Дата документу Справа № 316/91/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1257/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 316/91/15-к
Категорія: ст.ст. 121 ч.1, 185 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000610,щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівська Одеської області, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 185 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 16.04.2015 року /а.п.267-268/ з апеляційною скаргою /а.п. 273-274/ звернувся обвинувачений ОСОБА_7 , в якій просить пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши ст. 69 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог просить врахувати наступні обставини:

- щиро кається у вчиненому, сприяв органу розслідування, потерпілі не мають до нього будь-яких претензій, що підтверджується їх заявами;

- хворіє на туберкульоз, у зв`язку з чим, перебуває на обліку в медчастині СІЗО та потребує лікування, має мати пенсійного віку, яка є інвалідом 2 групи, проте суд не взяв ці обставини до уваги;

- не мав умислу на вчинення злочину за ст. 121 КК України, скоїв його спонтанно, несвідомо, у стані афекту, при цьому знаходився у тверезому стані;

- судовий розгляд за ст. 121 КК України вівся однобічно, потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 у суді пояснили, що вони свої перші показання давали, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, під впливом негативних емоцій, повністю поклавшись на слідчого, крім того, свідок ОСОБА_10 знаходилась у стані алкогольного сп`яніння й під час слідчого експерименту, що вона засвідчила у суді, та у такому самому стані перебував під час слідчого експерименту й він;

- під час судового розгляду було встановлено, що удар був нанесений ножем, який є насправді брелоком, пристебнутим до зв`язки ключів від квартири, де було вчинено злочин, тобто, це маленький розкладний ножичок, в якому лезо не зафіксовано;

- слідством не взятий до уваги сам факт конфлікту та що у момент скоєння злочину він знаходився у шоковому стані;

- орган досудового розслідування, на підтвердження його вини, послався на показання двох жінок, якими мотив його дій був надуманий в емоційному стані, проте, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 підтвердила, що сама створювала конфлікти, неодноразово робила неправдиві виклики міліції, та після з`ясування справжніх обставин, попереджалась про відповідальність за такі виклики;

- у вироку судом зроблений висновок про те, що 08.11.2014 року о 04 годині 30 хвилин він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, проте, він був тверезий, оскільки не вживав алкогольних напоїв з потерпілою і свідком та з 19.00 години 07.11.2014 року спав у сусідній кімнаті.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений змінив вимоги і просить скасувати вирок в частині його засудження за ч. 3 ст. 185 КК України, а за ч. 1 ст. 121 КК України пом`якшити призначене покарання до чотирьох років позбавлення волі.

В обґрунтування вимог обвинувачений зазначив, що крадіжку він не вчиняв, де знаходиться квартира потерпілої він не знає, телевізор він купив у свого знайомого ОСОБА_11 за 300 грн. і продав його сестрі за 500 грн., заробивши на різниці. Саме ОСОБА_12 і повідомив про місце знаходження телевізора, який був вилучений у сестри.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено:
-за ч. 1 ст. 121 КК України до п`яти років позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складення призначених покарань, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді шести років позбавлення волі.

Обвинувачений тримається під вартою на підставі вироку Енергодарського міського суду Запорізької області від 16.04.2015 року та ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 09.06.2015 року, яким було продовжено строк тримання ОСОБА_7 під вартою до 12.08.2015 року включно.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з 03 січня 2015 року, відповідно до постанови про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:
- 11.06.1991 року Енергодарським міським судом за ч. 3 ст. 215-3, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна; постановою Запорізького обласного суду від 01.07.1991 року вирок змінено, ухвалено вважати засудженим за ст. ст. 215 ч. 2, 141 ч. 2, ст. 42 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з конфіскацією майна;

- 02.03.1994 року Енергодарським міським судом за ч. 2 ст. 142 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 03.07.1996 року Енергодарським міським судом за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 222, ст. 42 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 17.03.2004 року Енергодарським міським судом за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 20.07.2010 року Енергодарським міським судом за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України

до 3 років позбавлення волі.

Як зазначено у вироку суду, 07 червня 2014 року, приблизно о 13.00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, повторно, діючи з корисливих мотивів, таємно, маючи при собі ключ, який він раніше знайшов, від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , шляхом відкриття замка проник до приміщення вищевказаної квартири, звідки таємно викрав телевізор «Orion Led 2444», вартістю 2 099 грн. з пультом дистанційного управління «Огіоn», вартість якого входить у вартість телевізора, чим спричинив потерпілій ОСОБА_13 матеріальний збиток на вказану суму. У подальшому ОСОБА_7 розпорядився викраденим на власний розсуд.

Крім цього, 08 листопада 2014 року, приблизно о 05.00 годині, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні коридору квартири АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_9 , наніс останній один удар ножем в область черева, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з пораненням шлунка та великого сальника, яке супроводжувалося внутрішньочеревною кровотечею, які згідно з висновком експерта № 287 від 04.12.2014 року кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя у момент заподіяння.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги і просять остаточно вирок в частині засудження обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України скасувати, в решті вирок змінити та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України; прокурора з запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Виходячи зі змісту вироку, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини подій на підставі досліджених ним доказів, у тому числі з урахуванням пояснень обвинуваченого та визнання ним вини, кваліфікував дії обвинуваченого у вчиненні таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 при обставинах, викладених у вироку, за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно і поєднана з проникненням у житло, а також дії обвинуваченого у спричиненні потерпілій ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень при обставинах, викладених у вироку, за ч. 1 ст. 121 ч.1 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі, з урахуванням доповнення до неї, оскаржується доведеність вини за ч. 3 ст. 185 КК України з посиланням на докази та обставини, які не були предметом перевірки та дослідження судом першої інстанції і які не заявлені для дослідження під час апеляційного розгляду; фактичні обставини вчинення злочину за ч. 1 ст. 121 та кваліфікація дій по цьому злочину не оскаржуються, у зв`язку з чим, згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції апеляційною інстанцією переглядається в межах її доводів та вимог.

Суд першої інстанції свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, обґрунтував дослідженими доказами, наданими стороною обвинувачення, а саме даними протоколів слідчих дій: огляду місця вчинення крадіжки телевізору за місцем проживання потерпілої ОСОБА_13 від 07.06.2014 року, огляду телевізору та пульту керування від 14.01.2015 року, заявою ОСОБА_14 про добровільну видачу та вилучення телевізору та пульту управління, пред`явлення для впізнання телевізору потерпілій ОСОБА_13 від 14.01.2015 року, а також врахував, що обвинувачений визнав себе винним у вчиненні крадіжки і пояснив, що 07.06.2014 року о 13 годині, він разом з потерпілою ОСОБА_13 розпивали спиртні напої у дворі дома, потім розійшлись і він знайшов ключі та зрозумів, що вони належать потерпілій, скориставшись ключами, він зайшов до її квартири, з якої викрав телевізор з пультом управління, який потім продав своїй сестрі.

Виходячи з пояснень обвинуваченого про обставини вчинення крадіжки, які могли бути відомі лише йому і які узгоджуються з обставинами, встановленими судом, а саме: дати зникнення телевізора з квартири потерпілої, факту видачі та вилучення телевізора потерпілої у сестри обвинуваченого, суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні крадіжки майна потерпілої при обставинах, викладених у вироку. Обставини, встановлені судом під час судового розгляду, обвинуваченим не ставились під сумнів і не оскаржувались. Доводи, викладені обвинуваченим в доповненні до апеляційної скарги, не спростовують висновки суду щодо доведеності його вини у цьому злочині, і не дають колегії підстав для скасування вироку в цій частині.

Що стосується визнання винним та засудження обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, то в апеляційній скарги в цій частині висунуті лише заперечення відносно висновку суду про те, що обвинувачений умисно спричинив потерпілій ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження і в цей час знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Однак, обвинувачений ці обставини під час судового розгляду в суді першої інстанції не оскаржував, визнавав їх і в апеляційній скарзі не спростував. Застосування обвинуваченим під час конфлікту з потерпілою ножа, яким був нанесений останній удар в живіт зі спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, та знаходження в стані алкогольного сп`яніння, підтверджуються доказами, які суд дослідив і поклав в обґрунтування доведеності вини обвинуваченого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: поясненнями потерпілої ОСОБА_9 , що вона, заступившись за дочку, отримала від обвинуваченого, який до того вживав спиртні напої, удар ножем в живіт; поясненнями свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , експерта ОСОБА_16 , даними протоколів слідчих дій: огляду місця події від 08.11.2014 року, слідчих експериментів, у тому числі з обвинуваченим ОСОБА_7 , під час якого він показав та розказав про механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень ножем розкладним з пластмасовою ручкою, а також висновками проведених експертиз.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що він діяв без умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а спонтанно, то їх не можна вважати обґрунтованими.

На наявність умислу в діях обвинуваченого вказує те, що удар був нанесений ножем і в життєво важливий орган живіт, тобто спосіб та механізм спричинення тілесних ушкоджень.

Під час апеляційного розгляду було з`ясовано та встановлено, що обвинуваченим зазначені доводи були наведені не з метою оскарження вироку в частині кваліфікації його дій у відношенні потерпілої ОСОБА_9 , а в якості обставин, які слід врахувати для пом`якшення призначеного йому покарання.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, при призначенні обвинуваченому покарання, суд враховував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, дані про особу обвинуваченого, а саме: наявність позитивної характеристики, що він раніше судимий, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, стан здоров`я обвинуваченого та його ставлення до скоєного, а також обставини вчинення злочину і сукупність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, до яких відніс щире каяття та відшкодування збитків, а також вчинення двох злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням зазначеного, суд призначив обвинуваченому мінімальні покарання, передбачені санкціями ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 121 КК України, остаточне покарання за сукупністю злочинів відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, призначив шляхом часткового складання покарань.

Колегія суддів, виходячи з обставин, врахованих судом при призначенні обвинуваченому покарань, а також думки потерпілої ОСОБА_9 та відсутності шкоди за наслідками подій, погоджується з призначеними обвинуваченому покараннями за вчинені злочини і не вбачає підстав для його пом`якшення за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, про що заявлені вимоги в апеляційній скарзі.

Відповідно до обставин, встановлених судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, у тому числі доведеності вини у висунутому обвинуваченні, обвинуваченим вчинені два злочини, які відносяться згідно зі ст. 12 КК України до тяжких злочинів. Злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, вчинений обвинуваченим також в стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено судом під час судового розгляду на підставі досліджених доказів, у тому числі на підставі пояснень обвинуваченого.

Дані про особу обвинуваченого вказують на те, що він неодноразово судимий за корисливі злочини, при призначенні остаточного покарання по останній судимості від 20.07.2010 року судом застосовувалась ст. 69 КК України, однак це позитивних наслідків не дало. Звільнившись з місць позбавлення волі, обвинувачений через нетривалий час знову вчинив два тяжких злочини.

Що стосується таких обставин, як визнання вини та щире каяття, які вплинули на строк призначеного обвинуваченому мінімального покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, то ці обставини були встановлені судом першої інстанції і покладені в обґрунтування призначеного покарання.

При призначенні покарання суд першої інстанції також врахував дані про стан здоров`я обвинуваченого, тобто ті обставини, які наведені в апеляційній скарзі. Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що в обвинуваченого є мати пенсійного віку, інвалід другої групи, то ця обставина існує лише з його слів і будь-яким чином не впливає на строк покарання, у тому числі, виходячи з того, що стан здоров`я його матері не перешкодив вчиненню обвинуваченим нових злочинів.

Отже, в апеляційній скарзі не наведені переконливі доводи про те, що призначені обвинуваченому покарання за вчинені злочини за своїм видом та розміром є явно несправедливими через суворість.

Однак колегія суддів, виходячи зі змісту мотивувальної частини вироку, в якій судом не вмотивоване рішення про призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю злочинів із застосуванням часткового складання покарань, вважає за необхідне змінити вирок в цій частині і призначити обвинуваченому остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Інші обставини, на які іде посилання в апеляційній скарзі, не дають підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню в частині призначеного покарання за сукупністю злочинів, змінити.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3