Чернігівський районний суд Чернігівської області
Справа №1-141/2011
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2011 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі : головуючого - судді Кухти В.О.

при секретарях Чуйко Г.Г., Микитченко К.Г., Борисенко К.В.

з участю прокурорів Корявець Л.А., Тимошенкова В.І.,

підсудного ОСОБА_1,

його захисника ОСОБА_2,

потерпілого ОСОБА_3,

та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого 06.02.2009 року Куликівським районним судом за ч.3 ст.15, ч.2 ст.289, ч.2 ст.289, ст.75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1, будучи раніше судимим 06.02.2009 року Куликівським районним судом за ч.3 ст.15, ч.2 ст.289, ч.2 ст.289, ст.75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, 13.03.2010 року близько 15 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись біля господарства №8, що розташоване по провулку Травневому в с.Виблі Куликівського району Чернігівської області під час сварки з ОСОБА_3, який сидів на мотоциклі з коляскою, взутий у валянки з калошами, звісивши обидві ноги, на ґрунті неприязних відносин, внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, хоча міг та повинен був їх передбачити, схопив його за верхню частину куртки та потягнув на себе, від чого ОСОБА_3 всією вагою свого тіла став на ліву ногу з підвертанням її ступні всередину та, як наслідок, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів зовнішньої щиколотки і заднього краю велико-гомілкової кістки лівого гомілково-ступневого суглобу з розривом синдесмозу, які відносяться до категорії середньої тяжкості.

Підсудний в судовому засіданні вину у вчиненні злочину не визнав та зазначив, що того дня близько 15 години біля господарства ОСОБА_5 по провулку Травневому 8 в с.Виблі Куликівського району у нього з потерпілим виникла сварка в ході якої потерпілий почав його ображати. Щоб заспокоїти його ОСОБА_1 підійшов та взяв його за верхню частину куртки та почав трясти. Після цього ОСОБА_3 наніс йому удар кулаком в обличчя біля ока та сам від замаху упав. Потім потерпілий піднявся та вдарив ногою по нозі підсудного. Від цього удару підсудний впав на ногу потерпілого, який продовжував наносити удари. Через деякий час ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розтягли їх. Саму бійку вони не бачили, бо знаходилася у дворі. Те що потерпілий зламав ногу вважає випадковістю. Коли підсудний брав потерпілого за куртку, то тілесних ушкоджень йому заподіяти не хотів, а лише бажав щоб той припинив його ображати. В стані алкогольного спяніння він не перебував, бо випив лише півпляшки пива. Цивільні позови ОСОБА_1 також не визнав, оскільки вважає себе не винним у завданні тілесних ушкоджень потерпілому.

Незважаючи на невизнання вини підсудним, його винність у вчиненні цього злочину підтверджується іншими доказами по справі, а покази підсудного суд розцінює як намагання ухилитися від кримінальної відповідальності.

Так, потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні дав показання, що у них з підсудним склалися неприязні відносини через засудження їх по одній кримінальній справі. 13.03.2010 року близько 15-30 вони разом з підсудним, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були біля двору останнього. Потерпілий сидів на задньому сидінні мотоцикла з коляскою звісивши ноги. Він був взутий у валянки з калошами. Підсудний був у стані алкогольного спяніння, що було помітно, та почав ображати його, а потім підійшов та взявши за куртку різко потягнув на себе стягнувши з мотоцикла. Від цього він став на ліву ногу підвернувши її, а потім упав на бік. ОСОБА_1 сів на нього зверху та продовжував наносити удари незважаючи на крики потерпілого, що у нього болить нога. Потім потерпілий скинув підсудного, але той продовжив бійку і потерпілий вхопив його за ногу внаслідок чого ОСОБА_1 впав на йому ліву ногу і він знову закричав від болю. Потім ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розборонили їх. Ліва нога дуже напухла і він з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мотоциклом поїхав до Виблівської лікарні, де чергувала мати підсудного. Вона сказала, що йому необхідно їхати в Куликівську ЦРЛ. Потім потерпілого відвезли туди і виявили перелом та наклали гіпс. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 під час бійки були поряд та все бачили. Свій цивільний позов підтримав у повному обсязі.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, будучи допитаним в судовому засіданні дали показання, що вони в той час були разом з підсудним та потерпілим. ОСОБА_1 був у стані алкогольного спяніння, оскільки від нього йшов запах спиртного та він мав нестійку ходу. Він почав лаятися на ОСОБА_3, а потім взявши за куртку стягнув його з мотоцикла. Після цього потерпілий почав кричати, що в нього болить нога, а потім в ході бійки підсудний ще раз впав на його ногу і той знову закричав. Тоді вони відтягли підсудного, а потерпілого відвезли спочатку до Виблівської лікарні, а потім до Куликівської ЦРЛ, оскільки коли вони зняли у нього валянок, то побачили, що нога дуже розпухла.

Показання потерпілого та свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд вважає достовірними та кладе їх в основу вироку, оскільки вони є послідовними та не змінювались, узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі.

Зокрема, за протоколами очних ставок від 30.07.2010 року /т.1 а.с.78-81/ між ОСОБА_1 та потерпілим і цими свідками, останні дали такі ж показання, що і в судовому засіданні. Крім цього на цих очних ставках підсудний зазначав, що підстав для його обмови зі сторони потерпілого, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 немає, а з двома останніми у нього нормальні відносини.

Свої показання щодо отримання ушкодження при падінні з мотоциклу ОСОБА_3 також підтвердив у ході відтворення обстановки та обставин події, що зафіксовано в протоколі цієї слідчої дії від 31.07.2010 року /т.1 а.с.84-87/.

За висновком судово-медичної експертизи №1491 від 15.09.2010 року /т.1 а.с.91-94/ у ОСОБА_3 маються тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів зовнішньої щиколотки і заднього краю велико-гомілкової кістки лівого гомілково-ступневого суглобу з розривом синдесмозу, котрі могли утворитися при падінні з мотоциклу з підвивихом ступні 13.03.2010 року і які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя строком понад 21 день. Також експерт зазначив, що в момент завдання цих ушкоджень потерпілий міг знаходитися у вертикальному або близькому до нього положенні та при обставинах зазначених в протоколі відтворення обстановки та обставин події від 31.07.2010 року при умові, що він був взутий у валянці з калошами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, потерпілий отримав після того як ОСОБА_1 стягнув його за куртку з мотоциклу і він підвернув ліву ногу, а не пізніше в ході бійки, оскільки саме в цей момент він знаходився у вертикальному або близькому до цього положенні і як зазначили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 потерпілий закричав від болю одразу після того як підсудний стягнув його з мотоциклу.

При цьому, враховуючи що підсудний схватив потерпілого за куртку та потягнув на себе, що само по собі не могло спричинити значних тілесних ушкоджень потерпілому, суд приходить до висновку, що умислу на спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості у ОСОБА_1 не було. Але враховуючи, що потерпілий був взутий у валянки з колошами та не чекав на те, що підсудний буде стягувати його з мотоцикла, ОСОБА_1 міг та повинен був передбачити, що через різку зміну положення потерпілого з сидячого на стоячу та взуття у яке був взутий ОСОБА_3, той не зможе належним чином підготувати ступні для того щоб без травм (включаючи і тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості) стати на ноги, що є злочинною недбалістю з боку підсудного тобто необережною формою вини.

Показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 суд не може покласти в основу вироку, оскільки як наносилися тілесні ушкодження потерпілому вони не бачили, а свідчення ОСОБА_7 стосовно того, що ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не казали їй що ногу потерпілому зламав ОСОБА_1 і те що ОСОБА_6 наступного дня сказав, що її син у цьому не винен, не є доказом невинуватості підсудного чи упередженості свідка ОСОБА_6, оскільки сам ОСОБА_6 спростував їх у ході допиту в судовому засіданні, а потерпілий зазначив, що спочатку він з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 нічого не будуть казати про обставини отримання ним тілесних ушкоджень.

Оцінюючи зібрані докази в сукупності суд вважає доведеною винність підсудного ОСОБА_1 в необережному спричиненні ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а його дії слід кваліфікувати за ст.128 КК України.

Доводи обвинувачення стосовно кваліфікації дій підсудного за ч.1 ст.122 КК України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки докази умислу підсудного на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості при стягуванні останнього з мотоциклу відсутні. Тілесні ушкодження не були безпосереднім результатом ривка підсудного, а сталися внаслідок підвертання ноги. Хапаючи ОСОБА_3 за куртку він не бажав та свідомо не допускав настання через його дії наслідків у вигляді переломів щиколотки та кістки, оскільки прикладав силу до іншої частини тіла потерпілого.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставини, що обтяжують покарання, відомості про особу винного.

Обставини, що помякшують покарання ОСОБА_1, відсутні.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_1, є вчинення злочину в стані алкогольного спяніння та рецидив злочинів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1П раніше судимий, вчинив злочин під час іспитового строку, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Враховуючи викладене, суд вважає достатнім для виправлення підсудного і попередження вчинення нових злочинів призначити йому покарання у виді обмеження волі у межах санкції ст.128 КК України та частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Куликівського районного суду від 06.02.2009 року у виді 5 років позбавлення волі.

Вирішуючи цивільні позови прокурора та представника потерпілого суд звертає увагу на наступне.

Згідно ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, тому витрати закладу охорони здоровя на лікування потерпілого підлягають стягненню з підсудного в сумі 1238,48 грн..

Згідно ст.1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір витрат на лікування, які поніс потерпілий та підтверджується доказами складає 974,47 грн. /т.1 а.с. 183, 184/, і саме ця сума підлягає стягненню з підсудного.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини. Враховуючи положення ст.23 ЦК України, де зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення та враховуючи вимоги розумності і справедливості, а також те, що справа розглядалася тривалий час, суд приходить до висновку, що вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 4500 гривень.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід підсудному до вступу вироку в законну силу необхідно залишити у виді підписки про невиїзд.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України,

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України і за цей злочин призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання цього покарання з покаранням, призначеним за вироком Куликівського районного суду від 06.02.2009 року, остаточно призначити ОСОБА_1 покарання у виді 5 (пяти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора Куликівського району в інтересах держави про стягнення з ОСОБА_1 витрат на стаціонарне лікування потерпілого на підставі ст.1206 ЦК України задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 1238 (тисячу двісті тридцять вісім) гривень 48 копійок на користь Куликівської центральної районної лікарні.

Цивільний позов потерпілого задовольнити частково та на підставі ст.ст. 23, 1166 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 974 (девятсот сімдесят чотири) гривні 47 копійок матеріальної шкоди та 4500 (чотири тисячі пятсот) гривень моральної шкоди, а всього 5474 (пять тисяч чотириста сімдесят чотири) гривні 47 копійок.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу залишити у виді підписки про невиїзд.

На вирок може бути подано апеляцію протягом 15 діб з моменту його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд.

Суддя В.О. Кухта