У х в а л а

іменем україни

09 жовтня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_5
суддів: ОСОБА_6 ОСОБА_7
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 26 червня 2015 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК,

у с т а н о в и в :

Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 03 квітня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 260 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено певні обов'язки, передбачені ст. 76 КК.

Зараховано у строк відбутого покарання час утримання під вартою ОСОБА_4 з 16 серпня 2014 року по 02 квітня 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 22 травня 2014 року увійшов до складу незаконного збройного формування, що діяло на території м. Лисичанська Луганської області, та з червня до липня 2014 року ніс службу на блокпосту на в'їзді до м. Лисичанська Луганської області зі сторони м. Артемівська Донецької області.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК. Вважає, що апеляційний суд, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги прокурора, не повною мірою врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, що потягло призначення ОСОБА_4 покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м'якість.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 260 КК у касаційній скарзі не оспорюється.

Стосовно доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то такі, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч. 2 ст. 50 КК передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 260 КК, суд достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінально караного діяння, дані про особу винного та всі інші обставини, які в силу приписів кримінального закону мають правове значення при виборі заходу примусу і дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів ст. 50 КК, неправильне застосування ст. 75 цього Кодексу або доводили явну несправедливість призначеного засудженому покарання через його м'якість у касаційній скарзі не міститься.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення, зокрема, вказав на відповідність положенням ст. 65 КК покарання призначеного засудженому судом першої інстанції, що не суперечить вимогам ст. 419 КПК.

Неправильного застосування норм кримінального та істотних порушень вимог кримінального процесуального законів, які б були безумовними підставами для скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4, перевіркою судових рішень не встановлено.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 26 червня 2015 року щодо ОСОБА_4.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7