Справа № 132/3325/15-к
ВИРОК
ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
10 грудня 2015 р.

Калинівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю

прокурора прокуратури

Калинівського району Вінницької області ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Калинівського районного суду у стадії підготовчого судового засідання обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000413 від 25.07.2015 року і угоду про визнання винуватості, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Комунарівка Калинівського району Вінницької області, громадянина України, українця, жителя АДРЕСА_1 , працюючого експедитором ТОВ «Еко сфера», раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту і наданої угоди про визнання винуватості від 26.11.2015 року ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_4 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно картки обстеження та медичного огляду військово-лікарської комісії від 15.07.2015 року визнаний придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не має правових підстав на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією.

Так, ОСОБА_4 будучи достовірно обізнаним про проведення на території України часткової мобілізації до Збройних сил України на підставі Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 15.01.2015 року, всупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", не бажаючи виконувати свій

конституційний обов`язок та проходити військову службу, маючи намір

ухилитися від призову за мобілізацією, будучи придатним за станом здоров`я

для проходження військової служби, та не маючи правових підстав для

відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, розуміючи, що військова частина до якої він був мобілізований, може в подальшому вибути в зону проведення АТО та приймати участь у бойових діях, достовірно знаючи,

що йому необхідно з`явитись до військового комісаріату під час мобілізації,

усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, 15.07.2015 року, отримавши під розпис-

повістку про прибуття з відповідними речами на пункт збору до

ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , яку йому вручив начальник

відділення військового обліку та бронювання солдатів і сержантів запасу

Калинівського РВК ОСОБА_6 , у визначений в повістці час без поважних

причин не прибув та не повідомив причин свого неприбуття. У зв`язку з цим

ОСОБА_4 у складі команди НОМЕР_1 , в розташування військової частини, для подальшого проходження військової служби не вибув, чим порушив порядок комплектування Збройних сил України, тим самим ухилився від призову на військову службу за мобілізацією.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, тобто ухилення від призову за мобілізацією.

Як вбачається з обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, погодився із прокурором на призначення йому наступного покарання: у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Суд, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинуваченого повне порозуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили обвинуваченого погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутої щодо нього підозри, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України, враховуючи середню тяжкість кримінального правопорушення, у випадку завдання кримінальним правопорушенням шкоди лише державним та суспільним інтересам, може бути укладено угоду про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим.

Угода за змістом укладена відповідно до ст.472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у т.ч. стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Суд переконався в тому, що угоду сторонами підписано добровільно, свідомо, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.

Як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування у справі зібрано достатньо доказів для обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, а тому визнання ним винуватості є цілком виправданим.

З урахуванням особи винного, ступеню та характеру сприяння підозрюваного у проведенні досудового розслідування щодо нього, характеру і тяжкості підозри, наявності суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, відсутність тяжких наслідків, те що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, по місцю проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, його щире каяття, суд прийшов до висновку, що обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні, а тому вважає необхідним затвердити угоду про визнання винуватості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 26.11.2015 року між прокурором прокуратури Калинівського району Вінницької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному проваджені № 0000413, з одного боку та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , з іншого боку.

Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки .

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

У відповідності до ч.1 п. п.2, 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок сторонами може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Калинівський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, але лише у випадках, встановлених ст.ст.473, 394 КПК України.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

СУДДЯ: