Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/4980/15-к
Провадження № 1-КП/758/433/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року Подільський районний суд міста Києва
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Подільського районного суду міста Києва кримінальне провадження №1-кп/758/294/15, яке надійшло від прокурора прокуратури Подільського району м. Києва ОСОБА_3 з обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, розлученого, є малолітня дитина 2002 року народження, працюючого приватним підприємцем, освіта середня, зареєстрованого та проживаючого на час затримання за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ,

та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, не заміжньої, дітей на утриманні не має, офіційно не працюючої, освіта середня, зареєстрованої та проживаючої на час затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

1) вироком Оболонського районного суду м. Києва від 13.04.2010 року за ч. 1 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільненої з випробувальним терміном 2 роки;

2) вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21.06.2011 року за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, з урахуванням ст.ст.70,71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі, згідно ухвали Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29.07.2014 року на підставі ст.81 КК України умовно-достроково звільненої від відбування покарання на не відбутий строк покарання 1 рік 7 місяців 24 днів, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
03.03.2015 приблизно о 01 год. 10 хв., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували по АДРЕСА_3 , де помітили раніше незнайому їм ОСОБА_8 , в якої при собі був мобільний телефон.
В цей час, маючи намір вчинити розбій, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вступили між собою в попередню змову, при цьому розподіливши ролі.
Після цього ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 направилися слідом за ОСОБА_8 до АДРЕСА_4 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою, відповідно до розподілених ролей, приблизно о 01 год. 30 хв., перебуваючи по вул. Н.Ужвій, 12, в м. Києві, ОСОБА_5 підійшла до потерпілої ОСОБА_8 спереду та зупинилась перед нею, після чого схопила її за руку та висловила в її сторону погрозу застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, з вимогою негайної передачі мобільного телефону. Вказану погрозу потерпіла ОСОБА_8 не сприйняла як реальну та, проігнорувавши її, продовжила рух. В цей час ОСОБА_4 підійшов до потерпілої ОСОБА_8 ззаду, схопив її за плечі, та почав наносити удари, точну кількість яких встановити не виявилося за можливе, в область спини та нирок, а ОСОБА_5 в свою чергу намагалася відібрати мобільний телефон з рук ОСОБА_8 , однак остання не віддавала його.
В продовження своїх злочинних дій, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повалили потерпілу на землю, після чого ОСОБА_4 руками закрив рот потерпілій ОСОБА_8 та міцно притиснув руками за плечі останню до землі, а ОСОБА_5 продовжувала відбирати у неї телефон.
Після цього ОСОБА_4 , продовжуючи тримати ОСОБА_8 , почав кусати останню за руки, а потім натягнув їй на обличчя капюшон її курточки і почав ним душити потерпілу, при цьому завдавши удари, точну кількість яких встановити не виявилося можливим, в область чола та носу, в результаті чого та почала задихатися і відпустила телефон, який тримала в руках, а ОСОБА_5 , скориставшись цим відібрала у ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Айфон 4», вартістю 1450 грн., чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
В результаті вказаних злагоджених дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ОСОБА_8 заподіяно наступні тілесні ушкодження: синці: на тильній поверхні лівої кисті в проекції 1-ї 2-ї п`ясних кісток в переходом в ділянку 1-го пальця, в ділянці чола по центру та зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; садна: на фоні вищезазначеного синця тильна поверхня лівої кисті в проекції 1-ї п`ясної кістки та 1-го п`ясно-фалангового суглоба, а також на тильній поверхні дистального між фалангового суглоба та середньої фаланги 2-го пальця лівої кисті, на тильній поверхні середньої фаланги 3-го пальця лівої кисті, на ліктьовій поверхні основної фаланги 3-го пальця правої кисті, на спинці носу у верхній третині, на правому крилі носу, на лівому скаті носу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; забійна рана долонної поверхні міжфлангового суглоба 1-го пальця лівої кисті, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження не могли утворитися при падінні із вертикального та близького до нього положення.
Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, однак згодом були затримані працівниками міліції з викраденим мобільним телефоном.

Допитані у судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України фактично визнали частково та повідомили.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 суду повідомив, що 02.03.2015 р. він отримав травму голови, при цьому втратив багато крові. Після цього він звернувся до діагностичного центру і там йому порекомендували звернутися до лікарні. У подальшому він виїхав з даного центру і після цього він більше нічого не пам`ятає. Пам`ятає лише з того моменту як він знаходиться у Подільському РУ ГУМВС України, де його звинувачували у вчиненні нападу на потерпілу ОСОБА_8 . ОСОБА_5 він до цих подій знав, однак чи був із нею у ніч із 02 на 03.03.15 він не пам`ятає. Не дивлячись на те, що він нічого не пам`ятає, вважає, що потерпіла ОСОБА_8 говорить правду про обставини вчинення щодо неї ним і ОСОБА_5 нападу. Він не вважає, що потерпіла обмовляє його і ОСОБА_5 . До цього він ніколи не вчиняв аналогічних або інших злочинів. Що його спонукало до вчинення цих дій він пояснити не зміг.

Обвинувачена ОСОБА_5 суду повідомила, що ввечері 02.03.2015 р. вона поблизу будинку, де мешкає ОСОБА_4 зустріла останнього, при цьому помітила в нього перебинтовану голову. Після розмови з останнім вона зрозуміла, що він потребує медичної допомоги, а тому запропонувала його провести до лікарні. Проходячи вдвох із ОСОБА_4 по вулиці вона помітила ОСОБА_8 , яку до цього не знала та сама підійшла до неї та попросила цигарку. Потім повернувшись до ОСОБА_4 вона запропонувала останньому забрати у ОСОБА_8 мобільний телефон, на, що він дав згоду. Далі вони підійшли до потерпілої ОСОБА_8 та вона почала у неї виривати телефон. Коли вона вирвала у ОСОБА_8 її телефон «Айфон» вона ( ОСОБА_5 ) почала тікати. Через деякий час після цього її зупинили працівники міліції та вона добровільно видала їм викрадений у ОСОБА_8 мобільний телефон. Вона категорично наполягала на тому, що не наносила потерпілій будь-яких тілесних ушкоджень, а також не бачила, як ОСОБА_4 наносив ОСОБА_8 тілесні ушкодження, душив та кусав її. Вона вказала лише, що бачила, як ОСОБА_4 тримав ОСОБА_8 за плечі та повалив її на землю й утримував, а вона в цей час вирвала у неї телефон та втекла.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченими ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вина останніх у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України повністю підтверджується наступними доказами, які підтверджують встановлені судом обставини, зокрема.

Показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка у суді показала, що до цих подій вона ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не знала, підстав їх обмовляти немає. 03.03.15 року в нічний час вона йшла додому. В цей час до неї підійшла незнайома дівчина, яку вона до цього не знала, однак у подальшому впізнала її, це була ОСОБА_5 , і попросила цигарку. Вона дала їй цигарку й пішла далі. Коли вона перебувала на вулиці Н.Ужвій у м.Києві ОСОБА_5 наздогнала її та висловила вимогу передати мобільний телефон, при цьому погрожуючи застосувати насильство. Ці погрози вона не сприйняла реально, а тому пішла далі. Одразу після цього на неї напав незнайомий чоловік, якого вона спочатку не розгледіла, який почав наносити їй удари в різні частини тіла й повалив на землю. Після цього, цей чоловік продовжив її бити й кусати, а ОСОБА_5 у цей час намагалася вирвати з її руки мобільний телефон. Оскільки вона чинила опір нападникам чоловік, за вказівкою ОСОБА_5 , натягнув на обличчя капюшон її ж куртки й почав її душити. Після цього вона побоюючись за своє життя випустила з руки свій мобільний телефон «Айфон 4» і ОСОБА_5 ним заволоділа, а чоловік, який здійснив напад ще трохи її притримав, разом із тим, перестав душити. В цей час вона добре розгледіла обличчя нападника і впізнає в ньому ОСОБА_4 . Потім і останній пішов з місця вчинення злочину. Вона одразу викликала міліцію і патрулю, який відреагував на її виклик чітко описала нападників, а потім разом із ними поїхала по району, де було вчинено напад і під час цього ними був виявлений ОСОБА_4 , на якого вона вказала, як на одну з осіб, яка вчинила на неї напад і того було затримано. Через деякий час до них підійшла і ОСОБА_5 у якої було виявлено і вилучено її мобільний телефон «Айфон». Обидва затримані нападники одразу зізналися у скоєному. Вона категорично наполягала у суді, що напад на неї скоїли ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за вищевказаних обставин, які діяли злагоджено.

Окрім показань потерпілої вина ОСОБА_4 і ОСОБА_5 також підтверджується наступними дослідженими судом доказами.

Протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 03.03.15 року, згідно якого видно, що 03.03.15 о 2.30 год. ОСОБА_8 звернулася із заявою до Подільського РУ ГУМВС України в м.Києві про те, що, приблизно о 1.30 год по вул. Н.Ужвій, 12 у м.Києві двоє невідомих, застосовуючи насильство заволоділи її мобільним телефоном «Айфон 4».

Висновком експерта № 640 від 04.03.15, згідно якого потерпілій ОСОБА_8 заподіяно наступні тілесні ушкодження: синці: на тильній поверхні лівої кисті в проекції 1-ї 2-ї п`ясних кісток в переходом в ділянку 1-го пальця, в ділянці чола по центру та зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; садна: на фоні вищезазначеного синця тильна поверхня лівої кисті в проекції 1-ї п`ясної кістки та 1-го п`ясно-фалангового суглоба, а також на тильній поверхні дистального між фалангового суглоба та середньої фаланги 2-го пальця лівої кисті, на тильній поверхні середньої фаланги 3-го пальця лівої кисті, на ліктьовій поверхні основної фаланги 3-го пальця правої кисті, на спинці носу у верхній третині, на правому крилі носу, на лівому скаті носу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; забійна рана долонної поверхні міжфлангового суглоба 1-го пальця лівої кисті, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження не могли утворитися при падінні із вертикального та близького до нього положення та утворилися 03.03.15.

Допитаний у суді експерт ОСОБА_9 , яка надавала висновок № 640 від 04.03.15 в повному обсязі підтвердила та роз`яснила його зміст.

Висновком експерта № 134 тв від 27.03.15, згідно якого вартість мобільного телефону «Айфон 4», яким заволоділи під час нападу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 складає 1 450 грн.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 03.03.15, згідно якого потерпіла ОСОБА_8 впізнала ОСОБА_5 , як особу, яка вчинила на неї разом із ОСОБА_4 розбійний напад.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 03.03.15, згідно якого потерпіла ОСОБА_8 впізнала ОСОБА_4 , як особу, яка вчинила на неї разом із ОСОБА_5 розбійний напад.

Протоколом огляду від 03.03.15, згідно якого було оглянуто ОСОБА_5 у якої виявили мобільний телефон «Айфон 4», яким вона напередодні заволоділа під час розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_8 .

Протоколом огляду від 03.03.15, згідно якого в присутності потерпілої ОСОБА_8 було оглянуто мобільний телефон «Айфон 4», який вилучено у ОСОБА_5 після огляду вказаний мобільний телефон було передано на відповідальне зберігання потерпілій.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.15 за участю потерпілої ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , згідно якого ОСОБА_5 відтворила на місцевості обставини нападу нею за спільною змовою з ОСОБА_4 та заволодіння мобільним телефоном «Айфон 4»

Речовим доказом - мобільним телефоном «Айфон 4».

Оцінюючи у сукупності всі вищенадані та досліджені у судовому засіданні докази, які на думку суду є належними та допустимими, не дивлячись на заперечення сторони захисту, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.

Також суд важає, що своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника, що вона не узгоджувала із ОСОБА_4 необхідність застосування по відношенню до ОСОБА_8 під час нападу насильства небезпечного для життя та здоров`я останньої, а також, що вона не бачила, як ОСОБА_4 наносив потерпілій тілесні ушкодження, душив та кусав її, на думку суду є надуманими, оскільки вони були спростовані у суді під час допиту потерпілої, яка чітко вказала, що дії обох нападників були злагодженими і коли ОСОБА_5 не вдалося одразу забрати її мобільний телефон вона надала вказівку ОСОБА_4 подолати її опір і після цього той почав її душити, кусати та ще більше наносити удари. Окрім того, на спростування цих доводів також вказують і обставини самого нападу, зокрема, судом встановлено, що під час нападу потерпіла лежала на землі її утримував ОСОБА_4 , при цьому наносив тілесні ушкодження, а ОСОБА_5 була навпроти них та забирала з рук потерпілої мобільний телефон і не бачити, як ОСОБА_4 наносить удари не могла, з огляду на те, що близько знаходилась від них, до того ж вона надавала вказівки про подолання опору потерпілої, які одразу ж виконувались ОСОБА_4 у вигляді дужчих ударів, кусання. На думку суду ОСОБА_5 висловила ці доводи з метою применшити свою роль у вчиненнні інкримінованого нападу, а також намагається уникнути квааліфікації її дій саме за ч.2 ст.187 КК України, маючи намір одержати більш м`яку кваліфікацію її дій. Разом із тим у суду не має жодного сумніву в кваліфікації дій ОСОБА_5 саме за ч.2 ст.187 КК України, а тому він відноситься до цих доводів критично.

Намаганням уникнути відповідальності суд вважає й твердження ОСОБА_4 про те, що він не пам`ятає обставин нападу, оскільки, як убачається з показань потерпілої останній чітко виконував вказівки ОСОБА_5 , приймав активну участь у нападі на неї, адекватно сприймав усі обставини і після вчинення нападу навіть вибачився за свої із ОСОБА_5 дії перед потерпілою. До того ж після затримання, як стверджує потерпіла він одразу визнав свою провину та підтвердив факт нападу. На думку суду це обраний спосіб захисту, а тому суд відноситься до них критично та вважає їх безпідставними.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особи винних, які, характеризуються позитивно, ОСОБА_4 раніше не судимий, а ОСОБА_5 неодноразово судима, вчинила злочин у період умовно-дострокового звільнення, на обліках у лікарів нарколога і психіатра ОСОБА_5 не перебуває, а ОСОБА_4 у психіатра на обліку не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря нарколога. Також суд бере до уваги, що ОСОБА_4 на час затримання був зареєстрований як приватний підприємець, має на утриманні малолітню дитину, його мати перерахувала потерпілій 500 гривень. Обставин, що пом`якшують ОСОБА_4 і ОСОБА_5 покарання судом не встановлено. Також не встановлено обставин, які обтяжують ОСОБА_4 покарання. Разом із тим, суд визнає обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , згідно п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України рецидив злочинів..

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 і ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання передбачений санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, на думку суду, зможе виправити обвинувачених та попередити вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням тяжкості злочину, обставин справи та враховуючи особи винних суд дійшов висновку, що їх перевиховання та виправлення можливі лише при відбутті тривалого терміну покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.187 КК України.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

Також оскільки ОСОБА_5 учинила злочин у період умовно-дострокового звільнення при визначенні остаточного покарання суд ураховує вимоги ст.71 КК України та вважає за необхідне частково приєднати їй невідбуте покарання за попереднім вироком.

Суд також вважає за необхідне керуючись ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в рівних частинах на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання з 03.03.15 року..

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити їй покарання за ч.2 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21.06.2011 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі конфіскацією всього майна.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання з 03.03.15 року..

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави витрати за залучення експерта у розмірі 122 грн. 76 коп. з кожного.

Речовий доказ мобільний телефон «Айфон 4», який зберігається у потерпілої ОСОБА_8 і їй належить залишити у користуванні останньої, оскільки вона є їх власницею.

На вирок до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 діб із моменту проголошення вироку, а обвинуваченими з моменту вручення їм копії вироку.

СуддяОСОБА_1