У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 09 грудня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, на постанову Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 .

Цією постановою до

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

обвинуваченого за ч. 3 ст. 368 КК, застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у виді підписки про невиїзд із постійного місця проживання скасовано. Вирішено питання про речові докази.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а постанову місцевого суду без зміни.

Органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, а саме обіймає посаду судді господарського суду Полтавської області, використав надану йому владу в корисливих цілях з метою особистого незаконного збагачення шляхом одержання хабара, поєднаного з його вимаганням.
Так, 01 червня 2012 року ПП «Решетилівський маслозавод» звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення заборгованості з ТОВ «Торговий Дім «Молочний Стандарт». Згідно з електронною автоматизованою системою вказану позовну заяву 05 червня 2012 року було передано до розгляду судді ОСОБА_6 , який після вивчення змісту заяви виніс ухвалу про порушення провадження у справі та про призначення її до розгляду на 05 липня 2012 року. Після проведення судового засідання ОСОБА_6 звернувся до представника ТОВ «Торговий Дім «Молочний Стандарт» ОСОБА_7 із пропозицією зустрітися й обговорити варіанти вирішення ним справи за позовом. Зустрівшись того ж дня поблизу магазину «Динамо» у м. Полтаві, ОСОБА_6 висунув ОСОБА_7 вимогу про передачу йому особисто хабара в розмірі 4000 грн за винесення рішення про відмову в задоволенні позовної заяви, погрожуючи, що в разі відмови в даванні хабара він винесе рішення, яким повністю задовольнить позовні вимоги. Того ж дня ОСОБА_7 повідомила комерційному директору цього товариства ОСОБА_8 про вимоги ОСОБА_6 щодо одержання ним хабара. ОСОБА_8 06 липня 2012 року зустрілася з ОСОБА_6 і повідомила, що, на її думку, боржником є саме ПП «Решетилівський маслозавод», на що ОСОБА_6 запропонував їй подати зустрічний позов і у випадку давання йому хабара в розмірі 3500 дол. США пообіцяв задовольнити цей позов у повному обсязі. На це ОСОБА_8 погодилась і повідомила, що в подальшому з ним із цього питання буде спілкуватися ОСОБА_9
13 липня 2012 року приблизно о 10.10 год. у приміщенні магазину «Сільф» згідно з попередньою домовленістю ОСОБА_9 передав ОСОБА_6 частину обумовленої суми 4000 грн. Цього ж дня представник ТОВ «Торговий Дім «Молочний Стандарт» звернувся до суду із зустрічною заявою до ПП «Решетилівський маслозавод», яку прийняв ОСОБА_6 для спільного розгляду з позовом цього підприємства.
15 серпня 2012 року за результатами розгляду справи суддя ОСОБА_6 прийняв рішення, відповідно до якого позивачу ПП «Решетилівський маслозавод» було відмовлено в задоволенні позовних вимог і задоволено вимоги ТОВ «Торговий Дім «Молочний Стандарт» за зустрічним позовом у повному обсязі. Після цього 17 серпня 2012 року приблизно об 11.50 год. біля будинку № 5 по просп. Маршала Конєва у м. Полтаві ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_9 решту хабара 24000 грн.

У касаційній скарзі порушується питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд унаслідок істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону. Прокурор зазначає, що: застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_6 є безпідставним і суперечить вимогам статей 93, 94 КК; місцевий суд неналежним чином дослідив стан здоров`я ОСОБА_6 і за наявності суперечливих висновків судово-медичних експертиз не призначив комплексної експертизи, про що прокурор заявляв клопотання у судовому засіданні; місцевий суд постановою вирішив питання про долю речових доказів та скасування запобіжного заходу, що є порушенням ст. 420 КПК 1960 року; суд апеляційної інстанції не виправив помилок місцевого суду і прийняв рішення, яке не відповідає вимогам закону.

У запереченні на касаційну скаргу захисник ОСОБА_5 указує на те, що: наявні у матеріалах справи експертизи не суперечать одна одній, а отже, суд не мав підстав для призначення повторної судово-психіатричної експертизи; прокурор під час розгляду справи не заявляв у суді клопотання про визнання висновку експертизи від 19 червня 2014 року № 327 необґрунтованим та про виклик в судове засідання експертів для надання роз`яснень щодо висновків експертиз; рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 07 травня 2015 року ОСОБА_6 визнаний недієздатним, що підтверджує той факт, що він продовжує хворіти на психічну хворобу. Враховуючи наведене, захисник просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.

Заперечення на касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 містить аналогічні твердження щодо безпідставності та необґрунтованості касаційної скарги прокурора та прохання залишити судові рішення без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав скаргу, пояснення захисника, котрий заперечував проти задоволення скарги, розглянувши матеріали кримінальної справи та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

У період досудового розслідування у справі на виконання постанови слідчого експертами Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева було проведено амбулаторну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу № 799 від 05 листопада 2012 року (т. 4, а.с. 170 183), за результатами якої встановлено, що в період попереднього слідства ОСОБА_6 переніс тимчасовий розлад психічної діяльності непсихотичного (невротичного) характеру у вигляді розладу адаптації (змішана тривожна депресивна реакція) з виходом в одужання. Зазначена експертиза вказувала на те, що ОСОБА_6 був госпіталізований до психоневрологічного відділення 01 жовтня 2012 року і станом на 05 листопада 2012 року внаслідок проведеного лікування не виявляв ознак тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства чи іншого хворобливого стану психіки.

Під час розгляду кримінальної справи в місцевому суді захисник заявив клопотання про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, оскільки у ОСОБА_6 погіршився стан здоров`я і він був поміщений на лікування до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні. Постановою місцевого суду від 28 березня 2014 року було призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, яку мала провести Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева, оскільки саме в цьому закладі знаходиться на стаціонарному лікуванні підсудний. При призначенні експертизи суд зазначив, що ОСОБА_6 у період із 19 березня по 15 травня 2013 року перебував на лікуванні у цій лікарні з психічним розладом, а з 05 серпня 2013 року перебуває в ній на денному стаціонарі в загально-психіатричному відділенні.

Згідно з актом зазначеної вище експертизи № 327 від 19 червня 2014 року (т. 6, а.с. 53 67) ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофреноподібного розладу органічного походження з тривожно-депресивним та параноїчним синдромом, помірно вираженими інтелектуально-мнестичними порушеннями. Як зазначено в мотивувальній частині експертизи, в акті комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 05 листопада 2012 року проаналізовано матеріали про стан здоров`я ОСОБА_6 , наявний на період часу її проведення. Разом із тим, з грудня 2012 року стан його психічного здоров`я поступово погіршувався, внаслідок чого він звертався до медичного закладу, де йому надавалося відповідне лікування. У березні 2013 року стан здоров`я ОСОБА_6 різко погіршився і він був госпіталізований до психіатричного стаціонару. Після виписки у травні 2013 року проводив підтримуюче лікування, однак його стан знову погіршився у грудні 2013 року. У березні квітні 2014 року ОСОБА_6 знову знаходився на лікуванні у психіатричному стаціонарі.

З огляду на динаміку розвитку хвороби експерти зробили висновок, що психічні розлади, які мали місце у жовтні 2012 року і були предметом дослідження експертизи від 05 листопада 2012 року, можна розцінювати як початок хронічного психічного захворювання, і на час попередньої експертизи проявлявся позитивний результат проведеного стаціонарного лікування. У подальшому психічний розлад лише поглиблювався і на момент проведення експертизи від 19 червня 2014 року наявний у ОСОБА_6 розлад психічної діяльності позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Після отримання зазначених висновків експертизи прокурор у судовому засіданні не заперечував проти розгляду судом кримінальної справи у порядку та за правилами, встановленими главою 34 КПК (в редакції 1960 року).

У касаційній скарзі прокурор указує на безпідставну відмову суду у проведенні комплексної судово-психіатричної експертизи, яка, на думку прокурора, мала б усунути протиріччя між наведеними вище експертизами.

Як убачається з матеріалів справи, проведені експертизи не містять у собі суперечностей, їхні висновки стосуються стану здоров`я ОСОБА_6 за різні періоди часу, а тому суд, маючи всі підстави для цього, виніс постанову від 08 грудня 2014 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора. Не обґрунтовано наявність таких протиріч у висновках експертиз і в касаційній скарзі прокурора.

Суд апеляційної інстанції ретельно дослідив доводи, викладені в апеляції прокурора й аналогічні доводам у його касаційній скарзі, та визнав їх безпідставними, про що в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено, а тому в задоволенні касаційної скарги прокурора слід відмовити.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а постанову Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3