Справа № 598/563/13-к
провадження № 1-кп/598/2/2015
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Збаражі матеріали кримінального провадження № 598/563/13-к по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Збараж Тернопільської області, гр. України, з середньо спеціальною освітою, незаміжньої, маючої двох неповнолітніх дітей, непрацюючої, зареєстрованої у АДРЕСА_1 , проживаючу АДРЕСА_2 , раніше судимої:

вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 05.09.2007 року за ч.1 ст.185 КК України до штрафу 550 гривень;

вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 08.04.2009 року за ч.2 ст.307 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного майна; 26.06.2012 року постановою Уманського міського суду Черкаської області від 18.06.2012 року звільненої умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 7 місяців 6 днів;

вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 20.01.2015 року за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі ст.71 частково приєднане невідбуте покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 08.04.2009 року у виді 6 місяців позбавлення волі і визначене остаточне покарання у виді 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.04.2015 року за ч.3 ст.185, 69 КК України на 1 рік 8 місяців позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 20.01.2015 року більш суворим покаранням призначеним за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.04.2015 року, остаточно визначене покарання у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі;

за ст.395 КК України,

встановив:

В період з 19 січня 2013 року по 28 січня 2013 року та з 30 січня 2013 року по 03 березня 2013 року обвинувачена ОСОБА_5 , з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно залишила місце проживання за таких обставин.

Так, постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 червня 2012 року ОСОБА_5 , яка була засуджена 08.04.2009 року Нововолинським міським судом за ч.2 ст.307 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнено умовно-достроково з місць позбавлення волі на 1 рік 7 місяців 6 днів та ухвалою цього ж суду від 18 червня 2012 року їй встановлено адміністративний нагляд строком на 1 (один) рік, із застосуванням до останньої обмежень, передбачених ст.10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» у вигляді, а саме:

1. заборона виходу з будинку /квартири/ з 22:00 години до 06:00 години;

2. заборона перебування у визначених місцях району /міста/;

3. заборона виїзду чи обмеження виїзду в особистих справах за межі міста /району/;

4. реєстрація в міліції 4 рази на місяць.

На підставі зазначеної ухвали суду, з метою запобігання вчиненню злочинів і здійснення виховного впливу, ОСОБА_5 після прибуття у м.Збараж, 28.06.2012 року взята на облік Збаразьким РВ УМВС України в області, як особа, якій встановлено адміністративний нагляд за адресою АДРЕСА_3 .

22.11.2012 року ОСОБА_5 звернулась із заявою в Збаразький РВ УМВС України в області, в якій повідомила, що змінює місце постійного проживання та буде проживати у АДРЕСА_4 .

Надалі, з метою ухилення від адміністративного нагляду, знаючи, усвідомлюючи та розуміючи про ряд покладених на неї обмежень, ОСОБА_5 самовільно залишила місце свого проживання, яке знаходиться по АДРЕСА_4 , чим порушила правила адміністративного нагляду і з 19.01.2013 року по 28.01.2013 та з 30.01.2013 по 03.03.2013 року була відсутня за місцем свого проживання.

Окрім того, 25.01.2013 року, 01.02.2013 року, 08.02.2013 року, 15.02.2013 року, 22.02.2013 року, 01.03.2013 року ОСОБА_5 на реєстрацію до органу внутрішніх справ не прибула.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 повністю визнала свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні і пояснила, що з 19.01.2013 року по 28.01.2013 року, з 30.01.2013 року по 25.02.2013 року та з 27.02.2013 року по 03.03.2013 року вона перебувала у свого знайомого ОСОБА_6 у АДРЕСА_5 , а з 25.02.2013 року по 27.02.2013 року у м. Мукачево Закарпатської області. При цьому вона усвідомлювала та розуміла про настання відповідальності за порушення покладених на неї обмежень щодо встановленого адміністративного нагляду.

У вчиненому ОСОБА_5 щиро розкаюється та просить суворо її не карати.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_5 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги те, що прокурор та обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження, учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, розуміючи положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечують проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст.50, 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, конкретні обставини справи, дані щодо особи винної, яка щиро розкаюється у вчиненому, її характеризуючи дані, а також те, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною віком до семи років.
Ст. 395 КК України, за якою ОСОБА_5 притягується до кримінальної відповідальності, передбачено покарання у виді арешту на строк до шести місяців.

Відповідно до ч.3 ст.60 КК України арешт не застосовується до жінок, які мають дітей віком до семи років.

П.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 із послідуючими змінами передбачено, що суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, повинен постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.
Приймаючи до уваги те, що покарання у виді арешту, передбачене санкцією ст.395 КК України, за якою ОСОБА_5 притягається до кримінальної відповідальності, до неї не застосовується, оскільки вона є матір`ю дитини віком до семи років, тому суд вважає за необхідне постановити щодо неї обвинувальний вирок, звільнивши засуджену від покарання.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.94, 369-371, 373,374 КПК України, суд,

засудив:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України, без призначення їй покарання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Суддя ОСОБА_1