Справа №560/1711/14-к
Провадження №1-кп/560/6/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2015 року

Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
потерпілих: ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000399 від 04 вересня 2014 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, одруженого, має двох неповнолітніх дітей, з вищою освітою, приватного підприємця,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
04 вересня 2014 року, приблизно о 08 год. 15 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по вул. Березовій, м. Дубровиця, Рівненської області, поблизу буд. № 95, зі сторони вул. Макаренка, м. Дубровиця в напрямку вул. Поштової, м. Дубровиця в порушення підпункту б) пункту 2.3, пункту 10.9 та пункту 10.10. Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, для забезпечення безпеки руху за допомогою до інших осіб не звернувся, на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю, де заборонений рух заднім ходом, розпочав рух заднім ходом та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка знаходилась на проїзній частині.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді масивної поєднаної тупої травми голови та грудної клітки з розтрощенням черепа, руйнуванням речовини головного мозку, чисельними переломами ребер, правої ключиці, правої лопатки, остистих паростків грудних хребців, з ушкодженням серця, легень, які в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та є небезпечними для життя в момент їх заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_9 , яка померла на місці події.
У прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали, у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_9 , перебуває порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, а саме: п. 10.9., згідно якого, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб та п. 10.10, згідно якого, забороняється рух транспортних засобів заднім ходом на ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи недостатньою видимістю.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, не визнав, однак пояснив, що на ринок м.Дубровиця Рівненської області він приїздить кожного четверга вже близько 15 років, де за ним є закріплене місце для торгівлі. 04 вересня 2014 року близько 08-15 год., приїхавши автомобілем марки «Мерседес-спрінтер» на ринок в м.Дубровиця біля його місця торгівлі по обидві сторони проїзної частини стояли припарковані автомобілі. З лівої сторони дороги стояв автомобіль марки «Шевроле», а з правої стояли автомобілі Фольцваген, ВАЗ -2107 та ВАЗ 2103. Найбільш габаритна висота була в автомобіля «Шевроле» та становила 1,495 м, інші були нижчі, а тому вважає, що мав повне право рухатись заднім ходом, оскільки йому нічого не заважало. Видимість дороги була добра, пішоходів ніяких ОСОБА_4 не помітив, далі розвернув автомобіль та, включивши аварійну сигналізацію, почав здійснювати рух заднім ходом, дивлячись при цьому у дзеркала заднього виду. В один момент він поглянув в ліве дзеркало, а з правої сторони відчув, що його автомобіль підкинуло і побачив, що спереду автомобіля лежало тіло. Після цього ОСОБА_4 зупинив автомобіль та відразу викликав швидку допомогу, міліцію. Думає, що жінка могла вийти, коли він не побачив, потім раптово впала і він на неї наїхав. Вважає, що потерпіла порушила ПДР, оскільки переходила проїзну частину в невстановленому місці. Заперечує свою вину та просить виправдати.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що безпосереднім свідком пригоди він не був, але додав, що 04.09.2014 року близько 08-ї год. дружина пішла на базар. Згодом Близько 11-ї до ОСОБА_6 приїхав брат ОСОБА_10 та повідомив, що на ринку м.Дубровиця його дружину переїхав автомобіль. Прибувши до райвідділу міліції, слідчі повідомили ОСОБА_6 , що тіло необхідно везти в м.Сарни, для проведення судово-медичної експертизи. Після чого ОСОБА_6 повіз тіло дружини в експертну установу в м.Сарни Рівненської області, де їй 05.09.2014 року було зроблено розтин та проведено судово-медичну експертизу. Матеріальна допомога не відшкодована. Наполягав на суворому покаранні для обвинуваченого.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що безпосереднім свідком пригоди він не був, але додав, що 04.09.2014 року близько 10-ї год. до нього зателефонувала його сестра ОСОБА_8 та повідомила, що матір збила машина. Приїхавши на місце пригоди, ОСОБА_7 вже нікого там не застав, тому поїхав в райвідділ міліції, де працівники міліції в салоні автомобіля, який стояв на вулиці, показали тіло матері. Згодом з батьком та сестрою повезли тіло матері у м.Сарни для проведення судово-медичної експертизи. Також ОСОБА_7 додав, що обвинувачений ОСОБА_4 ні матеріальну, ні моральну шкоду не відшкодував. З приводу міри покарання погоджується з прокурором.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що безпосереднім свідком пригоди вона не була, але додала, що вранці 04.09.2014 року її матір ОСОБА_9 пішла на базар. Близько 10-ї години до ОСОБА_8 зателефонував невідомий чоловік, який повідомив, що на перехресті вулиці Нова-Березова її матір потрапила в ДТП та попросив приїхати на упізнання тіла. Після проведення впізнання, тіло матері завезли в м.Сарни на експертизу. Шкоду обвинувачений не відшкодував. При призначенні покарання згодна з думкою прокурора, наполягаючи на його суворості.
Не зважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2. ст.286 КК України, його вина повністю доведена сукупністю доказів, зібраних по кримінальному провадженню, перевірених і досліджених в судовому засіданні, зокрема, показаннями свідків, поясненнями експерта та іншими письмовими доказами.
Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що в той день, коли відбулась аварія, він торгував на своєму місці на базарі в м.Дубровиця. По обидва боки проїжджої частини були припарковані автомобілі. І по тротуару, і по проїзній частині рухались люди. Жінку, що була одягнута в червону куртку, яку згодом було переїхано автомобілем ОСОБА_4 , він бачив, як вона йшла по тротуару і поміж автомобілів починала переходити дорогу. Потім до нього підійшов покупець і він відвернувся, проте через декілька секунд почув крик, а коли поглянув в той бік, то побачив, що та жінка вже лежить на асфальті, а на відстані близько 2 метрів від неї, заднім ходом рухався автомобіль ОСОБА_4 . Побачивши це, ОСОБА_11 хотів бігти до водія ОСОБА_4 , щоб закричати чи подати жести, це робили й інші люди, але він не чув і не бачив та продовжував рух. Після чого правим заднім колесом, а далі переднім, переїхав жінку.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що в той день, коли відбулось ДТП за участю ОСОБА_4 був базарний день, більшість людей ходили по проїзній частині. Близько 09-ї год., знаходячись у своєму автомобілі, побачив у дзеркало заднього вигляду, що під`їхав ОСОБА_4 , який, увімкнувши аварійний сигнал, почав здійснювати рух заднім ходом. Для того, щоб не заважати йому заїхати, ОСОБА_12 вийшов, щоб штовхнути свій автомобіль вперед. В цей момент почув, що хтось ойкнув, хтось побіг дивитись туди, але він, не звернувши на це особливої уваги, знову сів у свій автомобіль. Більше нічого про дану подію повідомити не міг, оскільки знаходився від місця пригоди на відстані близько 45 м і детально нічого не бачив.
Показання свідків, допитаних в судовому засіданні не викликають сумнівів в їхній об`єктивності, оскільки є послідовними та узгоджуються з іншими письмовими доказами вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, які були досліджені судом вобсязі, визначеному за згодою всіх учасників процесу.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно рекомендацій, які містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Тому суд, перевіряючи на предмет допустимості та належності дані, які містяться в письмових доказах, долучених до матеріалів кримінального провадження зазначає наступне.
З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.09.2014 року встановлено, що місцем події, де сталася дорожньо-транспортна пригода є вулиця Березова в м.Дубровиця Рівненської області, поблизу будинку №95. Біля лівого краю проїзної частини стоїть автомобіль Chevrolet Aveo р.н. НОМЕР_2 , чорного кольору, який передньою частиною направлений в напрямку вулиці Поштова. Біля правого краю проїзної частини стоїть автомобіль Volkswagen-LT р.н. НОМЕР_3 , який передньою частиною направлений в напрямку вулиці Поштової м.Дубровиця. Попереду стоїть автомобіль ВАЗ 2107 р.н. НОМЕР_4 , який передньою частиною направлений в напрямку огляду. Далі стоїть автомобіль ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_5 , який передньою частиною направлений в напрямку вулиці Макаренка м.Дубровиця (а.п.9-11);
Висновком експерта КЗ Обласне бюро судово-медичної експертизи Рівненської обласної ради №216 від 04 вересня 2014 року, стверджується, що причиною смерті ОСОБА_9 є масивна поєднана тупа травма голови та грудної клітки: з розтрощенням черепа, руйнуванням речовини головного мозку, чисельними переломами ребер, правої ключиці, правої лопатки, остистих паростків грудних хребців, з ушкодженнями серця, легень, що в короткий проміжок часу зумовило припинення функцій центральної нервової системи, зупинку серцевої діяльності та дихання, які в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та є небезпечними для життя в момент їх заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_9 . На підставі даних судово-токсикологічної експертизи у крові ОСОБА_9 знайдений етиловий спирт в концентрації 0,82 %, що відповідає легкій степені алкогольного спяніння (а.п.96-99);
Згідно висновку експерта КЗ Обласне бюро судово-медичної експертизи Рівненської обласної ради №1376 від 12 вересня 2014 року, у крові ОСОБА_4 етиловий спирт не знайдений (а.п.101);
Згідно висновку експерта КЗ Обласне бюро судово-медичної експертизи Рівненської обласної ради №145-мк від 22 вересня 2014 року, слідів ковзання, характерних до виникнення під час первинного контакту пішохода з транспортним засобом, на ходових поверхнях підошв взуття потерпілої ОСОБА_9 не виявлено (а.п.105-107).
Згідно висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру в Рівненській області №242 від 20.09.2014 року та ілюстративної таблиці до нього, вбачається, що на момент експертного дослідження робоча гальмівна система та система рульового керування автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 cdi» реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані (а.п.116-120).
Згідно висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру в Рівненській області №243 від 20.09.2014 року та ілюстративної таблиці до нього вбачається, що на момент експертного дослідження в автомобілі «Mercedes-Benz Sprinter 313 cdi», реєстраційний номер НОМЕР_1 виявлені певні механічні пошкодження, однак за формою, розмірами та взаєморозташуванням вони не характерні для дорожньо-транспортної пригоди, пов`язаної з контактування з пішоходом (а.п.126-130).

Як на доказ, що підтверджує обвинувачення ОСОБА_4 орган досудового розслідування зсилається на протокол проведення слідчого експерименту від 12 вересня 2014 року, за даними якого було призначено та проведено інженерно-транспортну експертизу та було отримано висновок експерта №259 від 25.09.2014 року (а.п.137-139). Однак, надаючи оцінку допустимості вказаних доказів, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Правильність висновку експерта сумнівів не викликає, у судовому засіданні експертом було роз`яснено даний висновок та повідомлено про використання інформаційних джерел при його складанні. Однак, судом встановлено порушення ст.87 КПК України при наданні стороною обвинувачення даних доказів, які містять відомості, здобуті внаслідок порушення прав ОСОБА_4 , так як грунтується на об`єктивних даних зібраних при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди 04.09.2014 року та при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого в якості свідка. Оскільки п.1 ч.3 ст.87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, а тому вказані письмові докази є недопустимими та не враховуються і відхиляються судом.
Під час судового розгляду прокурором було заявлено клопотання на підставі ч.3 ст.333 КПК України про надання доручення слідчому відділу провести слідчий експеримент з участю обвинуваченого ОСОБА_4 , яке було задоволено ухвалою суду та відповідно проведено слідчий експеримент, протокол проведення якого з ілюстративними таблицями міститься на (т.1,а.217-229), в якому зафіксовано зібрані дані та відомості про фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, а тому суд визнає його належним доказом. На підставі його даних за ухвалою суду було проведено інженерно-транспортну експертизу. Згідно висновку експерта №3.1-375/15 від 29.07.2015 року встановлено, що в даній дорожній обстановці, водієві ОСОБА_4 , рух заднім ходом керованого ним автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 cdi» р/н НОМЕР_1 , був заборонений вимогами п. 10.10 Правил дорожнього руху України. Якщо ОСОБА_4 вирішив відступити від наведених вище вимог, то під час виконання маневру руху заднім ходом, для забезпечення безпеки руху, у разі потреби, він повинен був звернутися за допомогою до інших осіб, щоб не створювати перешкод або небезпеки для руху іншим учасникам руху, тобто діяти у відповідності до вимог п. 10.9 Правил Дорожнього руху. При заданому комплексі вихідних даних та в даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 313 cdi» р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , вбачаються невідповідності вимогам п. 10.10 та п. 10.9 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з скоєнням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.2,а.п.17-21).
В судовому засіданні експерт ОСОБА_13 , який проводив вказану експертизу пояснив, що даною експертизою досліджувались обставини і механізм дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.09.2014 року за участю ОСОБА_4 . При її вирішенні з використанням переліку літератури, затвердженої наказом міністерства юстиції, було зроблено висновок в межах компетенції та на підставі комплексу вихідних даних, які йому були надані для її вирішення. Також зазначив, що водій ОСОБА_4 , розпочавши маневр заднім ходом, в порушення вимог п.10.10 ПДР України, не залучаючи сторонніх осіб, взяв на себе відповідальність за майбутні наслідки.
Правильність і об`єктивність висновку експерта сумнівів не викликає, у судовому засіданні не встановлено даних щодо відсутності належної кваліфікації та повноваження експерта, наявності істотних порушень вимог КПК при проведенні експертизи, тому суд визнає висновок інженерно-транспортної експертизи № 3.1-375/15 від 29.07.2015 року належним та допустимим доказом та кладе в основу вироку, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження не надано доказів, які б спростували її висновки.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на те, що у виникненні даної пригоди винна також пішохід, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України, не можуть бути предметом розгляду судом в межах даного кримінального провадження. А тому, оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_4 щодо заперечення своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, суд розцінює їх як такі, що дані обвинуваченим з метою уникнення покарання за скоєне та пом`якшення своєї відповідальності, а тому їх відхиляє. В основу вироку суд кладе покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які узгоджуються між собою та іншими вищенаведеними доказами по справі.
Тому аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, які у суду не викликають будь-яких сумнівів щодо їх достовірності та достатності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 повністю доведена і його неправомірні дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілій, суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання"( з наступними змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
В п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.
Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.
Тому при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вищезазначених вимог, враховує наступне.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 визначені ст. 67 КК України, в судовому засіданні теж не встановлено.
Характеризуючи особу обвинуваченого, суд враховує те, що ОСОБА_4 раніше не судимий (а.п.161), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п. 170), на Д обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.п. 168,169).
Відповідно до п.21 вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Тому, враховуючи вищевикладене, при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, кількість порушених обвинуваченим пунктів Правил дорожнього руху України і, незважаючи на необережну форму вини, враховує незворотність тяжких наслідків вчиненого діяння смерть людини. Також судом враховується оцінка скоєному та ставлення до скоєного обвинуваченим, дані про його особу, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, на Д-обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, одружений, має двох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та категоричну думку потерпілих щодо виду і міри покарання, та приходить до висновку, що вищезазначені обставини є підставою для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції ч.2 ст.286 КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки, оскільки вказане покарання, призначене судом є необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_4 .
Згідно ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого документально підтверджені витрати на залучення експертів.
Цивільний позов не заявлено.

Прокурор просив обрати обвинуваченому до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою, проте відповідно до ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та належної поведінки, тому, враховуючи те, що ОСОБА_4 має двох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, є підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, обраного судом раніше - з особистого зобов`язання на домашній арешт, заборонивши ОСОБА_4 з 17 години 00 хвилин до 8 години 00 хвилин наступного дня залишати житло.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-374, 394, 395 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.
До набрання вироком законної сили змінити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 17 години 00 хвилин до 8 години 00 хвилин наступного дня.
Покласти на ОСОБА_4 додаткові обов`язки, а саме:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Вирок в частині обрання запобіжного заходу передати на виконання в Сарненський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.
Контроль за виконанням вироку в частині обрання запобіжного заходу покласти на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво.
Визначити строк дії вказаного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло , вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту виконання вироку.
Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 2112 грн. 48 коп.
Речові докази:
- автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 313CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який приєднаний до матеріалів кримінального провадження № 0000399 в якості речового доказу та переданий на відповідальне зберігання законному володільцю ОСОБА_4 під розписку - повернути ОСОБА_4
- одяг, який належав ОСОБА_9 , а саме: куртка, спідниця та пара жіночих туфель, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження № 0000399 в якості речового доказу та переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 повернути ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд Рівненської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис
З оригіналом згідно
Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області ОСОБА_1 .