Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,
суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,
розглянувши у м. Києві 26 жовтня 2015 року касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України,

таку, що судимості не мала,

засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 1 ст. 121 КК України - на строк 5 років; ч. 1 ст. 186 КК України - на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років.

За вироком суду, ОСОБА_4 13 квітня 2014 року приблизно о 20.30 год. біля будинку №9 по вул. П. Запорожця в м. Києві на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_5 під час словесної сварки ударила останнього ножем в живіт, завдавши йому тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_4 12 травня 2014 року о 16.00 год. у стані алкогольного сп'яніння у кафе «Золоте» на бул. Перова, 26, у м. Києві, зайшовши за барну стійку, на очах у продавця ОСОБА_6 відкрито заволоділа 4 пляшками алкогольних напоїв, завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 114 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2015 року зазначений вирок щодо ОСОБА_4 змінено в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 121 КК України шляхом його пом'якшення із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Засуджена у касаційній скарзі ставить вимогу про зміну оскаржуваних судових рішень шляхом звільнення її від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. При цьому, засуджена посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та її особі.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити у відкритті провадження за скаргою, оскільки з наведених документів убачається, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи засудженої про необхідність застосування до неї положень ст. 75 КК України колегія суддів вважає безпідставними.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених нею кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_4, яка не працює, не одружена, раніше не судима, вину у вчиненому визнала, хворіє на тяжкі захворювання, а також взяв до уваги характеристики винної та те, що вона є інвалідом 2 групи, що визнав пом'якшуючою покарання обставиною.

Також судом враховано, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп'яніння та завдала збитків, які не відшкодувала.

На підставі цих даних у їх сукупності суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, але, з урахуванням усіх обставин, - у мінімальних межах інкримінованих їй статей кримінального закону.

Апеляційний суд, змінюючи вирок суду першої інстанції, зваживши на всі враховані районним судом обставини, вказав на те, що покарання, призначене ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України, є явно несправедливим через суворість внаслідок неналежної оцінки ступеню тяжкості вчиненого, даних про особу ОСОБА_4 та обставин, що пом'якшують покарання.

При цьому, суд апеляційної інстанції, вказавши на те, що ОСОБА_4 повністю визнала свою вину та щиро розкаялась, хворіє на тяжкі захворювання та є інвалідом 2 групи, вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав наведені обставини такими, що пом'якшують покарання.

Таким чином, з урахуванням наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та з огляду на інші обставини кримінального правопорушення, дані про особу винної, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу.

Водночас, суд апеляційної інстанції, не дивлячись на наявність достатніх підстав для зміни вироку та пом'якшення призначеного ОСОБА_4 покарання, визнав їх недостатніми для звільнення винної від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вона майже через місяць після вчинення тяжкого умисного злочину, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, вчинила новий, хоча і менш тяжкий умисний злочин, з огляду на що, як вірно зазначено в ухвалі, досягнення мети покарання, у тому числі запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, можливо лише в умовах її ізоляції від суспільства.

Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.

З огляду на наведене та з урахуванням мети покарання, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання без звільнення від його відбування є справедливим і повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання несправедливим унаслідок суворості, як на цьому наполягає засуджена, а також підстав для застосування до неї положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги засудженої відсутні.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

відмовити засудженій ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2015 року щодо неї.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ОСОБА_8__________________ ОСОБА_9 ___________________ ОСОБА_10