УХВАЛА

іменем України

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,
суддів: при секретаріОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
за участю прокурора захисника ОСОБА_14, ОСОБА_6,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 13 жовтня 2015 року кримінальне провадження № 0000348 щодо ОСОБА_7,

встановила:

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від

12 травня 2014 року

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 185 КК України виправдано.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 1437,40 грн. матеріальної шкоди та 20 000 моральної шкоди, а на користь держави -195,60 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 березня 2015 вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, 11 серпня 2013 року, приблизно о 2 годині, знаходячись біля домоволодіння по АДРЕСА_1, реалізуючи раптово виниклий умисел на вбивство ОСОБА_8, став наносити їй удари кулаком у голову, від яких вона впала та втратила свідомість. Після чого почав душити потерпілу, та переконавшись, що остання не подає ознак життя, та вважаючи свої дії, спрямовані на заподіяння їй смерті необхідними та достатніми, обвинувачений з місця події зник, проте свого умислу до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі.

За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_6, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції. Свої доводи захисник обгрунтовує тим, що ОСОБА_7 не мав умислу на вбивство потерпілої, а лише спричинив їй тілесні ушкодження. Крім того, зазначає, що тяжкі тілесні ушкодження потерпіла отримала від падіння. Показання ОСОБА_7, які зазначені у вироку не відтворені на носії технічної інформації.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, яка підтримала доводи касаційної скарги, пояснення прокурора, який доводи касаційної скарги не підтримав та просив судові рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Фактичні обставини справи були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду у касаційному порядку відповідно до вимог ч. 1 ст.438 КПК України не підлягають.

Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Свій висновок суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв'язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Такі висновки відповідають наведеним у вироку показанням: потерпілої ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку, на її відмову вступити у статеві зносини, ударив її кулаком по голові від чого вона впала, а засуджений став її душити, а потім, погрожуючи вбивством, відтягнув у кущі, де, зірвавши з неї одяг, продовжував душити до тих пір, поки не втратила свідомості; свідка ОСОБА_9 про те, що близько 3 години знайшла свою онуку ОСОБА_8 на городі. Вона була роздягненою, одяг розкиданий поруч неї, а на шиї зав'язаний бюстгальтер, який вона розв'язала і онука «застогнала». Після чого вона відвела потерпілу додому та після приїзду її матері, онуку доставили в лікарню; показанням засудженого ОСОБА_7, який не заперечував побиття потерпілої, але стверджував, що «коли йшов від останньої то тілесних ушкоджень на потерпілій не бачив, її стан був звичайний»; даним протоколу огляду місця події, у якому зафіксоване місце вчинення злочину, яке відповідає даним протоколу слідчого експерименту з свідком ОСОБА_9; висновкам судової медичної експертизи, відповідно до яких у потерпілої малися зазначені у вироку тілесні ушкодження, у тому числі і ті, які свідчать про здавлювання шиї потерпілої; та іншим, наведеним у вироку доказам.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а також не спростовані у касаційній скарзі, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував дії за зазначеним у вироку законом про кримінальну відповідальність. При цьому, суд обґрунтовано, з наведенням належних мотивів, правильно відхилив доводи сторони захисту про перекваліфікацію дій засудженого на ст.128 КК України, оскільки направленість умислу на заподіяння смерті потерпілій шляхом удушення підтверджено показаннями про це потерпілої, свідка ОСОБА_9, яка розв'язала та зняла з шиї онуки бюстгальтер, висновками судової медичної експертизи про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень на шиї.

Крім того, доводи, аналогічні доводам касаційної скарги, в тому числі і щодо неправильного застосування кримінального закону, були наведені в апеляційній скарзі захисника, вони перевірялися судом апеляційної інстанції шляхом проведення судового слідства за результатами якого були визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, зазначивши на підтвердження винуватості засудженого у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_8, крім іншого, і на висновки, проведеної під час апеляційної перевірки вироку, комісійної судово-медичної експертизи, які більш детально розкрили механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, і вважати його необгрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК України.

Отже, за фактичних обставин справи установлених судом і викладених у вироку, ОСОБА_7, з метою умисного вбивства потерпілої ОСОБА_8 застосував до останньої насильство - спричинення тілесних ушкоджень та здавлювання шиї у результаті чого остання втратила свідомість і не подавала ознак життя, а засуджений, вважаючи свої дії, спрямовані на заподіяння смерті потерпілій необхідними та достатніми, з місця події зник, проте свого умислу до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі.

Тому підстав вважати ОСОБА_7 необґрунтовано засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів не вбачає.

Призначене судом покарання ОСОБА_7 повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65, КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до матеріалів провадження під час судового розгляду справи щодо ОСОБА_7 було забезпечене повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Деякі недоліки запису не заважають відтворити хід розгляду справи, зокрема і зміст показань засудженого. Тому, доводи захисника у цій частині, відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.412 КПК не є такими, що тягнуть за собою безумовне скасування судових рішень.

Розгляд справи у закритому судовому засіданні і не розв'язання клопотання засудженого про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, на що наголошено у скарзі захисника, не є істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування судових рішень.

Апеляційна скарга ОСОБА_7 не могла бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції, оскільки, відповідно до вимог глави 31 КПК, вона спочатку була залишена без руху з наданням терміну для усунення недоліків, а потім повернута засудженому у зв'язку з не усуненням останнім недоліків касаційної скарги.

Отже, враховуючи, що істотних порушень вимог кримінального процесуального чи неправильного застосування кримінального законів, які б тягли за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень, у справі не встановлено, колегія суддів, керуючись статтями 434, 436, 438 КПК України,

постановила:

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від

12 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від

20 березня 2015 щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12