11/775/473/2013(м)р
1/263/25/2013

А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д Д О Н Е Ц Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду

Донецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні 26 грудня 2013 року в місті Маріуполі кримінальну справу за апеляціями захисника засуджених ОСОБА_10 і ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 , засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 на вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 3 січня 2013 року

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 3 січня 2013 року

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Маріуполя Донецької області, громадянин України, не працюючий, раніше судимий: 1) 23 вересня 2003 року Першотравневим районним судом Донецької області за частиною 1 статті 186 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень; 2) 19 вересня 2006 року Апеляційним судом Донецької області за частинами 2, 3, статті 185, частиною 2 статті 296, частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 121 частиною 1 статті 70, статтею 71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився умовно-достроково 20 жовтня 2010 року на підставі постанови Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 12 жовтня 2010 року на не відбутий строк 2 роки 1 місяць; 3) 16 лютого 2012 року Приморським районним судом міста Маріуполя за частиною 1 статті 263, частиною 1 статті 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, проживаючий в АДРЕСА_1

засуджений за частиною 2 статті 185 КК України до 3 років позбавлення волі, за частиною 2 статті 186 КК України до 5 років позбавлення волі, за частиною 2 статті 187 КК України до 8 років позбавлення волі.

Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_13

Категорія 185 ч.2, 186 ч.2, 187 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_1 .

Провадження № 11/775/473/2013

Єдиний унікальний №1/263/25/2013

На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до частини 4 статті 70 КК України частково приєднане покарання, призначене за вироком Приморського районного суду міста Маріуполя від 16 лютого 2012 року з остаточним призначенням покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Вирок Першотравневого районного суду Донецької області від 23 вересня 2003 року, яким призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень, належить самостійному виконанню.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженець міста Маріуполя Донецької області, громадянин України, працюючий приватним підприємцем, раніше не судимий, проживаючий в АДРЕСА_2

засуджений за частиною 2 статті 185 КК України до 3 років позбавлення волі, частиною 2 статті 186 КК України до 5 років позбавлення волі, за частиною 2 статті 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець міста Коканд Узбекистан, грек, не працюючий, раніше не судимий, проживає: АДРЕСА_3

засуджений за частиною 2 статті 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Вказаним вироком суду засудженні ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 визнанні винними в тому, що 6 березня 2011 року приблизно о 4 годині 30 хвилин засуджений ОСОБА_6 , знаходячись між першим та другим під`їздами будинку АДРЕСА_4 , повторно, переслідуючи мету відкритого заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою у групі з раніше знайомим ОСОБА_7 , підійшли до раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_16 , від якого стали вимагати передачу майна, яке знаходилось при ньому, на що останній відповів відмовою. Після чого, засуджений ОСОБА_6 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, висловлене у загинанні руки потерпілого за спину і нанесенні йому удару кулаком у ділянку обличчя, двох ударів по тулубу, тим самим зламавши волю до опору, заподіявши фізичний біль, після чого відкрито заволоділи його майном на загальну суму 2515 гривень.

Він же ж, 8 березня 2011 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку № 266 по бульвару Шевченка Жовтневого району міста Маріуполя, переслідуючи мету нападу з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою у групі з раніше знайомими йому ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи узгоджено, напали на раніше незнайомого їм потерпілого ОСОБА_8 та, застосовуючи до нього насильство небезпечне для життя та здоров`я, засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стали наносити множинні удари руками та ногами у ділянку обличчя і тулубу, а засуджений ОСОБА_11 наніс удар своєю ногою по нозі потерпілого, заподіявши останньому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Продовжуючи свій злочинний умисел засуджені ОСОБА_17 та ОСОБА_7 зняли з потерпілого золоті прикраси та мобільний телефон із чохлом, а засуджений ОСОБА_11 , в той чай знаходився поруч з ними, проявляючи мовчазну згоду з діями засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , своєю присутністю сприяв і викликав рішучість зробити розбійний напад відносно ОСОБА_18 , який усвідомлював, що відносно нього здійснюють злочин три особи. Таким чином, зламавши волю потерпілого ОСОБА_8 до опору, засуджені заволоділи його майном на загальну суму 7530 гривень.

Засуджений ОСОБА_6 10 березня 2011 року, приблизно о 23 годині 50 хвилин, знаходячись біля будинку № 139 по вулиці Апатова Жовтневого району міста Маріуполя, повторно, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу таємно викрав із автомобілю ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_1 , майно, яке належить потерпілому ОСОБА_19 на загальну суму 350 гривень, після чого з місця злочину зник.

Він же ж, 17 березня 2011 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, знаходячись біля будинку №6 по вулиці Котляревського Жовтневого району міста Маріуполя, повторно, з метою відкритого заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою у групі з засудженим ОСОБА_7 , підійшли до раніше незнайомої потерпілої ОСОБА_20 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я, висловлене в утриманні останньої засудженим ОСОБА_21 за ліве плече, тим самим зламавши волю потерпілої до опору, заподіявши їй фізичний біль, відкрито заволоділи її майном на загальну суму 2172 гривень.

Він же ж, 17 березня 2011 року приблизно о 23 годині 10 хвилин, знаходячись біля будинку №289 по бульвару Шевченка Жовтневого району міста Маріуполя, повторно, з метою відкритого заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою у групі з раніше засудженим ОСОБА_7 , підійшли до раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_22 , застосовуючи насильство, не небезпечне для життя та здоров`я останнього, висловлене у нанесенні засудженими ОСОБА_21 та ОСОБА_7 по одному удару кулаком в обличчя потерпілого, тим самим зламавши його волю до опору, заподіявши легкі тілесні ушкодження, після чого відкрито заволоділи його майном на загальну суму 1132 гривень.

Засуджений ОСОБА_6 18 березня 2011 року приблизно о 3 годині 10 хвилин, знаходячись біля будинку №289 по бульвару Шевченка Жовтневого району міста Маріуполя, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою у групі з засудженим ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за заздалегідь розробленим планом, за яким останній залишився стояти на тротуарі біля вказаного будинку для спостерігання за обстановкою, а засуджений ОСОБА_6 таємно, шляхом вільного доступу, з автомобілю ВАЗ 2105 державний номер НОМЕР_2 , викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_23 на загальну суму 850 гривень, після чого з місця події зникли.

Він же ж, 18 березня 2011 року приблизно о 3 годині 10 хвилин, знаходячись біля будинку №289 по бульвару Шевченка Жовтневого району міста Маріуполя, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою у групі з засудженим ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за заздалегідь розробленим планом, за яким останній залишився стояти на тротуарі біля вказаного будинку для спостерігання за обстановкою, а засуджений ОСОБА_6 таємно, шляхом вільного доступу, з автомобілю «Крайслер» державний номер НОМЕР_3 , викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_24 на загальну суму 2100 гривень, після чого з місця події зникли.

Засуджений ОСОБА_6 18 березня 2011 року приблизно о 5 годині 40 хвилин, знаходячись біля будинку №266 по бульвару Шевченка Жовтневого району міста Маріуполя, повторно, з метою відкритого заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою у групі з засудженим ОСОБА_7 , підійшли до потерпілого ОСОБА_25 , стали вимагати від останнього передачі майна, яке знаходилось при ньому. Останній, усвідомлюючи злочинний характер дій засуджених, опасаючись за своє життя та здоров`я, передав їм майно, яке знаходилось при ньому на загальну суму 1795 гривень, після чого засуджені з місця події зникли.

Він же ж, 18 березня 2011 року приблизно о 6 годині 00 хвилин, знаходячись біля будинку №262 по бульвару Шевченка Жовтневого району міста Маріуполя, повторно, з метою відкритого заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою у групі з засудженим ОСОБА_7 , підійшли до потерпілого ОСОБА_26 та, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, висловлене у нанесенні засудженим ОСОБА_21 одного удару кулаком в обличчя потерпілого ОСОБА_26 , від чого той упав на землю, після чого засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжили наносити йому множинні удари ногами по тулубу, тим самим зламавши волю потерпілого до опору, заподіявши йому фізичний біль, після чого відкрито заволоділи його майном на загальну суму 2174 гривень, з місця події зникли.

Засуджений ОСОБА_6 24 квітня 2011 року у період часу з 3 години 00 хвилин до 4 години 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будівлі крамниці «АТБ» по проспекту Будівельників,147/а Жовтневого району міста Маріуполя, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав з автомобілю ВАЗ 2110, державний номер НОМЕР_4 , майно, яке належить потерпілій ОСОБА_27 на загальну суму 2975 гривень, після чого з місця події зникли.

Не погоджуючись з судовим рішенням, захисник засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 , засуджені ОСОБА_10 , ОСОБА_6 і ОСОБА_11 подали апеляції, в яких ставлять питання про скасування вироку суду першої інстанції з направленням кримінальної справи на новий судовий розгляд.

В апеляції та доповненнях до неї адвокат ОСОБА_5 вказує на грубі порушення судом першої інстанції норм кримінально-процесуального і кримінального законів, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінальної справи, не відповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та даним про особи засуджених.

В обґрунтування апеляційних вимог, захисник вказує, що у порушення норм кримінально-процесуального закону, суд першої інстанції по кожному підсудному і по кожному епізоду обвинувачення у вироку конкретними доказами не обґрунтував, обмежившись лише перерахуванням доказів, без вказівки того, до якого епізоду і у відношенні кого з підсудних дані докази покладенні в обґрунтування вини, чим порушив вимоги статті 334 КПК України.

На його ж думку, під час судового розгляду кримінальної справи було порушено порядок зміни обвинувачення в суді, що призвело до порушення прав підсудних на захист. Також вказує про те, що відповідно до матеріалів кримінальної справи, судовий розгляд фіксувався технічними засобами звукозапису, але в них відсутні журнали фіксації судових засідань.

Крім того, судом першої інстанції допущено однобічність та неповноту судового слідства, оскільки не було досліджено ряд доказів, які мають суттєве значення для розгляду справи.

Засуджений ОСОБА_11 в апеляції та доповненнях до неї, просить вирок суду скасувати, кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на не врахування судом першої інстанції при судовому розгляді у повній мірі пояснень потерпілого ОСОБА_8 , який не заперечував того факту, що він не нападав на нього з метою викрадення майна, а лише наніс удар ногою, майно не викрадав. Крім того, засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у своїх показаннях підтвердили, що йому не було відомо про їх наміри скоїти розбійний напад на потерпілого і це також підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_28 .

За його твердженнями не враховані і пояснення потерпілого ОСОБА_8 , за якими той на досудовому слідстві пояснював про те, що він не зможе впізнати осіб, які на нього напали, оскільки у дворі будинку було темно, він міг бачити лише силуети нападників, а в судовому засіданні пояснював про втрату свідомості з поверненнями до тями лише коли до нього підійшов сусід і допоміг дійти до дому. У вироку судом першої інстанції не надана правова оцінка тому, що потерпілий під час пізнання не впізнав його, а також висновкам судово-медичної експертизи, за якими у потерпілого на ногах відсутні тілесні ушкодження.

Не погодився з судовим рішенням і засуджений ОСОБА_21 , який, подавши апеляцію та доповнення до неї, просить вирок суду першої інстанції скасувати.

При цьому, посилається на грубі порушення норм кримінально-процесуального та кримінального законів під час судового розгляду кримінальної справи, на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку фактичним обставинам справи, а призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості та даним про його особу.

За його твердженнями, при судовому розгляді були допущені однобічність та неповнота судового слідства, грубо порушено його право на захист, висловлене у розгляді справи під час його хвороби, на зауваження його захисника з цього приводу суддя не звертав уваги. Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції послався у ньому на пояснення потерпілих та свідків, які не були допитані під час судового слідства, не прийняті до уваги його пояснення про застосування до нього недозволених методів ведення слідства з боку працівників міліції, необґрунтовано відмовлено у задоволенні його клопотання про допит додаткових свідків, які могли би довести його непричетність до розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_8 , не прийнято до уваги пояснення свідка ОСОБА_29 , не надано належної оцінки поясненням потерпілого ОСОБА_8 про те, що він не може впізнати та описати осіб, які здійснили на нього напад. Отже, таким чином суд першої інстанції не мав законних підстав приймати до уваги протоколи пізнання та очних ставок між ним та потерпілим.

Засуджений ОСОБА_7 в апеляції вказує на допущену судом першої інстанції однобічність та неповноту судового слідства, не прийняття до уваги його пояснень в ході судового слідства про непричетність до скоєння частини, інкримінованих йому злочинів та застосування до нього недозволених методів ведення слідства з боку працівників міліції. Не прийняті до уваги і його пояснення в частині епізоду з потерпілим ОСОБА_8 про те, саме, що останній у грубій формі відмовив на його прохання дати цигарку, тому він спричинив йому тілесні ушкодження, але майно потерпілого не забирав.

Крім того, у порушення вимог статті 64 УПК України, суд першої інстанції залишив по за увагою пояснення свідка ОСОБА_29 та вказав у вироку про їх невідповідність. Просить вирок суду скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення і останні слова засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , думку їх захисника ОСОБА_5 про підтримку доводів апеляцій, пояснення потерпілого ОСОБА_8 , думку його представника та міркування прокурора про безпідставність апеляційних вимог засуджених і захисника та законність вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінальної справи та, обговоривши доводи апеляцій в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляції засуджених та адвоката ОСОБА_5 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, суд першої інстанції відповідно до положень статей 257,323 КПК України в межах можливого достатньо повно, всебічно і об`єктивно з`ясував усі обставини кримінальної справи, безпосередньо у судовому засіданні дослідив, надані органом досудового слідства, докази, проаналізувавши та, надавши їм належну правову оцінку, вирішивши питання про їх достатність і допустимість, цілком обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, дійшовши вірного висновку про правильність кваліфікації дій засуджених за кримінальним законом та доведеність їх вини у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, яким встановлюючи вину засуджених у вчиненні злочинів, суд першої інстанції свій висновок в ньому достатньо мотивував та ґрунтував викладеними доказами.

Так, засуджений ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечував проти пред`явленого обвинувачення, підтвердив факт вчинення інкримінованих йому злочинів, заперечуючи лише нанесення ударів потерпілому ОСОБА_8 та по епізоду обвинувачення вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_16 .

Засуджений ОСОБА_7 також визнав вину частково та дав показання про те, що побив потерпілого ОСОБА_8 , який грубо відповів на прохання дати цигарку, але не він, ні інші засуджені майно потерпілого не забирали. Допускає, що від його дій могли виникнути тілесні пошкодження у потерпілого, які були виявлені у останнього. За іншими епізодами вину свою не визнав, стверджуючи, що він злочини не вчиняв.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_11 вини свої у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, наполягаючи на тому, що він участь в них не приймав.

Всі засуджені у судовому засіданні заявили, що показання, в яких вони повністю визнавали свою вину у всіх злочинах, вони дали під тиском працівників міліції, які застосовували до них недозволені методи ведення слідства.

Суд першої інстанції, покладаючи ці показання в основу обвинувального вироку, цілком обґрунтовано не прийняв до уваги твердження засуджених про застосування до них недозволених методів ведення досудового слідства, оскільки такі заяви за результатами прокурорської перевірки не підтвердилися, у зв`язку з чим було прийняте рішення про відмову у порушенні кримінальної справи відносно працівників міліції (а.с.173 т.3, а.с.79 т.4).

Крім того, такі твердження засуджених суперечать доказам по кримінальній справі і спростовуються ними в їх сукупності.

Так, допитані безпосередньо в ході судового розгляду кримінальної справи потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_16 , ОСОБА_27 , ОСОБА_23 , а потерпілі ОСОБА_30 , ОСОБА_22 , ОСОБА_31 і ОСОБА_24 на досудовому слідстві, показання яких були оголошені у судовому засіданні, підтвердили факт вчинення щодо них злочинів, при тих обставинах, які встановлені в ході досудового та судового слідства.

Усі потерпілі в ході упізнання достатньо упевнено вказали на засуджених як на осіб, які вчинили щодо них злочини і в ході очних ставок, які були проведені між ними та засудженими, підтвердили свої показання (а.с.223,224,225,226,228, 229,231,233,235,237,239 т.1, 35,36,38,39, 42,43,45,47 т.2)

За даними, які містяться в протоколах відновлення обстановки і обставин події за участю засуджених і, на які послався суд першої інстанції у вироку, вони показували та розповідали про час, місце, спосіб та механізм вчинення злочинів відносно потерпілих (а.с.209,217 т.1, 171,165 т.2).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції всі ці показання потерпілих правильно поклав в основу обвинувального вироку, не піддавши їх сумніву, вважаючи їх правдивими, об`єктивними та достатньо переконливими, оскільки підтверджуються і узгоджуються з іншими доказами по справі, які містяться в матеріалах кримінальної справи і досліджені в ході судового слідства.

Відповідно до висновків судово-медичних експертиз, які врахував суд першої інстанції, були заподіяні тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_8 середньої тяжкості, потерпілому ОСОБА_22 легкі тілесні ушкодження (а.с.45,75 т.1).

По усім епізодам обвинувачення щодо засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , допитані в ході досудового і судового слідства свідки, підтвердили факт вчинення засудженими щодо потерпілих злочинів при обставинах, які встановлені в ході судового розгляду кримінальної справи. Ці показання свідків суд першої інстанції також правильно врахував як об`єктивні.

Дослідивши всі ці та інші докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення засудженими злочинів, їм інкримінованих і доведеність вини в об`ємі пред`явленого обвинувачення, а їх твердження та твердження їх захисника ОСОБА_5 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінальної справи, виклавши їх в мотивувальній частині вироку та мотивувавши своє рішення про прийняття одних доказів та відхилення інших, мотивуючи своє критичне ставлення до них.

При цьому, твердження захисника ОСОБА_5 в апеляції про те, що суд першої інстанції обмежився лише перерахуванням доказів по справі без аналізу і надання оцінки є надуманими і не відповідають дійсності. Суд першої інстанції виклав їх у вироку щодо кожного засудженого, по кожному епізоду, зазначивши їх значимість. Крім того, у мотивувальній частині виклав загальний висновок про ці докази, з викладанням свої суджень щодо них.

Не заслуговують на увагу і твердження цього захисника про порушення прав на захист засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Як вбачається з протоколу оголошення обвинуваченому про закінчення досудового слідства від 8 червня 2011 року засуджений ОСОБА_7 побажав знайомитися з матеріалами кримінальної справи за участю захисника, що і зробив за допомогою адвоката ОСОБА_32 (а.с.112,113 т.3).

Засудженим ОСОБА_11 та ОСОБА_6 також було роз`яснене право на захист, однак вони відмовилися від послуг адвоката (а.с.115, 119 т.3), їх відмова від захисника була прийнята і будь-які претензії з цього приводу від засуджених не надійшло.

У судовому засіданні, після надходження кримінальної справи від прокурора до суду, після роз`яснення їм їх процесуальних прав відповідно до положень статті 263 КПК України, засуджені ОСОБА_11 та ОСОБА_7 не заявили свого бажання мати захисника, у відміну від засудженого ОСОБА_6 , який заявив клопотання про призначення йому захисника. Клопотання останнього було задоволене і постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 11 серпня 2011 року захисник був призначений (а.с.162,163 т.3).

З протоколу судового засідання від 28 вересня 2011 року судовий розгляд кримінальної справи був продовжений за участю захисника ОСОБА_33 , що також підтверджується наявністю в матеріалах кримінальної справи, належно оформленого ордеру на ім`я зазначеного адвоката (а.с.178,181 т.3).

Надалі, тобто до 29 листопада 2011 року захисник приймав участь у судовому розгляді кримінальної справи, надаючи правову допомогу засудженому ОСОБА_6 , після чого у судовий процес вступив захисник ОСОБА_5 , уклавши угоди про надання правової допомоги засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , яку здійснював до розгляду справи в апеляційній інстанції (а.с.209,212 т.3, 169,188,216 т.6).

Більш того, як вбачається з протоколу судового засідання від 12 жовтня 2012 року розгляд кримінальної справи 5 разів відкладався з-за неявки захисника ОСОБА_5 , що тягло відкладання судового розгляду (а.с.156 т.5).

Не заслуговують на увагу твердження захисника ОСОБА_5 про порушення права на захист при зміні відповідно до положень статті 277 КПК України, оскільки у судовому засіданні від 1 жовтня 2012 року прокурором була оголошена постанов про зміну обвинувачення, після чого оголошена перерва до 5 жовтня 2012 року для ознайомлення засудженими з зазначеною постановою, що свідчить про її вручення їм (а.с.131 т.5).

Посилання захисника про розгляд кримінальної справи у відсутність адвоката ОСОБА_34 не заслуговують на увагу, оскільки останній не був призначений для участі у встановленому порядку, у судових засіданнях він не приймав участь у зв`язку з їх відкладаннями.

За таких обставин, твердження захисника ОСОБА_5 про порушення права на захист є безпідставними.

В апеляції захисник посилається на порушення судом першої інстанції процедури фіксації судового процесу технічними засобами звукозапису у зв`язку з відсутністю в матеріалах кримінальної справи журналу судового засідання.

Проте, такі твердження захисника ОСОБА_5 не заслуговують на увагу, оскільки стаття 87-1 КПК України, яка регулює порядок складання і оформлення протоколів та технічного запису, не передбачає ведення журналу технічної фіксації технічними засобами судового процесу.

Крім того, наказом Державної судової адміністрації України №108 від 20 вересня 2012 року Інструкція №84 від 21 липня 2005 року про порядок фіксації судового процесу технічними засобами у загальних судах України визнана такою, що втратила чинність.

З огляду на зазначене, апеляційні вимоги засуджених ОСОБА_11 , а також засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисника ОСОБА_5 є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Безпідставними є і твердження захисника про порядок розгляду його скарги на дії слідчого.

Відповідно до положень частини 6 статті 234 КПК України скарги на дії слідчого розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачене цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, скарга захисника надійшла в ході судового розгляду кримінальної справи по суті і була розглянута одночасно з кримінальною справою. При цьому, порушення кримінально-процесуального закону судом першої інстанції не були допущені.

Вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а будь-які дані, які свідчили б про порушення норм кримінально-процесуального закону, у тому числі про які йде мова в апеляціях, не встановлено.

Керуючись статтями 362,365,366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляції захисника ОСОБА_5 , засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 3 січня 2013 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 залишити без зміни.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3