Справа № 278/2237/15-к
В И Р О К
Іменем України
28 жовтня 2015 року м.Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000164, відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Бердичева Житомирської області (зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 ), громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця за призовом за мобілізацією, такелажника евакуаційної роти військової частини НОМЕР_1 , солдата, засудженого вироком Бердичівського міськрайонного суду від 25 червня 2015 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі та звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в :
29 серпня 2014 року ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу на підставі указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 та направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться у АДРЕСА_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29 серпня 2014 року № 192 солдата ОСОБА_4 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02 вересня 2014 року № 195 з 03 вересня 2014 року введено в дію нове найменування «Військова частина польова пошта НОМЕР_1 », а також печатки та штампи, виготовлені із цим найменуванням.
Усним наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 військовослужбовцям військової частини, в тому числі і призваним за мобілізацією, встановлено місце дислокації та проживання на території військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_3 , а для військовослужбовців, що мають власне житло або здійснюють піднайом житла, дозволяється у вільний від виконання службових обов`язків час після вечірнього шикування о 18 год. 00 хв. до ранкового шикування о 08 год. 00 хв. перебувати за місцем проживання.
Під час проходження військової служби у Збройних Силах України солдат ОСОБА_4 вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.
Реалізуючи задумане, 20 січня 2015 року о 08 год. 00 хв., військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 12, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно без дозволу командування військової частини та поважних причин самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , обов`язки за посадою не виконує, перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомив, проводить час на власний розсуд та до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не повернувся.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому злочині визнав повністю, підтвердив обставини справи та надав суду показання, відповідні вищевикладеному, у вчиненому кається.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєному злочині іншими учасниками судового засідання не заперечується.
Беручи до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, його показання відповідають суті пред`явленого обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та учасників судового розгляду, враховуючи, що не оспорювалися фактичні обставини справи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнає їх встановленими в судовому засіданні та вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.
Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена і кваліфікує його діяння за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад один місяць.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України, є умисним військовим злочином середньої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, за місцем служби характеризується посередньо, одружений.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено. Суд не визнає як таку обставину каяття обвинуваченого, оскільки він продовжує ухилятись від військової служби.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд на підставі п. 1 ст. 67 КК України визнає рецидив злочинів, оскільки злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України, є триваючим, ОСОБА_4 продовжує ухилятись від військової служби і після набрання вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25.06.2015 року законної сили, яким його засуджено за вчинення умисного злочину (ч. 2 ст. 186 КК України).
Враховуючи наведене, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставини, позицію державного обвинувача щодо міри покарання, суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства та призначає покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 3 ст. 407 КК України. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання суд частково приєднує покарання, невідбуте за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2015 року.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, даних про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.
Приймаючи до уваги характер злочину, у вчиненні якого визнано винним обвинуваченого, призначене покарання, поведінку ОСОБА_5 при проведенні досудового розслідування та судового розгляду, суд вважає за необхідне обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що існує ризик переховування обвинуваченого від виконання покарання, а більш м`який запобіжний захід не зможе відвернути цей ризик.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначену вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, визначивши ОСОБА_5 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки та один місяць.
До набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_4 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду.
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту взяття під варту.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Головуючий суддя ОСОБА_1