Провадження №11-кп/784/622/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
Головуючого-судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Херсон, громадянина України, українця, одруженого, який має двох неповнолітніх дітей, із вищою освітою,
відмовлено у застосуванні примусових заходів медичного характеру, а кримінальне провадження відносно нього за ч. 5 ст. 15 ст. 263 КК України закрито. Запобіжний захід у виді поміщення до психіатричної лікарні посиленого режиму нагляду скасовано.
Учасники судового провадження:
Прокурор: ОСОБА_5
Підозрюваний: ОСОБА_6
Законний представник: ОСОБА_7
Захисник: ОСОБА_8
__________________________________________________________________
Ап. провадження: № 11-кп/784/622/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_9
Категорія: про застосування Головуючий у суді ап. інст. : ОСОБА_1
прим. зах. мед. хар.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги:
В апеляційній скарзі прокурор прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 просить ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.04.2015 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою визнати винним ОСОБА_6 у чиненні кримінального правопорушення, передбачених за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України та застосувати відносно нього примусові заходи медичного характеру із проходженням лікування у психіатричному закладі під посиленим наглядом.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
В своїх доводах, прокурор вказує, що рішення суду першої інстанції, в частині недопустимості наявних у кримінальному провадженні доказів, представлені обвинуваченням є незаконним, оскільки це суперечить положенням процесуального закону про їх належність та допустимість.
Прокурор стверджує, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги показання викликаного та допитаного у судове засіданні лікаря - психіатра, який надав пояснення, що ОСОБА_6 при наявному в нього захворюванні, хоча залишається інтелектуально здоровою особою, проте в результаті певних розладів та погіршення стану здоров`я, міг бажати задовольнити свої негативні збочені бажання, у тому числі, таємно проникнути на територію військової частини та підкласти під військовий автомобіль тротилову шашку.
На думку прокурора, судом безпідставно відхилено показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , якими було виявлено тротилову шашку, і які пояснили, що в день виявлення вибухового пристрою на території ВЧ- НОМЕР_1 , також, було затримано сторонню особу ОСОБА_6 .
Вказує, що судом безпідставно не було взято до уваги висновки експертизи за № 1577 від 29.08.2014 року НДЕКЦ УМВС України в Миколаївській області, з мотивів того, що експертом не було вказано на методику проведення дослідження, а також, не було додатково перевірені знайдені частини тротилу, що на думку прокурора, не може бути підставою для визнання висновку експерта недопустимим.
На думку прокурора, експерт в ході судового засідання, повністю підтвердив правильність виконаної ним експертизи та змістовно відповів на запитання всіх учасників судового розгляду.
Також, вважає, судом не надано належної оцінки факту виявлення на футболці ОСОБА_6 мікрочастин тротилу. При цьому, судом не було взято до уваги, імовірність того, що тротил міг потрапити на одяг ОСОБА_6 під час механічного умонтування ним капсуля детонатора в отвір тротилової шашки.
Крім того, суд не надав належної оцінки, тому що завданням експерта при дослідженні особистих речей ОСОБА_6 не було виявлення парафіну або іншої аналогічної речовини за своїм складом, оскільки відповідно до обставин затримання ОСОБА_6 та виявлення вибухового пристрою, завданням для експерта було виявлення саме вибухових речовин, в тому числі тротилу.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження:
В своїх запереченнях, законний представник, не висуваючи конкретних вимог, вказує, що кримінальне провадження відносно її сина сфальсифіковано. Вказує, що її син ОСОБА_6 був затриманий 13.08.2014 року на території військового містечка о 9 годині ранку, проте повідомлення про затримання нею було отримано лише о 22 годині вечора.
Вказує, що слідчим не було взято до уваги, що ОСОБА_6 страждає психічним захворюванням, проте він був поміщений до слідчого ізолятора, де до нього застосовували заходи незаконного фізичного та психічного впливу, з метою отримання неправдивих показань.
Законний представник, вказує, що ОСОБА_6 перебував на території військової частини з метою побачити своїх друзів, а тому, не приховував своє перебування там.
Захисник - адвокат ОСОБА_8 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим. Звертає увагу, що доказів, наданих стороною обвинувачення недостатньо для визнання вини ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому злочину і такі докази органом досудового розслідування штучно створені.
Обставини, встановлені судом першої інстанції:
Згідно клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_6 у серпні 2014 року, при невстановлених обставинах, незаконно придбав вибуховий пристрій тротилову шашку вагою 200 грамів з вогнепровідним шнуром та капсулем-детонатором, які незаконно носив та зберігав при собі.
Пізніше, 13.08.2014 року ОСОБА_6 таємно проник на територію військового містечка № НОМЕР_2 ВЧ НОМЕР_1 за адресою: вул. В. Морська буд. № 14 м. Миколаїв, де таємно приладнав вибуховий пристрій на автомобіль зв`язку, марки: ЗІЛ 131 Д/Н: « НОМЕР_3 ». Проте, свій злочинний намір не довів до кінця з причин, що не залежали від нього, оскільки був затриманий військовослужбовцями вказаної частини.
Під час досудового розслідування, було встановлено неосудність ОСОБА_6 , у зв`язку з чим 07.10.2014 року старший слідчий-криміналіст СВ УСБ України в Миколаївській області направив клопотання про застосування відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, суд першої інстанції прийшов до висновку , що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене Кримінальним Кодексом України.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції:
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав доводи викладені в тексті його апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, його захисника та законного представника, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора та вважали, що вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного.
Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд повинен керуватись вимогами ст.. 513 КПК України, а саме з`ясувати :
- чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;
- чи вчинене це кримінальне правопорушення особою, щодо якої надійшло клопотання про застосування таких заходів;
- чи вчинила ця особа кримінальне правопорушення у стані неосудності;
- чи не захворіла ця особа на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання, після вчинення кримінального правопорушення;
- чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і, якшо так, то які ;
На думку колегії суддів ці вимоги закону судом першої інстанції виконані у повному обсязі.
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 15, ч.1 ст.258 КК України, само по собі як факт суспільно небезпечного діяння, мало місце.
Вирішуючи питання чи вчинене це кримінальне правопорушення особою, щодо якої надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, а саме ОСОБА_6 , суд повно і всебічно дослідив надані стороною обвинувачення докази. З наданою судом першої інстанції оцінкою цих доказів, колегія суддів вважає, слід погодитись.
Так з показань в апеляційному суді свідка ОСОБА_11 , який допитувався на вимогу прокурора, встановлено, що він був одним із понятих при складанні слідчим протоколу огляду місця події. Він підтвердив, що тротилова шашка з під`єднаним шнуром запалювання дійсно була знайдена військовослужбовцем ОСОБА_10 у тому місці як це зазначено у протоколі. Разом з тим, на КПП військової частини він прийшов коли затриманий ОСОБА_6 лежав на підлозі кімнати для побачень з військовослужбовцями і на столі лежали речі, які начеб-то були вилучені при огляді ОСОБА_6 Ким були вилучені ці речі та за яких обставин з наданих матеріалів зробити висновок не можливо. Більш того, яким чином ці речі вказують на причетність ОСОБА_6 до закладання вибухівки під автомобіль спеців`язку на території військової частини, прокурором не зазначено.
Посилання прокурора на те, що судом першої інстанції не були взяті до уваги показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 судом апеляційної інстанції перевірялись. Ці особи суду підтвердили лише той факт, що на території військової частини, де вони проходили службу, 13.08.2014 року був затриманий ОСОБА_6 і лише через де-кілька годин вони були включені до складу групи, яка оглядала територію військової частини та під час огляду ОСОБА_10 побачив шнур на задній вісі автомобіля спеців`язку. Покази цих свідків ніяким чином не підтверджують, що до закладання вибухового пристрою під автомобіль якимось чином причетний ОСОБА_6 .
Питання щодо висновків експерта №1577 від 29.08.2014 року ( а.с.123-132) також ретельно перевірялось як судом першої інстанції,так і судом апеляційної інстанції.
Так, з описової частини експертизи вбачається, що футболка і джинсові брюки, в які був одягнений ОСОБА_6 на момент його затримання, були піддані ретельному дослідженню де-кількома способами виявлення на цих предметах залишків вибухової речовини. Лише за наслідками дослідження шляхом спектрального аналізу у ацетоновому розчині лише одного об`єкту зі змивів з футболки ОСОБА_6 були виявлені сліди, які за часом утримання та мас-спектром відповідає тротилу.
Разом з тим, при допиті експерта у апеляційному суді він пояснив, що ідентифікувати дані сліди з конкретним вибуховим пристроєм, у тому числі і з тротиловою шашкою, яка ставиться у провину ОСОБА_6 , - неможливо. Будь-яких слідів , які б вказували на причетність ОСОБА_6 до незаконних дій з вибуховими пристроями або до місця злочину ні на одежі, ні на тілі ОСОБА_6 , ні на предметах вилучених у нього - не виявлено. За яких обставин ОСОБА_6 придбав тротилову шашку, як її переносив, зберігав при собі, доставив до військової частини та зібрав у вибуховий пристрій - стороною обвинувачення відповіді не надано.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 знаходився на території військової частини, військовослужбовці якої та техніка були в зоні АТО та на польових навчаннях з застосуванням вибухових пристроїв, під час затримання на ОСОБА_6 поверх одягу була накинута брудна маскувальна сітка військового зразка, під час затримання він був покладений на підлогу в кімнаті КПП, де постійно бувають військовослужбовці трьох військових частин, які дислокуються на цій території, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що слід на футболці у ОСОБА_6 міг залишитись і не в результаті контактування саме з тротиловою шашкою, яка була закладена під спец.автомобіль. Цього, практично єдиного доказу по справі, недостатньо для висновку про беззаперечну причетність ОСОБА_6 до дій, пов`язаних з тротиловую шашкою, знайденою на автомобілі спеців`язку. Більш того, законний представник ОСОБА_6 його матір ОСОБА_8 сумнівається, що футболка, в яку був одягнений її син у момент його затримання на території військової частини, є саме його футболкою. Вона пояснила суду, що її син у той день повертався потягом із Києва. По опису на ньому була схожа футболка, але їй футболку, яка була на її сині під час затримання ніхто не пред`являв. Чому ця футболка така забруднена і де її син міг так забруднити футболку вона пояснити не може.. Разом з тим, зі слід її сина відомо, що той їхав у купе потягу разом з якимось військовослужбовцями, які сину і запропонували спиртне. Саме після цього у нього стався психічний розлад і подробиць подій він не пам`ятає. Вона припускає, що її син міг помінятись з ким не будь із військовослужбовців футболкою, оскільки за своїм характером він є людиною добродушною і яка дуже поважає військовослужбовців і марить військовою службою.
Безпідставним є і посилання прокурора на те, що суд першої інстанції не врахував як доказ покази експерта-психіатра ОСОБА_13 ..
Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді цей експерт показала, що при наявності такого психічного захворювання, на яке страждає ОСОБА_6 його дії можуть носити і протиправний характер, у тому числі і вибуховими пристроями. Однак в апеляційному суді вона звернула увагу, що такі дії не проявляються у кожного хворого і вона не може стверджувати про це стосовно ОСОБА_6 .. Більш того, вона пояснила суду, що такі люди під час проведення експертиз у більшості випадків розповідають про свої дії. Будь-яких даних про свої дії пов`язані з обігом вибухових пристроїв, зброї чи боєприпасів від ОСОБА_6 отримано не було.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про недостатність доказів для обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень ґрунтуються на досліджених у суді доказах, Ці докази судом досліджені достатньо повно і всебічно. Суд першої інстанції дав представленим сторонами доказам вірну оцінку, яка ґрунтується на вимогах норм матеріального та процесуального права. Це судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його зміни або скасування колегія суддів не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст..ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Ухвалу Центрального районного суду від 15.04.2015 року про відмову в застосуванні до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора на цю ухвалу - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий : Судді :