АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів секретар судового засідання учасники судового провадження: прокурор адвокат обвинувачений потерпілі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000525 від 11.04.2014 року і кримінальне провадження №0001920 від 07.08.2014 року об`єднаних в одне провадження щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, остання судимість 19.01.2011 року Замостянським районним судом м. Вінниця за ст. ст. 121 ч.2, 187 ч.3, 70,70 ч.4 КК України до шести років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальністю, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого:- 10.05.2004 року Жмеренським районним судом Вінницької області за ст. 185 ч.3 до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік; - 23.12.2004 року Ленінським районним судом
КП №11-кп/794/349/15р. Головуючий у І інстанції ОСОБА_11
Категорія ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_1
м. Вінниця за ст.ст. 185 ч.5, 15-185, 187 ч.3, 186 ч.3, 309 ч.1, 208 ч.3, 358 ч.3 КК України до 10 років 6 місяців позбавлення волі; - 10.06.2015 року Вінницьким міським районним судом Вінницької області за ст.ст. 186 ч.3, 185 ч.3, 15 ч.3, 185 ч.3, 70 ч.1, 71 ч.1 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від «21» вересня 2015 року: ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 залишено попередню - тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювано з 21 травня 2014 року;
ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, до призначеного покарання шляхом часткового складання, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського районного суду Вінницької області від 10.06.2015 року і остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 залишено попередню - тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювано з 01 лютого 2015 року.
Задоволено цивільний позов потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_9 та стягнуто солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 23 141 гривні та 2000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задоволено цивільний позов потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_8 та стягнуто солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 7000 грн. та 2000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових трасо логічних експертиз в розмірі 1720,20 грн.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку суду, 10.04.2014 року в період часу з 15.45 год. по 16.21 годин обвинувачений ОСОБА_10 , вступивши в попередню злочинну змову з ОСОБА_7 приїхали з м. Вінниці в м. Чернівці та знаходячись на вулиці Головній, біля житлового будинку АДРЕСА_3 , переслідуючи корисливий мотив, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом віджиму вхідних дверей проникли в квартиру АДРЕСА_4 , звідки таємно, протиправно, викрали ноутбук марки «Lenovo», вартістю 3500,00 грн. та електронну книжку марки «Єнот», вартістю 100,00 грн., належних на праві власності ОСОБА_12 , після чого із вказаним майном втекли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 3600,00 грн.
В подальшому, цього ж дня, тобто 10 квітня 2014 року біля 16.30 год., перебуваючи на АДРЕСА_5 , переслідуючи корисливий мотив, з метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись у відсутності власника квартири АДРЕСА_6 цього будинку і сторонніх осіб, шляхом зламу вхідних дверей, проникли всередину приміщення квартири, звідки таємно викрали майно належне на праві власності ОСОБА_8 , а саме плазмовий телевізор марки LG, вартістю 4500,00 грн., ноутбук марки «Aspire», вартістю 4500,00 грн., золотий ланцюжок, вартістю 450,00 грн., покривало, вартістю 30 грн., грошові кошти в сумі 400,00 грн. та 40 доларів США, що згідно довідки НБУ станом на 10.04.2014 року становило 504.71 грн., банківські інструкції карток «ПриватБанку» на ім`я ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які матеріальної цінності не становлять, після чого із викраденим з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 10384,71 грн.
Продовжуючи цього ж дня 10 квітня 2014 року свій злочинний умисел направлений на таємне заволодіння чужим майном, біля 17:30 год., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , перебуваючи в попередній змові між собою, переслідуючи корисливу мету, шляхом віджиму вхідних дверей, проникли до приміщення квартири АДРЕСА_7 , звідки таємно викрали належне на праві власності ОСОБА_9 майно, зокрема грошові кошти в іноземній валюті 1200,00 доларів США, що згідно довідки НБУ станом на 10 квітня 2014 року становило 15141 грн., грошові кошти в сумі 8000 грн., дорожню сумку, вартістю 350,00 грн. та два надувних матраци, синього кольору «Intex», загальною вартістю 800,00 грн., після чого, із викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, розпорядившись майном на власний розсуд, чим завдали потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 24291,47 грн.
На вказаний вирок обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником адвокатом ОСОБА_6 подано апеляційні скарги, в яких вони просять вирок районного суду скасувати, ОСОБА_7 виправдати та закрити кримінальне провадження.
Також апеляційна скарга подана обвинуваченим ОСОБА_10 , в якій він просить об`єктивно дослідити докази по справі, пом`якшити йому міру покарання до 5 років 1 місяця позбавлення волі; звернути суму застави в рахунок погашення матеріальної, моральної шкоди та судових витрат. Просить застосувати щодо нього Закон України «Про амністію у 2014 році».
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які просили задовольнити свої апеляційні скарги, думку прокурора та потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляції ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_10 , перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_10 не підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, викладених у вироку є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності.
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, тобто у вчиненні крадіжок за кваліфікуючими ознаками вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб та пов`язаних з проникненням в житло підтверджується показами потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 надані ними в судовому засіданні в суді першої інстанції, письмовими матеріалами справи: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення у ОСОБА_9 (Т1 а.с. 1); протоколом огляду місця події у квартирі АДРЕСА_7 (Т1 а.с. 2-6); висновком експерта №1260 (Т1 а.с. 48-58); протоколом пред`явлення особи для впізнання (Т1 а.с. 122); висновком експерта №984 (Т1 а.с. 10-22); висновком експерта №985 (Т1 а.с. 30-31); протоколом обшуку автомобіля ОСОБА_17 (Т1 а.с. 101, 69-71); протоколом огляду місця події (Т1 а.с. 72,73-74); протоколом обшуку у приміщенні квартири АДРЕСА_8 (Т1 а.с. 99-105); протоколом огляду речей (Т1 а.с. 106); протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення в потерпілого ОСОБА_8 (Т2 а.с. 1,2); протоколом огляду місця подій в приміщенні квартири АДРЕСА_9 (Т2 а.с. 3-5); технічної документації на ноутбук «Aspire» (Т2 а.с. 12); протоколами пред`явлення речей для впізнання (Т2 а.с. 16,21,22); протоколами огляду речей (Т2 а.с. 17-25); протоколом огляду інструкцій до карток «Приватбанку» на ім`я ОСОБА_18 і ОСОБА_19 (Т2 а.с. 28); висновком експерта №0894 (Т2 а.с. 80); протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення в потерпілого ОСОБА_12 (Т2 а.с. 42,43); протоколом огляду місця подій (Т2 а.с. 44-46, 49-52); висновком експерта №892 (Т2 а.с. 56-58); висновком експерта №0893 (Т2 а.с. 62-63), протоколом впізнання ОСОБА_10 .

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 про те, що дослідженні в судовому засіданні в суді першої інстанції докази є неналежними, отриманими незаконним шляхом та є недопустимими по справі, колегія суддів вважає безпідставними і вважає, що вони є обраним способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Покази в суді першої інстанції обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , суд вірно оцінив критично, оскільки вони суперечать показанням потерпілих та іншим доказам, що були досліджені судом першої інстанції.

Районний суд, з чим погоджується і колегія суддів, правильно поклав в основу вироку показання потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_16 , яка чітко показала, що ОСОБА_10 виходив з її квартири, а ОСОБА_7 виходив з під`їзду її будинку з речами, сумкою дорожньою, схожою на ту, що була викрадена з їх квартири; показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , який вказав про те, що коли він зупинявся в місцях де йому вказував ОСОБА_10 , останній виходив з машини разом з ОСОБА_7 , куди вони направлялися він не знав, однак верталися один за одним.

Вищевказані потерпілі та свідки не мали ніяких стосунків з ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, отже підстав для того щоб обмовляти ОСОБА_7 у них не було. Обвинувачений ОСОБА_10 не зміг пояснити суду першої інстанції чому він під час досудового розслідування оговорив ОСОБА_7 , оскільки було встановлено, що вони познайомилися в місцях позбавлення волі, знайомі давно, конфліктів між ними не було.

Прослухавши звукозапис судового засідання в суді першої інстанції, колегія суддів погоджується з доводами апеляції про те, що судом першої інстанції допущені неточності у показах обвинуваченого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_17 .

Разом з тим, допущені неточності не спростовують участь ОСОБА_7 у вчиненні крадіжок разом з ОСОБА_10 та не є підставою для виправдання ОСОБА_7 .

При цьому, колегія виходить з того, що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_10 були спільні та узгоджені.

Жоден із обвинувачених не змогли пояснити суду реальної мети приїзду у м. Чернівці.

Показами свідка ОСОБА_17 встановлено, що по приїзду у м. чернівці ОСОБА_10 вказував йому біля якого саме будинку зупинити автомобіль, після чого він ( ОСОБА_10 ) разом з ОСОБА_7 в кожному випадку виходили з автомобіля разом, направлялись в одному напрямку, а повертались один за одним через певний проміжок часу.

Про те, що обидва обвинувачені діяли спільно і їхні дії були направлені на таємне викрадення майна потерпілих чітко доводять покази свідка ОСОБА_16 , яка бачила їх обох у під`їзді будинку, в якому проживає, безпосередньо після виявлення крадіжки з її квартири і при цьому в руках у ОСОБА_10 була господарська сумка з речами, а на плечах у ОСОБА_7 був рюкзак.

При цьому як ОСОБА_7 так і свідок ОСОБА_20 стверджували, що з рюкзаком із м. Вінниця приїхав ОСОБА_10 .

Також про наявність попереднього зговору між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на крадіжки чужого майна свідчать покази потерпілого ОСОБА_8 в суді першої і апеляційної інстанції, який чітко вказував, що викрадений з його квартири телевізор був такої ваги та розмірів, що одній особі не під силу винести його з квартири, розміщеної на шостому поверсі будинку.

Також про це свідчать вилучені за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 речі, які були викрадені з квартири потерпілого ОСОБА_8 , які в подальшому останній впізнав як власні.

Колегія суддів, так як і суд першої інстанції, враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинувачених, те, що: ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, у тому числі і за вчинення тяжких, корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та знов вчинив корисливі злочини, по місцю свого проживання характеризується задовільно, його відношення до скоєного, завдану шкоду потерпілим не відшкодував, цивільні позови потерпілих не визнав, те що потерпілі просили суд покарати його відповідно до санкції статті 185 ч.3 КК України, не визнав вину та не розкаявся у вчиненому; ОСОБА_10 в ході досудового слідства повністю визнав вину у вчиненні крадіжок разом з ОСОБА_7 , однак в ході розгляду справи змінив в цій частині свою позицію і вказував, що кримінальні правопорушення вчиняв самостійно, без ОСОБА_7 , тобто визнав вину частково, розкаюється, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за корисливі злочини, за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, завдану шкоду не відшкодував, визнав частково цивільні позови ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ними нових злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження в частині призначення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 міри покарання, колегія суддів вважає, що районний суд дотримався вимог ст.ст. 65 - 67 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого, обставини вчинення кримінального правопорушення і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 12 КК України, злочин вчинений ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , відноситься до категорії тяжких.

Обтяжуючих та пом`якшуючих вину ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обставин районним судом правильно не встановлено.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку та належним чином мотивував, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 неможливе без ізоляції від суспільства і застосувавши до ОСОБА_10 ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів, обрав ту міру покарання, яка необхідна і достатня для виправлення а попередження вчинення ними нових злочинів.

Що стосується заявленого в апеляції обвинуваченим ОСОБА_10 питання про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2014 році», то Законом України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року визначено перелік осіб, щодо яких амністія не застосовується, зокрема у ст. 8 вказаного Закону зазначається, що амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а саме, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та особливо тяжких злочинів.

Враховуючи те, що вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 призначено покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, тобто за сукупністю злочинів, в тому числі двох тяжких, по даному вироку та вироку Вінницького міського районного суду Вінницької області від 10.06.2015 року, підстав для застосування амністії, після застосування ч. 4 ст.70 КК України немає та у задоволенні апеляції засудженого необхідно відмовити.

У зв`язку із відсутністю в матеріалах кримінального провадження відомостей про внесення ОСОБА_10 суми застави на рахунок держави, то вимоги апеляційної скарги останнього в цій частині задоволенню не підлягають.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону передбачених ст. 409 КПК України, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 , його апеляційну скаргу та апеляційну скаргу його захисника, апеляційну скаргу ОСОБА_10 вважає безпідставними, такими, що задоволенню не підлягають, а вирок районного суду є законним і обґрунтованим.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376 ч.2, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від «21» вересня 2015 року відносно ОСОБА_7 , якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та ОСОБА_10 , якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2
Копія згідно з оригіналом: суддя