АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1707/15 Справа № 202/6317/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Апеляційного суду Дніпропетровської області

у складі головуючого- судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі- ОСОБА_5

за участю обвинувачених- ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого- ОСОБА_8

прокурорів- ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську за матеріалами кримінального провадження № 60000869апеляційну скаргу прокурора прокуратури Індустріального району міста Дніпропетровська, який затвердив обвинувальний акт та приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції- ОСОБА_11 на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 серпня 2015 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Підгороднє Дніпропетровської області, раніше судимого;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця міста Дніпропетровська, раніше судимого,-

якою обвинувальний акт повернуто прокурору,-

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляції /а.с.49-52/ прокурор прокуратури Індустріального району міста Дніпропетровська, який затвердив обвинувальний акт та приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції- ОСОБА_11 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Так, в обґрунтування своїх апеляційних вимог, прокурор послався на те, що дана ухвала є незаконною та такою, що була винесена з порушенням вимог ч.1 ст.91 КПК України, ст.337 КПК України, ч.2 ст.314 КПК України. Також суд в своїй ухвалі не вказав, які саме порушення закону допустила сторона обвинувачення при направленні акту до суду, а всупереч цього сам вийшов за межі підготовчого засідання, проаналізувавши фактичні обставини справи та давши їм оцінку. Крім цього апелянт акцентує, що в порушення вимог ст.372 КПК України, суд в ухвалі від 18 серпня 2015 року не зазначив анкетних даних обвинувачених, що суперечить вимогам чинного законодавства і тому є всі підстави для скасування вищевказаного рішення.

Як витікає з ухвали суду першої інстанції до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт за кримінальним провадженням № 0000869 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.185 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 та ОСОБА_7 органами досудового розслідування було пред`явлено обвинувачення в тому, що вони вчинили ряд крадіжок, які виразилися у таємному викрадені чужого майна, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, а саме ч.2, ч.3 ст.185 КК України, при цьому заподіявши потерпілим відповідну матеріальну шкоду.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору суд першої інстанції у своїй ухвалі послався на те, що наданий обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а саме містить суперечки в кримінальній кваліфікації інкримінованих обвинуваченим злочинів.

Так, одні і ті ж епізоди злочинних дій обвинувачених кваліфікуються прокурором за двома частинами відповідної статті, що суперечить вимогам КПК України та КК України, унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від обвинувачення, тобто порушує вимоги ст.20 КПК України.

Прокурор ОСОБА_9 , яка приймала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції прохала скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд, обґрунтовуючи апеляційні вимоги доводами, викладеними в апеляції. Що стосується зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з вказаних потерпілим підстав, то клопотання задоволенню не підлягає, як необґрунтоване.

Прокурор ОСОБА_10 , який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції прохав скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд, обґрунтовуючи апеляційні вимоги доводами, викладеними в апеляції. Що стосується зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з вказаних потерпілим підстав, то клопотання задоволенню не підлягає, як необґрунтоване.

Потерпілий ОСОБА_8 вважає, що іншого законного рішення, крім як повернення кримінального провадження в суд першої інстанції- бути не може, оскільки судом порушені вимоги кримінального процесуального закону, справу повернуто прокурору з формальних підстав, оскільки суддя поставився до слухання справи упереджено. Потерпілим надано до суду відзив на апеляційну скаргу прокурора та письмові пояснення, в яких потерпілий вказує на схожі підстави для скасування судового рішення, на які посилається у своїй скарзі і прокурор. Крім того, на думку потерпілого, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 слід змінити з домашнього арешту на тримання під вартою, оскільки після скоєння крадіжок у потерпілого знову викрали майно, в крадіжці обґрунтовано підозрює ОСОБА_7 , якого бачив на вулиці, хоча органи внутрішніх справ не відреагували на його звернення, даних про внесення нового кримінального правопорушення до ЄРДР у потерпілого немає, потерпілим офіційно не визнаний.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишили розгляд апеляції прокурора на розсуд суду, зазначивши, що не заперечували проти призначення кримінального провадження до розгляду.

Стосовно зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 останній проти цього заперечував, вказуючи що ніякої крадіжки більше не вчиняв, оскільки знаходиться під домашнім арештом, його дії контролюють правоохоронні органи.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважав, що клопотання потерпілого не підлягає задоволенню, оскільки ніяких доказів вини ОСОБА_7 потерпілий не наводить, крім того плутається в своїх поясненнях, говорячи про те, що бачив то одного, то обох обвинувачених.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши доводи апеляції та матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог п.5) ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно ж з положеннями п.3) ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.

При перевірці колегією суддів матеріалів провадження встановлено, що до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, 03 серпня 2015 року надійшов обвинувальний акт, складений старшим слідчим СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області- ОСОБА_12 і затверджений прокурором прокуратури Індустріального району міста Дніпропетровська- ОСОБА_11 30 липня 2015 року /а.с.4-12/, який не відповідає вимогам вищенаведеної норми кримінального процесуального закону, а саме п.5) ч.2 ст.291 КПК України, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції в своїй ухвалі, прокурором пред`явлено особам неконкретне обвинувачення, одні і ті ж самі епізоди злочинних дій обвинувачених кваліфікуються прокурором одразу за двома частинами відповідної статті закону України про кримінальну відповідальність, крім того по одному з епізодів злочинної діяльності, інкримінованому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфікація дій обвинувачених взагалі різниться, що вказує в тому числі на те, що виклад фактичних обставин кримінального провадження не відповідає правовій кваліфікації кримінальних правопорушень зазначеним особам в обвинувальному акті.

Так, при кваліфікації дій обвинувачених по епізоду злочинних дій з потерпілим ОСОБА_13 на початку березня 2015 року, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, в обвинувальному акті дії ОСОБА_6 чомусь кваліфікуються як за ч.2, так і за ч.3 ст.185 КК України /а.п.5/, дії ж ОСОБА_7 - лише за ч.3 ст.185 КК України /а.п.8/.

Крім того дії вказаних обвинувачених по епізодам з потерпілими ОСОБА_14 в березні 2015 року, наприкінці квітня 2015 року з потерпілим ОСОБА_8 та 02 червня 2015 року з потерпілим ОСОБА_15 кваліфіковані одночасно як за ч.2 ст.185 КК України, так і за ч.3 ст.185 КК України, що в сукупності з наведеним вище вказує на істотне порушення прокурором вимог кримінального процесуального закону, а саме вимог п.5) ч.2 ст.291 КПК України, про що вірно зазначив у своїй ухвалі суд першої інстанції.

Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, що відсутність чіткого формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свій захист від пред`явленого обвинувачення, тобто істотно порушує право вказаних обвинувачених на захист, передбачене в тому числі загальними засадами кримінального провадження, а саме вимогами п.13) ч.1 ст.7 КПК України та ст.20 КПК України.

Що стосується доводів прокурора, викладених в апеляції, про те, що суд, порушивши вимоги ст.337 КК України, без розгляду обвинувального акту по суті, не допитавши свідків, без дослідження речових, письмових доказів, при тому, що сторони були позбавлені можливості у відповідності до ст.91 КПК України можливості доказування, надав оцінку фактичним обставинам кримінального правопорушення, вийшовши за межі підготовчого засідання, то вказані доводи колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, бо в оскаржуваній ухвалі /а.п.47/ суд лише вказав на наявність суперечливої кваліфікації дій обвинувачених, в тому числі й по одному й тому ж самому епізоду злочинної діяльності з потерпілим ОСОБА_13 , що є порушенням вимог п.5) ч.2 ст.291 КПК України.

Такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і як наслідок- не приймаються до уваги колегією суддів твердження прокурора в апеляції та потерпілого в поясненнях, про порушення судом вимог ч.2 ст.314 КПК України, оскільки відповідно до матеріалів справи судом всі сторони, в тому числі й потерпілі, були належним чином повідомлені про місце, дату та час слухання кримінального провадження /а.п.35-37/, у зв`язку з неявкою потерпілих /а.п.38/ судове засідання було перенесено на іншу дату з черговим повідомленням сторін та потерпілих /а.п.39-41/ і лише після отримання письмової заяви від потерпілого ОСОБА_14 /а.п.42/ та постановки питання головуючим на розгляд учасників судового провадження про слухання справи за відсутності потерпілих, які були належним чином повідомлені та згоди сторін, в тому числі прокурора /а.п.45/ було проведене підготовче засідання та прийняте відповідне процесуальне рішення.

Не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону і твердження прокурора про можливість зміни пред`явленого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення в порядку вимог ст.338 КПК України в процесі судового розгляду, оскільки саме в підготовчому судовому засіданні, як однієї зі стадій, суд, відповідно до вимог ст.314 КПК України, повинен прийняти рішення про призначення справи до судового розгляду, в тому числі з урахуванням відповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, тому вказані посилання сторони обвинувачення колегією не можуть бути прийняті до уваги як одна з підстав, для скасування судового рішення. Посилання ж в апеляції на порушення судом вимог ст.372 КПК України в частині відсутності вказівки на повні анкетні дані обвинувачених хоча і є слушними, однак вказані порушення не можна визнати істотними та такими, що тягнуть за собою скасування судового рішення.

Таким чином, оскільки прокурором, який здійснював процесуальне керівництво по вказаному кримінальному провадженню, при направленні обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до суду були порушені як вимоги п.5) ч.2 ст.291 КПК України, так і вимог п.13) ч.1 ст.7 КПК України, ст.20 КПК України, що на думку колегії суддів, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 серпня 2015 року, якою обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000869 по обвинуваченню ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.185 КК України та ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.185 КК України, ч.3 ст.185 КК України повернуто прокурору, як законну та обґрунтовану і постановлену з дотриманням вимог п.3) ч.3 ст.314 КПК України- слід залишити без змін, а апеляцію прокурора прокуратури Індустріального району міста Дніпропетровська, який затвердив обвинувальний акт та приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції- ОСОБА_11 на вказану ухвалу слід залишити без задоволення.

Що стосується клопотання потерпілого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з домашнього арешту на тримання під вартою з тих підстав, що у потерпілого є підозра у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, яке було скоєне обвинуваченим після обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, то з огляду на пояснення потерпілого про відсутність будь-яких процесуальних документів, які б підтверджували вказаний факт у самого потерпілого та сторони обвинувачення, а також клопотань про витребування останніх, приймаючи до уваги, що відповідно до вимог 184 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою застосовується у виняткових випадках і лише за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, при наявності визначених кримінальним процесуальним законом ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які повинні бути доведені, а змінюється, відповідно до вимог ст.200 КПК України, ст.201 КПК України за клопотанням вказаної сторони, або ж сторони захисту, зважаючи на відсутність з боку вказаних сторін такого клопотання та сумлінне виконання своїх процесуальних обов`язків, покладених на вказаного обвинуваченого судом, в задоволенні вказаного клопотання потерпілому ОСОБА_8 слід відмовити, як такому, що не ґрунтується на вимогах закону.

Оскільки клопотань стосовно зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу в виді тримання під вартою на інший від сторін не надійшло, обвинуваченому слід залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах раніше визначеного строку, тобто до 30 вересня 2015 року.

На підставі наведеного вище, керуючись ч.2 ст.376 КПК України, ст.404 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, п.13) ч.1 ст.7 КПК України, ч.6 ст.9 КПК України, ст.20 КПК України, п.3) ч.3 ст.314 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 серпня 2015 року якою обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000869 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.185 КК України, ч.3 ст.185 КК України, повернуто прокурору- залишити без змін.

Апеляцію прокурора прокуратури Індустріального району міста Дніпропетровська, який затвердив обвинувальний акт та приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції- ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 залишити- тримання під вартою до 30 вересня 2015 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишити- домашній арешт до 30 вересня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4