Справа № 348/1054/15-к
Провадження № 11-кп/779/478/2015
Категорія п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000048 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно не працює, неодружений, згідно ст. 89 КК України несудимий,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст.115, ч. 2 ст. 121 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання - 12 (дванадцять) років позбавлення волі;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, уродженця м.П`ятихатки Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_2 , з повною середньою освітою, працюючого на сезонних роботах, не одруженого, раніше судимого: - 22.03.2011 року Бучацьким районним судом Тернопільської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 год. громадських робіт; - 07.08.2012 року Надвірнянським районним судом за ч. 2 ст. 186 КК України до 6 місяців позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КПК України, та призначено покарання 7 (сім) років розбавлення волі.

Цим же вироком цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 4951,00 грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 35000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 15000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 2227.20 грн. за проведення судових експертиз.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 384 грн. за проведення судової експертизи.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України, -

з участю: прокурора ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_11

в с т а н о в и л а :
В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки на досудовому розслідуванні він оговорив ОСОБА_7 , у зв`яжу із здійсненням на нього фізичного та морального тиску з боку працівників міліції. Вину свою він визнає повністю, наполягає на тому, що саме він наносив потерпілому ОСОБА_12 удари ногами, а ОСОБА_7 лише рукою вдарив три-чотири рази по обличчю останнього;

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 КК України на більш м`яку, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 його оговорив;

- захисник ОСОБА_8 , що діє в інтересах ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосувати статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення, та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_12 лише чотири удари в область обличчя, що не мають під собою причинно-наслідкового зв`язку з отриманими останнім тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, тому дії останнього, на думку апелянта, слід кваліфікувати за ст. 125 КК України. Посилається на те, що ОСОБА_7 не мав прямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Вважає, що висновок суду щодо кваліфікації дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України є помилковим. Зазначає, що суд у порушення вимог ст. 23 КПК України прийняв за належний та допустимий доказ письмові пояснення ОСОБА_6 , викладені в заяві-зізнанні, не зважаючи на те, що під час судового розгляду останній відмовився давати покази на підставі ст. 63 Конституції України. Крім того, вказує на те, що висновком експерта не встановлено конкретної належності крові потерпілому ОСОБА_12 , що виявлена на кросівках, які були вилучені у ОСОБА_7 . Вважає, що суд не звернув уваги на те, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що були очевидцями події, перебували у стані алкогольного сп`яніння, та під час показів не могли зійтися в чітких датах вчинення злочину, і всіх інших обставин хронології події.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, а також вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю. Обвинувачений ОСОБА_15 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчиненому групою осіб.

Злочини вчинено ними при наступних обставинах.

06.03.2015 року приблизно о 17 год. додому до ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_1 , прийшов в гості односельчанин ОСОБА_12 , який після спиртних напоїв залишився у нього ночувати. 07.03.2015 року приблизно о 10-00 год. до будинку ОСОБА_6 також прийшов їх спільний знайомий ОСОБА_15 . В цей час у будинку також знаходилися ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яким ОСОБА_15 запропонував випити спиртні напої, після чого, вони у п`ятьох впродовж дня вживали спиртні напої.

Цього ж дня, тобто 07.03.2015 року приблизно о 17 год. під час розпивання спиртних напоїв у приміщенні кімнати-кухні між ОСОБА_16 та ОСОБА_12 виникла сварка, яка переросла у бійку, в ході якої ОСОБА_15 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, бажаючи спричинити тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_12 , з мотивів особистих неприязних стосунків, які раптово виникли в процесі сварки, умисно став наносити потерпілому, який сидів біля столу на розкладному дивані, удари руками та ногами по голові. До протиправних дій ОСОБА_17 приєднався ОСОБА_6 і вони спільно, групою осіб, об`єднані єдиним злочинним умислом щодо заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, стали наносити цілеспрямовані удари руками і ногами у життєво важливу ділянку тіла - голову потерпілого ОСОБА_12 . Припинивши наносити удари ОСОБА_12 , вони у чотирьох, окрім ОСОБА_14 , яка на той час вже спала у сусідній кімнаті, продовжили розпивати спиртні напої.

В подальшому, під час розпиття спиртного, приблизно о 17.20 год. між ОСОБА_16 та ОСОБА_12 знову виникла словесна суперечка, яка також переросла у бійку і до якої знову приєднався ОСОБА_18 , в ході якої ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, бажаючи спричинити тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, з мотивів особистих неприязних стосунків, з усієї сили нанесли потерпілому ряд цілеспрямованих ударів руками та ногами у життєво важливу ділянку тіла - голову. В результаті злочинних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 23 потерпілому ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливом в м`які тканини голови, крововиливом під м`яку мозкову оболонку зі заходом у борозни півкуль кінцевого мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння. Крім того, потерпілому ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя, садна тім`яної ділянки справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Того ж дня, після вказаних подій, приблизно о 17.30 год. після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , виходячи з кімнати-кухні будинку, нецензурно з погрозою фізичної розправи висловився на адресу ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , при цьому перечепився за дверний поріг та впав на підлогу у приміщенні коридору. ОСОБА_6 , будучи обуреним такою поведінкою ОСОБА_12 та образою на свою адресу, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, вирішив позбавити життя ОСОБА_12 , тобто умисно його вбити з особливою жорстокістю. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілого. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свої дій, зайшов у сусідню кімнату, де взяв пластикову пляшку ємністю 1.5 л із вмістом легкозаймистої речовини (бензину) та облив нею одяг і тіло потерпілого ОСОБА_12 , який лежав на підлозі в коридорі. В подальшому він дістав із кишені запальничку та підніс її до ОСОБА_12 , від чого одяг та тіло потерпілого спалахнуло та почало горіти ОСОБА_19 побачивши як горить тіло ОСОБА_12 упевнившись, що завдав потерпілому особливих страждань, взяв з кімнати-кухні ковдру та, погасивши полум`я на обгорілому тілі ОСОБА_12 , залишив останнього на підлозі коридору свого помешкання, де останній помер.

В результаті злочинних дій ОСОБА_19 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 23 потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді термічного опіку третього ступеня більшої поверхні тіла, який ускладнився опіковим шоком важкого ступеня, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Таким чином, обливши одяг та тіло потерпілого ОСОБА_12 легкозаймистою речовиною та підпаливши його, обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлював, що завдає потерпілому нестерпного болю, особливих болісних фізичних страждань, передбачав наслідки своїх дій і свідомо бажав цього.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за п. 4 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 121 КК України, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги, вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України. Підтвердив те, що вину свою він визнає повністю. Підтримує свою відповідь надану ним у суді першої інстанції на запитання захисника ОСОБА_8 на предмет того, що тільки він наносив потерпілому ОСОБА_12 удари ногами, а ОСОБА_7 наносив удари тільки рукою по обличчю потерпілого. Відносно вчинення кримінального правопорушення повідомив наступне, що дійсно при розпитті спиртних напоїв спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_12 двічі відбулася сварка, в процесі яких, він наносив удари руками та ногами по голові та обличчю потерпілого, а ОСОБА_7 бив потерпілого тільки руками. Після того, як потерпілий зібрався йти, та сказав, що буде звертатись до міліції через його побиття, потерпілий перечепився та впав на підлогу в коридорі, після чого він вийшов до іншої кімнати та взяв пляшку з бензином, підійшов до потерпілого, облив його та підпалив.

- обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, просив вирок суду скасувати, перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 КК України на більш м`яку. Наполягав на тому, що наносив удари потерпілому лише руками в область обличчя;

- захисник ОСОБА_8 , що діє в інтересах ОСОБА_7 , підтримав доводи апеляційної скарги, просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України.

- прокурор заперечував з приводу поданих апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Вважає, що дії обвинувачених кваліфіковані правильно, а призначене судом покарання відповідає вимогам діючого законодавства;

- захисник ОСОБА_11 , підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, думку учасників процесу з приводу поданих апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_17 у заподіянні потерпілому ОСОБА_12 умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, а так само у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 вбивства останнього з особливою жорстокістю, відповідають матеріалам кримінального провадження і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Сформульовані у вироку суду висновки про винуватість обвинувачених в інкримінованих ним злочинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав повну, всебічну та об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

Викладені у апеляційних скаргах доводи апелянтів про необхідність перекваліфікування дій обвинувачених є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам події, що відбулась 07.03.2015 року в будинку обвинуваченого ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд обґрунтовано, мотивуючи висновки про винуватість обвинувачених в інкримінованих ним кримінальних правопорушень, послався на покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , фельдшера ОСОБА_22 , а також на висновки експертиз, протоколи огляду місця події та огляду трупа ОСОБА_12 , а також протоколи проведення слідчих експериментів за участю обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 .

Так, в ході прослуховування технічного запису, колегією суддів встановлено, що очевидець події - свідок ОСОБА_13 , неодноразово під час надання нею пояснень в суді першої інстанції стверджувала, що удари потерпілому ОСОБА_12 , зокрема по голові, наносили як руками та і ногами обидва обвинувачених - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Аналогічні покази свідок ОСОБА_13 надала під час проведення слідчого експерименту від 20.03.2015 року, із застосуванням відеозапису (а.с.п. 161-163 т. 1).

У колегії суддів відсутні сумніви щодо правдивості та достовірності вказаних пояснень свідка ОСОБА_13 , які є послідовними та незмінними.

Крім того, відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 №170 від 10.04.2015 року, у останнього виявлено: «...закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу в м`які покрови голови, крововиливу під м`яку мозкову оболонку, синці та садна обличчя, садно тім`яної ділянки праворуч отримані від дії тупих твердих предметів незадовго до настання смерті, в швидкій послідовності одне за другим, що підтверджується їх характером… та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння і не перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті; решта виявлених тілесних ушкоджень мають ознаки легких тілесних ушкоджень». Відповідно до п. 6.7 вказаного експертного висновку, характер, локалізація виявлених тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливом в м`які тканини голови та під м`яку мозкову оболонку, синці і садна обличчя, садно тім`яної ділянки праворуч, не виключають можливості їх утворення і від ударів руками, ногами у вищевказані анатомічні ділянки, в кількості не менше семи фізичних контактних дій (а.с.п. 140-145 т. 1).

Таким чином, перевіряючи доводи апеляційних скарг учасників кримінального провадження щодо неправильної кваліфікації дій обвинувачених за ч. 2 ст. 121 КК Україн6и є неспроможні та спростовуються наведеними вище доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку з точки зору їх достатності, допустимості та достовірності.

Данні, що містяться у висновку експерта та покази свідка ОСОБА_13 повністю узгоджуються між собою та спростовують доводи апелянтів про нанесення ударів ногами потерпілому лише обвинуваченим ОСОБА_6 .

Крім того, виявлені тяжкі тілесні ушкодження у потерпілого не виключають їх утворення від ударів руками та ногами у вказані анатомічні ділянки.

Таким чином, колегія суддів вважає спростованими твердження захисника ОСОБА_8 про те, що удари, нанесені ОСОБА_7 руками потерпілому в ділянку голови та обличчя, не мають під собою причинно-наслідкового зв`язку з отриманням останнім тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України.

Твердження апелянта ОСОБА_6 про те, що саме він наносив потерпілому ОСОБА_12 удари ногами, в той час як обвинувачений ОСОБА_7 наносив удари в область обличчя потерпілого лише руками, перевірені судом першої інстанції та обґрунтовано визнані такими, що направлені на уникнення відповідальності за вчинене з боку обвинуваченого ОСОБА_7 .

До аналогічного висновку дійшла й колегія суддів апеляційного суду з наведених вище мотивів.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта ОСОБА_6 в частині перекваліфікування його дій, оскільки на протязі всього судового провадження в суді першої інстанції він визнав свою вину у вчиненому повністю, тобто фактично погодився з викладеними органами досудового розслідування фактичними обставинами справи, як вони були встановлені в обвинувальному акті, та самостійно обрав спосіб свого захисту як відмови від надання пояснень на підставі ст. 63 Конституції України.

Колегія суддів вважає за необхідне, вийти за межі апеляційних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, та виключити з числа доказів по справі заяву-зізнання обвинуваченого ОСОБА_6 (а.с. 152 т. 1), оскільки при написанні вказаної заяви обвинуваченому не були роз`ясненні його права, зокрема право передбачене ст. 63 Конституції України.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , він стверджує, що обмовив ОСОБА_7 на досудовому слідстві, тобто фактично стверджував про недопустимість вказаного письмово доказу по справі.

Разом з тим, виключення вказаного письмового доказу не впливає на правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, доведеність вини обвинувачених у вчинені інкримінованих їм злочинах, правильність правової кваліфікації дій обвинувачених.

Колегія суддів також вважає неспроможними пояснення обвинувачених в судовому засіданні апеляційного суду з приводу того, що ОСОБА_7 не бив ногами потерпілого, оскільки вказані твердження повністю спростовуються показами свідка ОСОБА_13 , безпосередньо отриманими судом першої інстанції, також спростовуються її поясненнями наданими під час слідчого експерименту, що було предметом дослідження в суді першої інстанції та обґрунтовано покладені в основу обвинувального висновку.

Отже, викладені доводи були перевірені як судом першої інстанції під час розгляду справи, так й під час апеляційного провадження, і поза усяким розумним сумнівом визнані безпідставними.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта ОСОБА_6 в частині того, що на досудовому розслідуванні він оговорив ОСОБА_7 , у зв`язку із здійсненням на нього тиску з боку працівників міліції, оскільки суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 95 КПК України, обґрунтував свої висновки на показах, які він безпосередньо отримав в судовому засіданні та письмовими докази, іншими процесуальними документи, що надані стороною обвинувачення.

Судом першої інстанції повно та всебічно з`ясований та встановлений умисел обвинувачених, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема способу, мотиву, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень, поведінки винних і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Дослідивши та проаналізувавши перераховані докази, суд дав їм належну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про правильну кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_6 за п. 4 ч. 2 ст.115, ч. 2 ст. 121 КК України, та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, у справі зібрано достатньо доказів, які прямо викривають обвинувачених у вчиненому кримінальному правопорушенні, а доводи апелянтів про неправильне встановлення фактичних обставин справи та неправильну кваліфікацію дій обвинувачених спростовуються наведеними у вироку доказами.

Враховуючи встановлені судом обставини, колегія суддів визнає, що викладені у апеляційних скаргах доводи про зміну вироку у зв`язку з необхідністю перекваліфікації дій обвинувачених: ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч.1 ст. 121, ОСОБА_7 з ч. 2 ст.121 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні суду першої інстанції доказами по справі, які наведені у вироку.

Колегія суддів вважає повністю доведеним умисел обвинувачених на вчинення злочину, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України, при встановлених у вироку обставинах, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 усвідомлювали протиправність своїх дій, про що свідчить їх умисні, спільні, узгоджені дії, кількість, локалізація та сукупність тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого, а також особисті показання обвинувачених, наданих як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції.

Доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченому п. 4 ч. 2 ст.115 КК України ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється.

Призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 65 КК України, а саме у межах, встановлених у санкціях зазначених статей Особливої частини Кримінального кодексу України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахування ступеня тяжкості вчинення злочину, особи винних та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідає засадам розумності та справедливості розмір стягнень, які суд визначив стягнути з обвинувачених на користь потерпілої ОСОБА_9 .

Отже, підстав для зміни вироку, апеляційний суд не вбачає, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкоджали чи могли перешкоджати суду повно та всебічно розглянути справу й постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок при перевірці справи в апеляційному порядку, не виявлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні №0000048 від 12.03.2015 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КПК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим, що тримаються під вартою - у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4