвоката, дійшов до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до Генеральної прокуратури України із повідомленням від 28.07.2015 р. про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, суддями Верховного суду України у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; листом прокуратури м. Києва №15/1-1266-15 від 10.08.2015 р. за підписом заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури м. Києва ОСОБА_5 ОСОБА_4 повідомлено, що прокуратурою м. Києва розглянуто його звернення щодо неправомірних, на погляд ОСОБА_4 , дій окремих суддів Верховного суду України та з інших питань; зі змісту звернення вбачається, що доводи про неправомірні дії по суті зводяться до незгоди з постановленим судовим рішенням; роз`яснено, що згідно з положеннями Конституції України та рішення Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 оцінка законності процесуальних актів і дій суддів належить виключно до сфери правосуддя; Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру» прокурора не наділено повноваженнями по здійсненню нагляду за діяльністю органів судової влади; подане звернення не містить об`єктивних даних, що свідчать про наявність ознак вчинення кримінального правопорушення, а отже не є заявою, повідомленням про кримінальне правопорушення згідно вимог ч.5 ст.214 КПК України; враховуючи викладене, підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на даний час не вбачається.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Згідно з положеннями Конституції України та Рішення Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п`ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_9 і ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) оцінка законності процесуальних актів і дій суддів належить виключно до сфери правосуддя.

Чинним законодавством України органи прокуратури не наділені повноваженнями по здійсненню нагляду за діяльністю органів судової влади.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст.126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Так, у справі №19-рп/2004 від 1.12.2004 р. за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 126 Конституції країни та частини другої статті 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) Конституційний Суд України визначив, що «Недоторканність суддів один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.». Відповідно до положення ч.1 ст.126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч.3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Верховної Ради України затриманий чи заарештований до винесення обвинувального вироку судом. Разом з тим відповідно до положення ч.1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч.3 ст.126 Конституції України.

Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім вже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Згідно ч.2 ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст.55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п.1.2,1.3,4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 р. «Про незалежність судової влади».

Положення ч.1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги ч.3,4,5 ст.214 КПК України, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку із ч.1 ст.2 КК України, згідно якої підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Визначення приводів і підстав, як підстав для початку досудового розслідування, також наведено і в постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 4.06.2010 р. «Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи».

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається, а тому відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст.303,306,307,309 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
В задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1