Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 9 лютого 2016 року касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0018824 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 7 листопада 2014 рокута ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 7 листопада 2014 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Кусари, Азербайджан, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Баришівського районного суду Київської області від 1 жовтня 2009 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого 1 жовтня 2012 року по відбуттю покарання,
засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України на 10 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_5 .

У касаційній скарзі захисник просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. При цьому посилається на те, що під час здійснення досудового розслідування, а також розгляду провадження в суді, було порушено право засудженого на захист, а саме: ОСОБА_5 не було надано доступу до матеріалів досудового розслідування, а місцевим судом необґрунтовано відхилені клопотання захисту про витребування у сторони обвинувачення документів зазначених у додатку до обвинувального акту, а також про виклик експерта для допиту, роз`яснення та доповнення висновків. Крім того, вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки апеляційний суд не виправив допущені судом першої інстанції порушення.

У запереченнях на касаційну скаргу потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу захисника, без задоволення, як безпідставну.

За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 25 грудня 2013 року, приблизно о 20.00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де вчинив напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, на ОСОБА_10 1939 р.н та ОСОБА_8 1952 р.н.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу та просив залишити судові рішення без зміни, потерпілу, яка заперечувала проти задоволення скарги, пояснення засудженого та захисника на підтримання доводів касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винність засудженого у вчиненні злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним та вмотивованим.

Судами правильно зроблений висновок на підставі показань самого засудженого про обставини вчинення злочину, які він давав у судовому засіданні, показань потерпілих свідків, а також на підставі висновків проведених експертиз.

Так, сам ОСОБА_5 , як убачається з матеріалів провадження та його показань в суді першої інстанції, не заперечував факт проникнення на територію домоволодіння потерпілих з метою вчинення злочину, а також факту заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим, проте заперечував тяжкість цих ушкоджень та вважав, що в його діях наявний склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України.
Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, мотив та спосіб вчинення злочину, його наслідки, зазначив дії і роль засудженого.
Також, судом об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження. Вина ОСОБА_5 підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності, доказів та їх достатності для постановлення вироку.

У вироку суду у повній відповідності до вимог ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 , які досліджені та оцінені із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Так, згідно висновків експертів № 4008 та № 4007 потерпілій ОСОБА_9 було заподіяно легкі тілесні ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я), а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я), а потерпілій ОСОБА_8 - легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Із показань потерпілої ОСОБА_8 убачається, що під час нападу на неї ОСОБА_5 спочатку наніс удар по голові колотушкою, потім кулаком, витягнув за волосся у коридор та душив.
За таких обставин суди обґрунтовано прийшли до висновку, що застосоване ОСОБА_5 до потерпілих насильство є небезпечним для їх життя та здоров`я.

Дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України.

Даних про неправильне застосування кримінального закону не встановлено.

Що стосується доводів захисника про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час здійснення досудового розслідування, а також розгляду провадження в суді, в зв`язку з чим було порушено право засудженого на захист, то такі не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Так, як убачається з матеріалів провадження, засудженому в повному обсязі, без обмежень у часі, була надана можливість ознайомитися з матеріалами досудового розслідування, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 31 січня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_5 , разом із захисником, ознайомився з матеріалами досудового розслідування та відеозаписом слідчого експерименту, що підтверджується особистими підписами самого засудженого та захисника, а також відсутністю з цього приводу жодних клопотань, заяв чи зауважень з підстав обмежень їх прав на ознайомлення (т. 1 а. с. 173).

Посилання захисника на те, що судом не було досліджено протоколи допиту потерпілих, складені на досудовому розслідуванні, в зв`язку з чим судом неправильно застосовано кримінальний закон, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Посилання захисника на те, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про виклик експерта є непереконливими, оскільки, відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Крім того, аналогічні за змістом доводи касаційної скарги засудженого були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з наведенням мотивів спростування, визнав їх неспроможними.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Так, суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , належним чином проаналізував усі доводи поданої на вирок місцевого суду апеляції засудженого, на кожний з доводів, що в ній містяться, дав повну та вичерпну відповідь.

Інші доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень в частині кваліфікації дій засудженого.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 7 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3