Справа № 1-85/11 Провадження №11/0390/523/2012 Головуючий у 1 інстанції:Квятковський М.С.
Категорія:ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач: Матат О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області в складі: .

головуючого - судді Матата О.В.,

суддів Фідрі О.М., Борсука П.П.,

з участю прокурора Кухтей-Хилюк Л.В.,

засудженого ОСОБА_1,

захисника - адвоката ОСОБА_2С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Луцького міськрайонного суду від 08 червня 2012 року, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, на утриманні має доньку ІНФОРМАЦІЯ_4 - студентку 5-го курсу Чернівецького Національного Університету ім. Ю.Федьковича, непрацюючий, раніше не судимий,

засуджений зач.4 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, на 5 (п'ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна в дохід держави;

Запобіжний захід щодо ОСОБА_1 залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання йому постановлено обчислювати з 14.04.2012 року із зарахуванням у цей строк час перебування його під вартою з 03 по 11 червня 2009 року.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у злочині, вчиненому при таких обставинах.

Приблизно в квітні 2009 року, засуджений, за вчинення даного злочину, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.03.2010 року ОСОБА_3, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, на шлях виправлення не став, а діючи з корисливих мотивів, попередньо домовився із засудженими- за цей же злочин, вказаним вище вироком, ОСОБА_4В, ОСОБА_5, підсудним у даній справі ОСОБА_1 та особою, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження, про вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_6, який, згідно отриманої ОСОБА_3 інформації, займався незаконним обміном іноземних валют на «Північному» ринку м. Луцька, а тому, на думку засуджених, ОСОБА_1 та особи, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження, мав при собі значні суми грошових коштів.

Отримавши добровільну згоду на вчинення розбійного нападу, засуджений ОСОБА_3, використовуючи раніше набутий злочинний досвід, винайняв для тимчасового проживання, на період підготовки до злочину, квартиру за адресою: АДРЕСА_1, розподілив ролі кожного з інших учасників злочину.

Відповідно до розподілених ролей, вчинити напад на потерпілого ОСОБА_6 в під'їзді будинку, де він проживає, та заволодіти коштами, мали особа, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження, і ОСОБА_5. Одночасно ОСОБА_3, ОСОБА_4, підсудний ОСОБА_1 мали здійснювати спостереження за прилягаючою територією, з метою коригування за допомогою мобільного зв'язку дій особи, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження, і ОСОБА_5. В разі виникнення небезпеки ОСОБА_3, ОСОБА_4, з використанням автотранспортних засобів, повинні були забезпечити залишення учасниками злочину місця його скоєння.

17.04.2009 року, близько 08 год. 40 хв. зазначені вище особи, згідно розробленого плану, зайняли попередньо визначене кожному місце на території, прилягаючій до житлового будинку за адресою: м. Луцьк, вул. Гордіюк, 31, у якому проживає ОСОБА_6, що на їх думку надавало можливість реалізувати спільний злочинний задум, а в разі виникнення небезпеки, покинути місце вчинення злочину.

Приблизно о 09 год. 10 хв. підсудний ОСОБА_1 по мобільному телефону отримав повідомлення від засудженого ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_6 вийшов із будинку на вулицю з пакетом та сумкою в руках, про що, в свою чергу, повідомив про це по мобільному телефону засудженого ОСОБА_7 та іншу особу, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження. Після цього, останній підбіг до потерпілого ОСОБА_6, та застосувавши насильство, небезпечне для його життя та здоров'я, що виразилось у нанесенні декількох ударів дерев'яною ніжкою від стільця по руках та голові, а також ударів кулаками і ногами по тілу, та подолавши волю потерпілого до опору, заволодів пакетом із грошима в сумі 179 000 грн., тобто коштами у великих розмірах.

Після цього учасники розбійного нападу на заздалегідь підготовлених транспортних засобах покинули місце вчинення злочину та згодом, викрадені грошові кошти, розділили між собою і витратили їх для власних потреб. Внаслідок нападу на нього потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я у вигляді забійної рани тім'яної ділянки голови, садна лівого ліктевого суглобу та правого променево-зап'ястного суглобу, забою з підшкірним крововиливом м'яких тканин лівого передпліччя.

У поданій апеляції прокурор, неоспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій засудженого, ставить питання про скасування вироку суду у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів та особі засудженого. Посилається на неврахування судом того, що ОСОБА_1 переховувався від суду з 2010 року. Також вважає, що судом безпідставно визнано такими, що пом'якшують покарання наявність у ОСОБА_1 на утриманні доньки, яка навчається та його хворобу, які не підтверджуються матеріалами справи, тому просить вирок суду першої інстанції скасувати, постановити новий, яким визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 (дев'ять) років з конфіскацією всього належного йому майна в дохід держави.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, прокурора на підтримання апеляції, засудженого та його захисника, які просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінальної справи і доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляцію прокурора

слід залишити без задоволення.:

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України є правильними і в апеляції ніким не оспорюються.

Твердження прокурора про м'якість призначеного засудженому покарання є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, другорядної участі у ньому з боку ОСОБА_1, особи винного, обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання, вірно призначив покарання засудженому ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції частини статті, за якою особа визнана винною.

У вироку суд навів обставини, які він врахував при призначені ОСОБА_1 покарання та обгрунтував, чому дійшов висновку про можливість призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.187 КК України.

Суд урахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, який є особливо тяжким, обставини його вчинення, наслідки злочину, особу винного.

Обставинами, що пом'якшують покарання засудженого є те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, хворіє, розкаявся у вчиненому, має на утриманні доньку студентку, те, що він виконував другорядну роль у злочині і не застосовував до потерпілого насильство, відшкодував збитки, завдані потерпілому, який просив суворо не карати винного, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання засудженого ОСОБА_1.

Такі обставини, які пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, на думку суду, стали підставами для призначення ОСОБА_1 меншого строку позбавлення волі, ніж передбачений санкцією чі ст.187 КК України. З таким висновком погоджується і колегія суддів. Саме другорядна роль ОСОБА_1 у злочині є тією обставиною, яка дає можливість застосування щодо нього ст. 69 КК України.

Посилання апелянта на те, що судом безпідставно враховано, як обставинами, що пом'якшують покарання засудженого ОСОБА_1 його хворобу та утримання дочки студентки не заслуговують на увагу, оскільки лікування ОСОБА_1 в Чернівецькій обласній клінічній лікарні з діагнозом «катаракта ОД» (а.с.195а), яке ставить під сумнів апелянт, спростовується результатами обстеження ОСОБА_1 у поліклініці №1 міста Луцька (а.с.203-203а), які повністю співпадають з діагнозом, який був постановлений ОСОБА_1 в Чернівецькій обласній клінічній лікарні. Наявність у нього саме на утриманні дочки студентки підтверджується копією наданих ним квитанцій про оплату за її навчання.

Обставини, на які посилається прокурор в апеляції, а саме на те, що ОСОБА_1 переховувався від суду, не можуть впливати на покарання. Для досягнення мети, передбаченої у ч.2 ст.50 КК України, ОСОБА_1 визначено реальне відбування покарання у виді позбавлення волі. Такий вид покарання і його строк сприятимуть виправленню засудженого, а також запобігатимуть вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

З врахуванням наведеного, колегія суддів не може погодитись з доводами

прокурора про те, що вирок необхідно скасувати у зв'язку з м'якістю

призначеного засудженому покарання, тому залишає апеляцію прокурора без

задоволення.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Луцького міськрайонного суду від 08 червня 2012 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, апеляцію прокурора - без задоволення.

Головуючий

Судді