Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3053/15-к
Провадження № 1-в/553/247/2015
У Х В А Л А
Іменем України
10.08.2015 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
представника ПВК - ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення,

В С Т А Н О В И В :
У серпні 2015 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що відбув 3/4 частину призначеного покарання.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, просив задовольнити.

Представник ПВК УДПтС України в Полтавській області (№ 64) в судовому засіданні підтримав клопотання засудженого.

Прокурор проти задоволення подання заперечував, посилаючись на недоведеність того факту, що засуджений ОСОБА_5 своїм ставленням до праці довів виправлення.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та особову справу засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2003 року за ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ст. 115 КК України до покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Засуджений ОСОБА_5 покарання відбуває з 22.01.2003 року, за період перебування в СІЗО м. Дніпропетровськ характеризується посередньо, мав 2 стягнення, які погашені, з 05.01.2005 року відбуває покарання в Полтавській виправній колонії УДПтС України в Полтавській області (№ 64), характеризується позитивно, стягнень не має, має 11 заохочень, 5 з яких оголошені правами начальника установи.

Станом на 10.08.2015 року відбута частина строку покарання засудженого ОСОБА_5 становить 12 років 06 місяців 19 днів, кінець строку покарання 22.01.2018 року.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За змістом положень ч. 3 ст. 81 КК України до засуджених за умисний особливо тяжкий злочин після фактичного відбуття не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 року визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Судом достовірно встановлено, що станом на час розгляду даної справи ОСОБА_5 відбув більше 3/4 частини призначеного судом покарання, відповідно, у нього виникло право на застосування положень ст. 81 КК України.

Як встановлено в ч. 3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 вирішувалось на спільному засіданні ПВК УДПтС України в Полтавській області (№ 64) та спостережної комісії Ленінської районної у м. Полтаві ради 17.05.2014 року, в застосуванні положень ст. 81 КК України було відмовлено як такому, що не досяг необхідного ступеню виправлення.

Як підтвердив в судовому засіданні представник ПВК, з 17 травня 2015 року у засудженого ОСОБА_5 виникло право на повторний розгляд питання про його умовно-дострокове звільнення, вважає, що жодних перешкод для застосування до засудженого норми ст. 81 КК України в даний час немає, проте до цього часу виправна колонія на спільному засіданні зі спостережною радою це питання не вирішувала та з відповідним поданням до суду не звернулась через відсутність необхідних документів та направленням у квітні 2015 року запитів з метою перевірки можливості проживання засудженого після звільнення за вказаним ним місцем проживання. Пояснив, що оскільки відповідь на запит отримана не була, виправна колонія була позбавлена можливості вирішувати це питання.

Разом з тим, як встановлено в п. 1.4 "Порядку взаємодії установ виконання покарань та суб`єктів соціального патронажу під час підготовки до звільнення осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк", затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 478/5/180/375/212/258 від 28.03.2012 року, за три місяці до закінчення строку покарання засудженого до обмеження волі або позбавлення волі на певний строк надсилає повідомлення-запит до відповідного територіального органу внутрішніх справ за обраним цим засудженим місцем проживання для перевірки можливості його проживання після звільнення за обраним місцем проживання.
Таким чином, з метою забезпечення належної реалізації права засудженого ОСОБА_5 на застосування положень ст. 81 КК України відповідний запит мав бути направлений не пізніше, ніж до 17.02.2015 року.
При цьому, даних на підтвердження вказаних обставин матеріали особової справи засудженого не містять, а результати перевірки можливості проживання засудженого за адресою: АДРЕСА_1 , яка зазначені у характеристиці, суду надані не були.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання може бути те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З характеристики засудженого, наданої начальником відділення СПС ПВК УДПтС України в Полтавській області (№ 64) та затвердженої в.о. начальника установи 07.08.2015 року, вбачається, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання в ПВК № 64 характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, у відношенні до представників адміністрації ввічливий, виконує їхні законні вимоги. За характером спокійний, скритний, замкнений в собі, у відношенні до інших засуджених неконфліктний, спілкується з обмеженим колом осіб. Соціальних зв`язків ні з ким не підтримує. Вину у вчиненому злочині визнає, розкаюється, міру призначеного судом покарання вважає справедливою, прагне сумлінним ставленням до праці та своєю поведінкою спокутувати провину, будує позитивні плани на майбутнє. За час відбування покарання реалізована програма диференційованого виховного впливу "Освіта", отримав повну загальну середню освіту в Полтавській вечірній (змінній) школі №1 при установі, та "Професія", здобув спеціальність кухаря в Полтавському навчальному центрі № 64 при установі, приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу "Правова просвіта" та "Підготовка до звільнення", заходи виховного характеру відвідує, робить вірні для себе висновки.

Разом з тим, досліджені судом докази та встановлені під час судового розгляду справи дані, на переконання суду, свідчать про недоведеність існування обставин, які відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України є підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Відповідно до характеристики засудженого він за станом здоров`я працездатний, але на виробництві установи не працевлаштований, виконує роботи по самообслуговуванню та благоустрою установи з розумною ініціативою.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що він за період відбування покарання в ПВК № 64 з 05.01.2005 року, тобто більше 10 років на виробництві установи працевлаштований не був.

Жодних доказів на підтвердження того, що засуджений звертався до адміністрації виправної колонії з заявами про працевлаштування, не встановлено, як і не доведено достовірність тверджень, викладених у характеристиці, про неможливість його працевлаштування протягом періоду відбування покарання через відсутність вільних робочих місць, тоді як в абз. 2 ч. 1 ст. 118 КВК України встановлено обов`язок адміністрації створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.
Те, що засуджений брав активну участь у роботах по благоустрою установи виконання покарань, на переконання суду, не може стати безумовною підставою для застосування положень ст. 81 КК України, оскільки виходячи з положень ч. 3 ст. 107 КВК України виконання цих робіт являється обов`язком засудженого. При цьому, об`єктивних даних, які підтверджують систематичне залучення ОСОБА_5 до суспільно-корисної праці, не встановлено, а з матеріалів особової справи вбачається, що за він дуже рідко заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці, востаннє 20.05.2015 року за пофарбування стіни у відділенні № 13 площею 10 кв.м, а перед цим майже за 2 роки 23.07.2013 року.

А тому суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте відсутність в повному обсязі фактичних підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки виконання робіт по благоустрою колонії є обов`язком засудженого, а не його правом, у зв`язку з чим наявність заохочень за сумлінне ставлення до праці суд розцінює як те, що засуджений дотримувався вимог порядку відбування покарання у вигляді позбавлення волі, а не довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав стверджувати, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому вважає, що застосування до нього умовно-дострокового звільнення є передчасним, у зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення клопотання засудженого.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом семи діб.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1