Справа №478/1765/15-к 24.02.2016 24.02.2016 24.02.2016
Провадження: № 11-кп/784/170/16 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ст. 391 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,
учасники судового провадження
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за ст. 391 КК України на 1 рік позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєнано невідбута частина покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 10.12.2008 року та ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді 1 року 4 місяців позбавлення волі.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати, кримінальне провадження закрити.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скару.
В апеляційній скарзі захисник вказує, що судом не встановлені у повному обсязі всі обставини справи, зазначає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ст. 391 КК України.
При цьому апелянт вказує, що ОСОБА_7 скоїв дисциплінарне правопорушення, коли 10.09.2015 року відмовився від прибирання території, але на це були об`єктивні причини, оскільки він не був ознайомлений з графіком прибирання, погано себе почував і процес прибирання фіксувався на відео офіцерами виправного закладу, що принижувало гідність засудженого.
На думку апелянта, 1 рік позбавлення волі не можна вважати адекватним покаранням за вказане правопорушення.
Посилається на те, що в судовому засіданні ОСОБА_7 стверджував, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не можуть свідчити з приводу факту його відмови від прибирання, оскільки вказані особи не були при цьому присутні. Подію спостерігали ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що підтверджується графіком чергування відділення № 3 на вересень 2015 року, але суд не взяв це до уваги.
Крім того, апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_7 одружений, його дружина проживає у м. Краматорську Донецької області, який межує із зоною АТО.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , який з 26 квітня 2015 року відбуває покарання у виді позбавлення волі в Казанківській ВК № 93, під час відбування призначеного покарання вчиняв злісну непокору вимогам представників адміністрації Казанківської ВК № 93 та за допущені порушення режиму утримання відносно нього були застосовані дисциплінарні стягнення, в тому числі у виді тримання в приміщенні камерного типу, що мало місце 17 липня 2015 року.

Будучи підданим протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу, засуджений ОСОБА_7 10 вересня 2015 року близько 16.00 години на неодноразові вимоги представника адміністрації виправної колонії в категоричній та демонстративній формі відмовився виконувати розпорядження щодо прибирання закріпленої за ним території, а саме: алеї прилеглої до адміністративної будівлі установи.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_9 , який апеляційну скаргу не підтримав, думку прокурора про залишення вироку без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними по справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину свою не визнав, однак не заперечував, що допускав порушення в колонії, за що притягався до відповідальності, 17.07.2015 року за вживання алкоголю поміщався в ПКП (окрему камеру). Визнав, що відмовився виконувати вимоги представника адміністрації виправної колонії, у зв`язку з поганим самопочуттям та станом здоров`я.

Однак, показання обвинуваченого щодо незадовільного стану здоров`я, який завадив йому виконати роботу, не ґрунтується на матеріалах справи та спростовуються дослідженими в суді доказами.

Як вбачається з показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 10 вересня 2015 року обвинувачений ОСОБА_7 в демонстративній та категоричній формі відмовився виконувати вимоги представника адміністрації виправної колонії щодо прибирання території, у зв`язку з чим йому було роз`яснено адміністрацією колонії, що його дії підпадають під ознаки злочину, передбаченого ст. 391 КК України, однак він знову в категоричній формі відмовився виконувати зазначену вимогу, мотивувавши свою відмову поганим самопочуттям.

Після цього ОСОБА_7 був доставлений до медичної частини, де його оглянув лікар та надав висновок про те, що засуджений за своїм станом здоров`я може залучатися до роботи по благоустрою території виправної колонії. Повернувшись від лікаря, ОСОБА_7 знову відмовився приступити до прибирання території.

Наведені вище покази свідків узгоджуються з показами свідка ОСОБА_18 , з яких вбачається, що 10.09.2015 року до медичної частини був доставлений засуджений ОСОБА_7 , який був виведений для прибирання закріпленої території та скаржився на стан здоров`я. Після огляду ним було встановлено, що ОСОБА_7 здоровий і може виконувати роботу по прибиранню території колонії, що підтверджується даними медичної довідки від 10.09.2015 року (а.с.65).

Згідно даним довідки про заохочення та стягнення та постановою № 148 від 17.07.2015 року засуджений ОСОБА_7 за вживання алкоголю та встановленого режиму утримання, 17.07.2015 року було переведено до приміщення камерного типу строком на 1 місяць (а.с.47).

Суд 1-ї інстанції повно та належним чином дослідив всі обставини по справі, надав вірну оцінку зібраним доказам і обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу та правильно кваліфікував його дії за ст. 391 КК України.

Покарання ОСОБА_7 призначене відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, який відноситься злочинів середньої тяжкості, даних про його особу, який раніше судимий, характеризується негативно.

Суд також вірно зазначив про відсутність пом`якшуючих покарання обставин.

Врахувавши всі обставини справи та особу засудженого, суд призначив ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах, передбаченого санкцією ст. 391 КК України. Остаточне покарання засудженому, на підставі ст.71 КК України, також призначено з урахуванням вищенаведених обставин, оскільки до призначеного покарання за цим вироком приєднана лише частина не відбутого покарання за попереднім вироком.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Не ґрунтуються на матеріалах провадження твердження захисника про подвійне притягнення засудженого ОСОБА_7 до відповідальності, оскільки хоча він дійсно 10.09.2015 року був переведений до одиночної камери, однак не у зв`язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності, а для уникнення конфліктної ситуації з іншими засудженими та на підставі ст. 10 КВК України, що підтверджується постановою від 10.09.2015 року.

Доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину безпідставні і спростовуються доказами ретельно перевірених судом. Крім того, ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечував, що він дійсно неодноразово порушував вимоги режиму відбування покарання, поміщався в ПКП (окрему камеру), а 10.09.2015 року відмовився виконувати вимоги представника адміністрації виправної колонії по прибиранню території колонії.

Посилання захисника на неповноту судового розгляду необгрунтовані, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_7 клопотання про допит свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 не заявляв. Що стосується свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , то вони дійсно прибирали іншу територію( відділення № 5), однак відповідно до плану-схеми території відділення № 3 та № 5 мають загальну межу і розташовані поруч, тому показання цих свідків відповідають дійсності. (а.с. 72)

Не ґрунтуються на матеріалах провадження твердження апелянта про те, що процес прибирання фіксувався на відео офіцерами виправного закладу, оскільки таких даних в провадженні немає.

Таким чином, ухвалений вирок є законним, обгрунтованим і належним чином вмотивованим, а тому підстави для задоволення апеляційних вимог захисника ОСОБА_6 відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: