Ухвала іменем україни 09 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

судді ? доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2015 року, якою вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін,

в с т а н о в и л а:

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.02.2006 року Ленінським районним судом м. Винниці за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, в силу ст. 75 цього ж Кодексу звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 15.01.2007 року Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 03.09.2010 року Ленінським районним судом м. Винниці за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі;

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 08 серпня 2014 року, близько 18 год., у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , на сходинковій площадці 1 поверху помітив велосипед, маючи умисел спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав кермо з механізмом моноблоків перемикання швидкостей від велосипеда ОСОБА_5 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 387,90 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2015 року вказаний вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 і про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Обґрунтовує свою позицію тим, що апеляційний суд, залишаючи в силі вирок суду першої інстанції, не навів даних, які стали підставою для відхилення апеляції в частині м`якості призначеного засудженому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, належним чином не оцінив усіх доводів, викладених в апеляції, а також не дав належної оцінки тяжкості вчиненого засудженим злочину.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, зазначених у вироку, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання у зв`язку з його звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 зазначеного Кодексу в разі, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Із долученої до касаційної скарги копії вироку місцевого суду вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 проводився відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки засуджений повністю визнав свою вину, погодився з правильністю кваліфікації своїх дій за обставин, встановлених досудовим розслідуванням, не оспорювали фактичних обставин кримінального правопорушення як засуджений, так і прокурор.

Так, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 у порядку ст. 404 КПК України за апеляційною скаргою прокурора, встановив, що суд першої інстанції при призначенні покарання в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості, дані про особу винного, який на диспансерному обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, визнав обставинами, які пом`якшують пакання щире каяття, сприяння розкриттю злочину. Зважаючи на зазначене, а також те що, ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, потерпілий ОСОБА_5 претензій до засудженого немає та просив суворо не карати, та з урахуванням сукупності цих обставин, дійшов правомірного висновку про можливість застосування до засудженого положень статей 75, 76 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
На думку колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_4 судом першої інстанції покарання, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67, 75 КК України, підстави вважати його м`яким, про що йде мова у касаційній скарзі прокурора, відсутні.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, ухвала є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів.

У даному провадженні, як видно з наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_4 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад, як не встановлено й даних, які б свідчили, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність відкриття кримінального провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2015 року, якою вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3