Справа № 214/3599/13-к/214
1-о/214/3/14
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю потерпілої ОСОБА_7

за участю захисника ОСОБА_8

за участю обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження з перегляду за нововиявленими обставинам вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 червня 2013 року відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, раніше судимого: 26.06.1989 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ст. 117 ч. 3 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; 13.12.1999 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ст. ст. 140 ч. 2, 141 ч. 2, 17, 141 ч.2, 42 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 30.09.2003 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ст. ст. 186 ч.2, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 04.02.2008 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ст. ст. 186 ч.2, 185 ч.3, 185 ч.2, 190 ч.2, 70, 71 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі; 06.08.2012 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік 3 місяці; 20.11.2014 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ст. ст. 187 ч.4, 186 ч.2, 263 ч.1 КК України до 8 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_9 вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 червня 2013 року засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 ч.4 КК України остаточне покарання засудженому визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Саксаганського районного суд м. Кривого Рогу від 20 травня 2013 року у вигляді 8 років 1 місяця позбавлення волі.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_9 , повторно, 6 грудня 2012 року приблизно о 22 годині 20 хвилин, знаходячись біля останнього під`їзду будинку АДРЕСА_2 та реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном та звернення його на свою користь, підійшов ззаду до ОСОБА_7 та схопив її рукою за лівий лікоть, чим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_7 , після чого відкрито заволодів належним їй майном, а саме: золотими сережками вагою 7 грамів, 585 проби, вартістю 2600 гривень; мобільним телефоном «Нокіа 2690» імей НОМЕР_1 , вартістю 700 гривень; сім карткою оператора «Київстар» абонентський номер НОМЕР_2 , вартістю 25 гривень; карткою пам`яті «Micro SD» об`ємом 1 Гб, вартістю 50 гривень; грошовими коштами в сумі 600 гривень.

29 липня 2014 року засуджений подав заяву про перегляд зазначеного вироку за нововиявленими обставинами, зазначивши при цьому, що на момент 6 грудня 2012 року перебував на стаціонарному лікування та що скасований вирок суду від 20 травня 2013 року, який був врахований при постановленні вироку 20 червня 2013 року.

31 липня 2014 року за даною заявою було відкрито провадження з перегляду вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 червня 2013 року за нововиявленими обставинами.

У судовому засіданні засуджений підтримав заяву та показав, що винним себе не визнає повністю. Також показав, що 6 грудня 2012 року з ранку прийшов до психоневрологічного диспансеру, де став проходити стаціонарне лікування. Далі показав, що коли уходив з дому, там була мама ОСОБА_11 , йшов в диспансер пішки з квартири АДРЕСА_3 . Мама допомагала зібрати речі. При ньому була одна сумка, в сумці знаходилася куртка з капюшоном, яка на даний час знаходиться у зазначеній квартирі. В диспансер був поміщений близько 12 години 6 грудня 2012 року, знаходився в ньому до 16 грудня 2012 року. На лікуванні знаходився з приводу наркотичної залежності. Разом з ним в палаті перебувало 5 осіб, зокрема ОСОБА_12 . Відвідувала його, засудженого, знайома ОСОБА_13 , з якою зустрічався в кімнаті для відвідувачів. Направлення на лікування надавав нарколог Жовтневого району. У нього, засудженого, серед одягу в грудні 2012 року були брюки чорного кольору, які знаходяться вдома. З лікарні за час лікування нікуди не відлучався. Потерпілу раніше не знав, чому її показання стосовно того, що особа, яка на неї напала була одягнута у темну куртку з капюшоном та брюки темного кольору співпадають з тою обставиною, що і в нього була куртка з капюшоном та брюки темного кольору не може пояснити. Показанням потерпілої довіряє, вважає, що потерпіла не має підстав давати неправдиві показання. Ніколи мобільний телефон нікому не продавав. Золоті сережки в ломбард ніколи не продавав. Із свідком ОСОБА_14 не був знайомим, свар з останньою не мав. Під час розгляду справи суддя ОСОБА_15 тиску не чинив.

З додаткових показань обвинуваченого, наданих після вилучення в його матері речей вбачається, що мати йому повідомила, що приходила робітники міліції та вилучили брюки, намагалися вилучити куртку, за куртку робітникам міліції сказала, що передала її йому, обвинуваченому. Зараз, в залі судового засідання одягнутий в ту куртку, яку передала мати. Інших курток в його користуванні не було, в якій куртці пішов 6 грудня 2012 року з дому не пам`ятає, на той час також мав спортивний костюм чорного кольору. Про те, що робітники міліції вилучили брюки, розповів співкамерник на ім`я ОСОБА_16 , якого вивозили в райвідділ, а останньому розповіла зі слів матері дружина.

Як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_7 , 6 грудня 2012 року після роботи поверталася додому, вийшла з маршрутного таксі на зупинці «Спаська», та пішла в бік «Юності». Коли перебувала між будинком АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 її схопив парень або чоловік, сказав зняти сережки. При цьому ця особа розмовляла навмисно, на її погляд, грубим голосом. На вимогу вказаної особи зняла та віддала серги, потім гроші та мобільний телефон. Далі вказана особа її штовхнула та побігла з місця події. Обличчя цієї особи не бачила, так як воно було прикрито капюшоном. Ця особа була одягнута в куртку чорного кольору та брюки сірого кольору. Прийшовши додому, повідомила про події міліцію, з робітниками міліції в той же день проїхали з метою побачити на вулиці нападника. Ніякі речі не повернуті. Уточнивши показання, зазначила, що капюшон був на «липучці», куртка була прошита «як матрац». На зріст особа, яка напала, приблизно така ж, як ОСОБА_9 , якого бачить в залі суду. Коли особа, що вчинила пограбування втікала, звернула увагу, що в цієї особи тонкі ноги. Роздивившись ноги ОСОБА_9 , який перебуває в залі судового засідання, вважає, що вони схожі на ноги особи, яка вчинила пограбування. Пограбування сталося приблизно о 22 год. 20 хв. Сережки їй були подаровані на тридцятиріччя, мобільний телефон купляла в магазині, останні цифри «009». Сережки були вагою близько 8 гр., не у формі ромбу, а «циганського» типу, яка саме форма зазначає на виконаному нею малюнку, який просить долучити до справи.

Додатковими показаннями потерпілої, наданими після показань обвинуваченого, які той надав після вилучення в його матері речей вбачається, що куртка в якій обвинувачений одягнутий на даний час не схожа на ту, в яку був одягнутий чоловік, який зробив пограбування. На тій куртці не було лампасів та хутра.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_17 , обвинуваченого знає, стосунки з ним нормальні. Спочатку познайомилася з мамою обвинуваченого, коли передавала передачу в слідчому ізоляторі своєму чоловіку, а мама ОСОБА_9 передавала передачу останньому. Оскільки мама обвинуваченого людина похилого віку, до допомагала останній передавати передачі обвинуваченому та приблизно в грудні 2014 року передала обвинуваченому куртку. Цю куртку їй дала мама обвинуваченого в своїй квартирі.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_14 , вона знає обвинуваченого у зв`язку з даною кримінальною справою. На початку грудня 2012 року, коли була в районі ринку на «173 кварталі» в м. Кривому Розі, обвинувачений продав їй за 700 грн. золоті сережки. Ці сережки мали вагу приблизно 6 грамів, за формою нагадували ромб. В подальшому ці сережки в неї були викрадені. Під час досудового розслідування під час проведення впізнання впізнала обвинуваченого як особу, в який купила сережки. Під час проведення впізнання ніхто не підказував, кого саме необхідно впізнати. Оглянувши малюнок сережок, виконаний потерпілою, показала, що зображення на малюнку нагадує ті сережки, які купила у обвинуваченого.

Під час проведення очної ставки між обвинуваченим та свідком ОСОБА_14 , остання підтвердила свої показання, пояснила, що не має підстав давати відносно обвинуваченого неправдиві показання. Обвинувачений показав, що сережки ОСОБА_14 не продавав, підстав з яких би свідок ОСОБА_14 давала неправдиві показання, не знає.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_9 не знає, звільнився з місць позбавлення волі, в яких перебував з 23 червня 2013 року по грудень 2014 року, перебуває на обліку в ПНД. Мобільний телефон ніколи ні у кого не покупав і не перепродавав. На оглянутому ним, свідком, протоколі допиту ОСОБА_18 (т.№2, а.с. 53-54), підписи виконані ним, фраза «З моїх слів…», написана ним. Відмовляється відповідати на питання про те, чи давав оглянуті ним показання (т.№2, а.с. 53-54), під час досудового розслідування.

Як показав у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , обвинуваченого ОСОБА_9 знає, так як перед прибуттям до суду ознайомився із картою стаціонарного хворого на ім`я останнього. Цю особу починав лікувати лікар ОСОБА_20 , а він, свідок, закінчував лікування. Станом на грудень 2012 року працював лікарем в наркологічному відділенні Криворізького ПНД, на вул. Дишинського, куди відділення переїхало восени 2012 року. На той час у відділенні не всі вікна мали решітки, траплялися випадки, коли хворі через вікна самовільно залишали відділення. Верхній одяг хворі здавали при прийомі, про що складався документ, який долучався до карти хворого.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні показав, що обвинуваченого не пам`ятає. Станом на грудень 2012 року працював лікарем Криворізького ПНД. Ніколи хворих на їх прохання з лікарні не відпускав. На аркуші № 12 оглянутої ним карти стаціонарного хворого на ОСОБА_9 дата огляду зазначена як «7 грудня 2012 року», але це є описка, так як згідно інших записів, які маються в історії хвороби ОСОБА_9 , останній поступив на лікування 6 грудня 2012 року. Також помилково зазначив дату складання листка призначень, потрібно було вказати «6 грудня», а вказав «7 грудня». Оглянута карта хворого складалася в приміщенні ПНД, куди переїхали в вересні 2012 року. Станом на грудень 2012 року з двох необхідних постів був обладнаний один. Починаючи з 17 грудня 2012 року він, свідок, перебував у відпустці, ОСОБА_9 вів лікар ОСОБА_19 .

З протоколу огляду (т.№2, а.с.10-12) вбачається, що місцем події є ділянка місцевості біля будинку №27 по вул. Спаській у м. Кривому Розі.

Відповідно до постанови (т.№2, а.с.16) речовим доказом визнана видана потерпілою копія гарантійного талону на мобільний телефон «Нокіа 2690», ІМЕІ НОМЕР_1 .

Згідно копії гарантійного талону (т.№2, а.с.17) телефон «Нокіа 2690», ІМЕІ НОМЕР_1 був придбаний у ФОП ОСОБА_21 24 січня 2011 року.

Відповідно до повідомлення (т.№2, а.с.47), встановлені базові станції, які працюють за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з протоколу та копії (т.№2, а.с.59, 60-61), під час огляду зошиту виявлена запис «2690» та чотири цифри «1518».

Як встановлено постановою (т.№2, а.с.64), копія зошиту долучена до справи в якості речового доказу.

З протоколу (т.№2, а.с.65-66) вбачається, що ОСОБА_14 серед інших осіб впізнала ОСОБА_9 , як особу, яка продала їй золоті сережки.

Як вбачається з протоколу (т.№1, а.с.106-108), за місцем проживання матері обвинуваченого вилучені штани чоловічі темного кольору.

Як вбачається з повідомлення (т.№1, а.с.116), ОСОБА_9 проходив стаціонарне лікування з 6 грудня 2012 року по 25 грудня 2012 року.

Як вбачається з виписного епікризу (т.№3, а.с.5), ОСОБА_9 проходив стаціонарне лікування з 6 грудня 2012 року по 25 грудня 2012 року.

При огляді медичної карти стаціонарного хворого встановлено, що ця карта містить на 19 аркушах, складене на ім`я ОСОБА_9 . На першому аркуші, як дата госпіталізації, зазначено 6 грудня 2012 року, а дата виписки зазначена, як 25 грудня 2012 року. На звороті першої сторінки зазначено, що 6 грудня 2012 року о 9 год. 50 хв. у хворого взятий посів на дифтерію. Дата записів про огляд при госпіталізації зазначені на сторінках 12-13 як 7 грудня 2012 року. Відповідно до листка призначень, який мається на сторінці 18, призначення були зроблені ОСОБА_9 7 грудня 2012 року, отримувати призначені ліки він почав з 7 грудня 2012 року. Як вбачається з листків призначень, відомості, які містяться на сторінках 20, 21, 23, ці документи складені 6 грудня 2012 року.

Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, показання потерпілої, показання свідків, протоколи огляду, документи, постанову про визнання речовим доказом, карту стаціонарного хворого, вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання засудженого ОСОБА_9 , вважає, що його показання прямо стосуються предмету доказування по даній справі, а саме його причетності до пограбування потерпілої. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання потерпілої ОСОБА_7 , вважає, що ці показання прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме місця та часу вчинення відкритого заволодіння належними їй сережками, зовнішності особи, яка вчинила ці дії, вигляду сережок. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_17 , вважає, що ці показання не прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме стосуються наявності у обвинуваченого певних предметів одягу. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_14 , вважає, що ці показання прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, чи продавав їй обвинувачений золоті сережки та як виглядали ці сережки. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_18 , вважає, що ці показання ані прямо ані непрямо не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Тому цей доказ суд вважає неналежним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому показання свідка ОСОБА_19 , вважає, що ці показання не прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні а саме того, чи проходив обвинувачений в грудні 2012 року стаціонарне лікування та можливості залишити самовільно лікувальний заклад. Тому цей доказ суд вважає належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому показання свідка ОСОБА_20 , вважає, що ці показання не прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні а саме того, чи проходив обвинувачений в грудні 2012 року стаціонарне лікування та можливості залишити самовільно лікувальний заклад. Тому цей доказ суд вважає належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні протокол огляду (т.№2, а.с.10-12), вважає, що цей протокол прямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме місця вчинення злочину. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджену у судовому засіданні постанову (т.№2, а.с.16), вважає, що ця постанова прямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме долучення до справи речових доказів. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджену у судовому засіданні копію гарантійного талону (т.№2, а.с.17), вважає, що цей талон непрямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме придбання потерпілою телефону «Нокіа 2690», ІМЕІ НОМЕР_1 у ФОП ОСОБА_21 24 січня 2011 року. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджене у судовому повідомлення (т.№2, а.с.47), вважає, що це повідомлення, ані прямо, ані непрямо, не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Тому цей доказ суд вважає неналежним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні протокол та копії зошиту (т.№2, а.с.59, 60-61), ), вважає, що ці докази підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме що у потерпілої був викрадений мобільний телефон. Тому ці докази є належними.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджену у судовому засіданні постанову (т.№2, а.с.64), вважає, що ця постанова прямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме долучення до справи речових доказів. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні протокол впізнання(т.№2, а.с.65-66), вважає, що цей протокол прямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме особи, у якої ОСОБА_14 придбала золоті сережки. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджений у судовому засіданні протокол (т.№1, а.с.106-108), вважає, що цей протокол не прямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме наявного у обвинуваченого одягу. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджене у судовому засіданні повідомлення (т.№1, а.с.116) вважає, що це повідомлення стосується знаходження обвинуваченого на лікуванні. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджене у судовому засіданні епікриз (т.№3, а.с.5) вважає, що цей епікриз стосується знаходження обвинуваченого на лікуванні. Тому цей доказ є належним.

Суд, відповідно до ст.ст. 85, 94 КПК України, оцінюючи досліджену у судовому засіданні карту стаціонарного хворого вважає, що цей протокол прямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме того, чи проходив ОСОБА_9 лікування в грудні 2012 року. Тому цей доказ є належним.

Оцінюючи з точки зору достовірності визнані судом допустимими та належними докази, суд приходить до наступних висновків.

На переконання суду показання потерпілої ОСОБА_7 стосовно обставин, при яких було вчинено її пограбування, вигляду сережок, які стали предметом пограбування, є достовірними, так як узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 стосовно вигляду сережок, придбаних останньою у обвинуваченого. Також показання потерпілої стосовно зовнішнього вигляду особи, яка вчинила пограбування, узгоджуються з дійсним виглядом обвинуваченого, а показання потерпілої стосовно одягу особи, яка вчинила пограбування узгоджуються з показаннями обвинуваченого.

Суд, показання свідка ОСОБА_14 , знаходить достовірними, так як вони узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_7 , обставин, з яких би цей свідок давав неправдиві показання, судом не встановлено. Ці показання не спростовуються фактом перебування обвинуваченого на лікуванні, так як з показань свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 вбачається, що умови нагляду за хворими не виключали самовільного залишення приміщення лікарні.

Показання свідка ОСОБА_17 суд вважає достовірними.

Показання свідка ОСОБА_19 про те, що станом на грудень 2012 року в наркологічному відділенні Криворізького ПНД, не всі вікна мали решітки, траплялися випадки, коли хворі через вікна самовільно залишали відділення, суд вважає достовірними.

Показання свідка ОСОБА_20 про те, що обвинувачений поступив на лікування 6 грудня 2012 року, суд вважає достовірними, так як вони узгоджуються з певною частиною записів в карті хворого, зокрема про те, що 6 грудня 2012 року о 9 год. 50 хв. у хворого взятий посів на дифтерію. Показання цього свідка про те, що станом на грудень 2012 року у відділенні з двох необхідних постів був обладнаний один, суд також вважає достовірними.

Протокол огляду (т.№2, а.с.10-12), суд вважає достовірним доказом.

Протокол впізнання (т.№2, а.с.64-66), суд вважає достовірним доказом, так як в судовому засіданні встановлено, що впізнання проводилося з дотримання вимог КПК України.

Суд вважає достовірним доказом, в частині початку та закінчення строку лікування обвинуваченого, медичну карту стаціонарного хворого.

Суд вважає достовірним доказом, в частині початку та закінчення строку лікування обвинуваченого, повідомлення (т.№1, а.с.116) та епікриз (т.№3, а.с.5).

В повідомлені (т.№1, а.с.116) також зазначено, що лікуючим лікарем ОСОБА_9 , був лікар ОСОБА_19 , що ОСОБА_9 не порушував режиму. На переконання суду, повідомлення в даній частині не є достовірним, так як показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 встановлено, що лікуючими лікарями обвинуваченого були дві особи. Також показаннями ОСОБА_19 та ОСОБА_20 встановлено, що станом на грудень 2012 року умови лікування та нагляду за хворими не виключали можливості з боку хворих, самовільно залишати відділення. Тому суд приходить до переконання, що зазначені в повідомлені відомості про те, що обвинувачений не порушував режиму, пов`язані лише з відсутністю таких офіційно зафіксованих у лікарні даних. Але з урахуванням встановлених судом обставин, вчинення обвинуваченим 6 грудня 2012 року пограбування, суд вважає, що повідомлення є недостовірним у тій частині, що ОСОБА_9 не порушував режим.

Оцінюючи з точки зорі достовірності показання обвинуваченого, суд приходить до переконання, що заперечення обвинуваченим вчинення ним пограбування потерпілої, продажу ним золотих сережок свідку ОСОБА_14 , спростовується сукупністю достовірних, допустимих та належних доказів по справі: показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_14 , протоколом впізнання ОСОБА_14 обвинуваченого. Сукупністю вказаних вагомих доказів встановлено, що на початку грудня 2012 року ОСОБА_14 придбала у ОСОБА_9 сережки, які були викрадені у потерпілої під час її пограбування 6 грудня 2012 року. При цьому, суд враховує, що показання свідка ОСОБА_14 та потерпілої є стабільними та такими, що узгоджуються між собою, обставин, з яких би потерпіла та свідок ОСОБА_14 оговорили обвинуваченого в судовому засіданні не встановлено, що показання потерпілої та свідка ОСОБА_14 не суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам. Показання обвинуваченого про те, що він не міг вчинити злочину, так як перебував на лікуванні в Криворізькому ПНД, спростовуються як сукупністю зазначених вище достовірних та вагомих доказів, які вказують на вчинення обвинуваченим пограбування, так і тою обставиною, що відповідно до показань свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , умови лікування та контролю за хворими не виключали можливості того, що після госпіталізації 6 грудня 2012 року ОСОБА_9 самовільно залишав лікувальний заклад як 6 грудня 2012 року, так і в день продажу сережок. Суд вважає, що показання обвинуваченого про те, що він не причетний до вчинення пограбування потерпілої, є надуманими, викликані бажанням уникнути відповідальності за вчинене, а тому ці показання є недостовірними і суд їх відкидає. Твердження обвинуваченого про те, що він на час розгляду справи перебуває в тій куртці яку передала мати і інших курток в його користуванні не було, суд відкидає, так як в подальшому обвинувачений показав, що в якій куртці пішов 6 грудня 2012 року з дому не пам`ятає, тобто з показань обвинуваченого вбачається, що станом на 6 грудня 2012 року в його користування була не одна куртка.

На підставі ст. 94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження і, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до внутрішнього переконання про те, що показання потерпілої, свідка ОСОБА_14 , протокол впізнання, документи, протокол огляду містять достатні дані на підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 відносно потерпілої грабежу.

Згідно ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються, зокрема: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути. Відповідно до ст. 467 КПК України, суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.
В обґрунтування заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку суду ОСОБА_9 послався на ту обставину, що 6 грудня 2012 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Криворізькому наркологічному диспансері. Також послався на те, що вирок по даній справі від 20 червня 2013 року, йому був постановлений з урахуванням вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20 травня 2013 року.

Як встановлено показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , умови контролю за хворими станом на початок грудня 2012 року не виключали можливості самовільно залишати лікувальний заклад. Тому доводи обвинуваченого про те що він на час вчинення протиправних дій щодо потерпілої, знаходився в лікарні і не вчиняв пограбування потерпілої, спростовуються, на переконання суду, сукупністю показань потерпілої, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , протоколом впізнання.

Суд приходить до переконання, що під час перегляду за нововиявленими обставинами вироку суду від 20 червня 2013 року встановлено, що маються достатні на підтвердження того, що ОСОБА_9 вчинив відкрите заволодіння майном потерпілої ОСОБА_7 . Доводи ОСОБА_9 про те, ще він не міг вчинити пограбування потерпілої внаслідок того, що в той час фізично перебував в лікарні, визнані судом недостовірними. Тому суд приходить до переконання, що підстав для скасування зазначеного вироку на тій підставі, що обвинувачений на час вчинення злочину перебував в іншому місці, не мається, а відтак заява про перегляд цього вироку за нововиявленими обставинами з зазначених підстав не підлягає задоволенню.

Однак, при постановленні вироку 20 червня 2013 року остаточне покарання було визначено з урахуванням вироку суду від 20 травня 2013 року, який був скасований ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року.

Тому, заява про перегляд за нововиявленим обставинами вироку від 20 червня 2013 року підлягає задоволенню з тих підстав, що вказаний вирок був постановлений на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано. Таким чином, є підстави скасувати вирок суду по даній справі від 20 червня 2013 року та ухвалити новий вирок.

На переконання суду, який відповідно до ст. 94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження і, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінив сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, показання потерпілої, свідка ОСОБА_14 , протокол впізнання, документи, протокол огляду, містять достатні дані на підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 відносно потерпілої грабежу.

Тому, суд вважає доведеним, що ОСОБА_9 , повторно, 6 грудня 2012 року приблизно о 22 годині 20 хвилин знаходячись біля останнього під`їзду будинку АДРЕСА_2 та реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном та звернення його на свою користь підійшов ззаду до ОСОБА_7 та схопив її рукою за лівий лікоть, чим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_7 , після чого відкрито заволодів належним їй майном, а саме: золотими сережками вагою 7 грамів, 585 проби, вартістю 2600 гривень; мобільним телефоном «Нокіа 2690» імей НОМЕР_1 , вартістю 700 гривень; сім карткою оператора «Київстар» абонентський номер НОМЕР_2 , вартістю 25 гривень; карткою пам`яті «Micro SD» об`ємом 1 Гб, вартістю 50 гривень; грошовими коштами в сумі 600 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 належить кваліфікувати за ст. 186 ч. 2 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Обставин, які відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 покарання, суд , керуючись вимогами ст. 65 КК України, приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховує відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, не одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, мати якого хворіє і потребує сторонньої допомоги, та з урахуванням усіх зазначених обставин, вважає, що мірою покарання, необхідною для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є позбавлення волі.

Відповідно до ст. 124 КПК України, з набранням вироком законної сили, речові докази по справі належить: копію гарантійного талону, копію робочого зошита - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Вирок Саксаганського районного суду від 20 червня 2013 року, яким ОСОБА_10 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, а остаточне покарання на підставі ст. 70 ч.4 КК України засудженому визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Саксаганського районного суд м. Кривого Рогу від 20 травня 2013 року, у вигляді 8 років 1 місяця позбавлення волі - скасувати за нововиявленими обставинами.

Ухвалити по даній справі новий вирок.

ОСОБА_10 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

ОСОБА_22 призначити покарання за ст. 186 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі строком ЧОТИРИ (4) роки у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2014 року, остаточно призначити ОСОБА_22 покарання у виді позбавлення волі строком на ВІСІМ (8) років ОДИН (1) місяць позбавлення волі з конфіскацією всього належного засудженому майна, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Строк покарання ОСОБА_9 обчислювати з 27 лютого 2013 року.

З набранням вироком законної сили речові докази: копію гарантійного талону, копію робочого зошита - залишити в матеріалах кримінального провадження.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Матеріали кримінального провадження залишити на зберіганні при обвинувальному акті.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Згідно ст. 376 ч.6 КПК України, копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя : ОСОБА_1