Справа № 561/1091/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2015 року смт. Зарічне
Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:
судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
його захисника-адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Зарічне кримінальне провадження № 0000143 від 19 червня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, з середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Будучи належним чином повідомлений про суть рішення Зарічненського районного суду Рівненської області у справі № 561/78/15-ц від 19 березня 2015 року, що набрало законної сили, яким було зобов`язано ОСОБА_4 повернути Зарічненській селищній раді Рівненської області самовільно зайняту ним земельну ділянку площею 0,0024 га, що розташована по АДРЕСА_2 , знести самочинно збудовану на ній тимчасову дерев`яну споруду та привести земельну ділянку у придатний для використання стан за власний рахунок, його умисно не виконав.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав частково. Вважає, що підстав для притягнення його до кримінальної відповідальності немає, оскільки на подвір`ї житлового будинку його сусіди також самочинно побудували тимчасові споруди. Суду показав, що про необхідність виконання рішення Зарічненського районного суду Рівненської області йому відомо, дане рішення в апеляційному порядку він не оскаржував. За невиконання рішення суду, державним виконавцем на нього накладалися штрафи, які він повністю сплатив. Рішення суду не виконав у зв`язку з доглядом за дитиною інвалідом.
Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим, винність ОСОБА_4 в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, доведена зібраними по справі та дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Так, згідно рішення Зарічненського районного суду Рівненської області у справі № 561/78/15-ц від 19 березня 2015 року, яке набрало законної сили 30 березня 2015 року, ОСОБА_4 зобов`язано повернути Зарічненській селищній раді Рівненської області самовільно зайняту ним земельну ділянку площею 0,0024 га, що розташована по АДРЕСА_2 , знести самочинно збудовану на ній тимчасову дерев`яну споруду та привести земельну ділянку у придатний для використання стан за власний рахунок (а.с.24-25).
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Зарічненського районного управління юстиції від 07 травня 2015 року про відкриття виконавчого провадження стверджується, що обвинуваченому ОСОБА_4 надавалась можливість добровільно виконати рішення суду до 14 травня 2015 року (а.с.27).
Актами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Зарічненського районного управління юстиції від 25 травня 2015 року, та від 02 червня 2015 року стверджується, що обвинувачений ОСОБА_4 рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року, яке набрало законної сили не виконав, самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0024 га, що розташована по АДРЕСА_2 не повернув, самочинно збудовану на ній тимчасову дерев`яну споруду не зніс, земельну ділянку у придатний для використання стан за власний рахунок не привів (а.с.39,41).
За невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, на обвинуваченого ОСОБА_4 двічі було накладено штраф, зокрема постановами державного виконавця від 25 травня 2015 року в розмірі 170,00 грн. (а.с.46), та від 02 червня 2015 року в розмірі 340.00 грн. (а.с.42). Указані суми штрафів обвинуваченим сплачено.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими для виконання на всій території України. У відповідності до частини другої та третьої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , у яких він вказує про те, що підстав для притягнення його до кримінальної відповідальності немає, оскільки на подвір`ї житлового будинку його сусіди також самочинно побудували тимчасові споруди, судом не приймаються як виправдання вчиненого ОСОБА_4 умисного злочину, оскільки юридична відповідальність має індивідуальних характер, а доказів самочинного будівництва тимчасових споруд сусідами обвинуваченого суде не надано.
Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує те, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (а.с.53), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.51), раніше не судимий (а.с.52), має постійне місце проживання, зокрема проживає разом з дружиною та двома малолітніми дітьми (а.с.54), має на утриманні дитину-інваліда (а.с.55).
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України відсутні.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , визначені ст. 67 КК України відсутні.
Оцінюючи зазначене в сукупності, зокрема те, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є дитиною-інвалідом, а також обставини вчиненого ним злочину, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Речові докази та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373-376 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (Один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (Один) рік.
На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, або навчання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Зарічненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1