Справа № 355/1084/15-к
Кримінальне провадження № 1-кп/355/72/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" вересня 2015 р. Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження:

обвинувача прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000503 від 01.06.2015 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодружений, освіта середня, не працює, раніше судимий: 25.12.2013 року Баришівським районним судом за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі із звільненням від призначеного судом покарання строком 2 роки -

у вчинені злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Діброва, Поліського району, Київської області, жителя АДРЕСА_2 українця, громадянина України, не одружений, освіта середня, не працює, на підставі ст. 89 КК України раніше не судимий,
у вчинені злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :
суд визнав доведеним, що 31.05.2015 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу домоволодіння по АДРЕСА_3 та яке належить ОСОБА_6 , завідомо знаючи про наявність в господарській будівлі електроінструментів, що належать останньому, вирішили їх викрасти та в подальшому обернути на власну користь.

Реалізуючи свій злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, впевнившись в тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, скориставшись вільним доступом до господарського приміщення через не замкнені ворота увійшли в середину господарської будівлі звідки таємно викрали болгарку кутошліфувальну « Sturm », фрезерувальну машину « Ворскла », будівельний фен « Старт », що належали ОСОБА_6 .
Після цього, підійшовши до автомобіля « Фотон» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на подвір`ї вказаного домоволодіння та відчинивши водійські дверці, викрали ноутбук « Lenovo G -550 ».
У подальшому викраденим розпорядились на власний розсуд передавши його на зберігання ОСОБА_7 .
Відповідно до висновку експерта-товарознавця від 11 червня 2015 року залишкова вартість болгарки кутошліфувальної « Sturm » становить - 1600 грн., вартість фену будівельного « Старт » становить 196 грн., вартість фрезерувальної машини « Ворскла » становить - 320 грн. та вартість ноутбука « Lenovo G -550 » становить 2222,50 грн.
Таким чином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїми діями заподіяли ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 4338, 50 грн. (чотири тисячі триста тридцять вісім гривень п`ятдесят копійок).
Висновки суду про винність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в скоєному кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними по справі та оціненими в судовому засіданні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєному злочині визнав повністю пояснивши, що відповідно до усної домовленості, він працював найманим працівником у потерпілого ОСОБА_6 , який обіцяв щоденно виплачувати йому по 150 грн. Оскільки своїх обов`язків по оплаті за виконану роботу останній не виконував більше місяця, а на його вимогу провести розрахунки «годував» обіцянками, то 31 травня 2015року, він разом із ОСОБА_8 , який працював у ОСОБА_6 та якому останній також заборгував кошти, вирішили підти до нього додому та вияснити всі фінансові питання. Однак, коли вони прийшли до будинку в якому мешкав потерпілий, то їм відповіли, що останнього не має вдома. Обурившись, разом із ОСОБА_5 вирішили викрасти із цеху столярні інструменти з метою обміну їх у ОСОБА_6 на зароблені гроші. Перечекавши коли стемніє, близько 19 год. вони підійшли до помешкання потерпілого та пересвідчившись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає пройшли через подвір`я столярного цеху, яке було відчинене, звідки скоїли крадіжку болгарки кутошліфувальної « Sturm », фену будівельного « Старт » та фрезерувальної машини « Ворскла ». Проходячи із викраденим повз автомобіль « Фотон» білого кольору, на якому їздив ОСОБА_6 , побачивши відкриті двері та заглянувши в кабіну замітили ноутбук, який також викрали. Із викраденим, вони пішли до річки де зустріли свого знайомого ОСОБА_9 , якому передали викрадені речі на зберігання.
В скоєному злочині чистосердечно розкаюється.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в повній мірі підтвердив правдивість пояснень ОСОБА_4 щодо обставин скоєного злочину та своєї причасності до його вчинення.

В скоєному злочині чистосердечно розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_6 будучи належним чином повідомлений, в судове засідання повторно не з`явився.

Виходячи з того, що показання обвинувачених відповідають фактичним обставинам справи, зміст яких учасники судового розгляду розуміють правильно і не оспорюють, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою прокурора та обвинувачених, визнав недоцільним подальше дослідження доказів, які учасниками судового розгляду не заперечуються.

Сукупність приведених в судовому засіданні доказів, їх оцінка переконують суд, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснили таємне викрадення майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб, а тому кваліфікує їхні злочинні дії за ч. 2 ст. 185 КК України.

При цьому суд вважає, що посилання органу досудового розслідування на ту обставину, що на момент скоєння даного кримінального правопорушення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були найманими працівниками у потерпілого ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 25 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі, при цьому додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Як встановлено судом, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не працювали у ОСОБА_6 найманими працівниками на законних підставах, оскільки відсутні трудовий договір, зареєстрований у районній державній адміністрації, трудова книжка із належним записом про трудову діяльність у обвинувачених, документи, що підтверджують реєстрацію ОСОБА_6 як суб`єкта підприємницької діяльності, тощо.

Відповідно до довідок-характеристик на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які зареєстровані та проживають у с. Корніївка Баришівського району, останні ніде не працюють.

Посилання органу досудового розслідування на те, що обвинувачені є найманими працівниками потерпілого, на думку суду є безпідставним. В даному випадку стосунки між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не носять трудовий характер, а регулюються положеннями ч. 1 ст. 901 ЦК України.При зазначеному виді договору трудові стосунки не виникають.

При призначенні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України вчинений обвинуваченими злочин, відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів.

Згідно наданої суду характеристики ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України пом`якшуючою покарання обставиною суд визнає щире каяття обвинуваченого в скоєному злочині.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 , в ході судового розгляду справи, не встановлено.

Разом з тим, суд не може не відмітити тієї обставини, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , був скоєний ним під час іспитового терміну, який був встановлений вироком Баришівського районного суду Київської області від 25.12.2013 року.

Виходячи зі змісту ч.3 ст.78 КК України та абзацу 4 пункту 10 постанови № 8 Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року « Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003року « Про практику призначення судами кримінального покарання » , у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
За таких обставин суд вважає, що покарання ОСОБА_4 повинно бути пов`язане з реальним позбавленням волі, оскільки його виправлення та перевиховання, не можливе без ізоляції його від суспільства.
Згідно наданої суду характеристики, ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, ніде не працює. Із наданих суду довідок лікарів нарколога та психіатра вбачається, що він на обліку в них не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття в скоєному злочині.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_5 , в ході судового розгляду справи не встановлено.

Беручи до уваги викладене, а також ту обставину, що на момент вчинення злочину, обвинувачений ОСОБА_5 є особою, яка відповідно до ст.89 КК України не має судимості, в судовому засіданні щиро розкаявся у скоєному суд вважає, що міра покарання обвинуваченому не повинна бути пов`язаною із позбавленням волі і по відношенню до нього можливо застосувати ст.75 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся, речові докази були повернуті потерпілому.

Керуючись ст. ст. 368-374, 376, 395 КПК , суд
З а с у д и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і за цим законом призначити йому покарання 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Баришівського районного суду Київської області від 25.12.2013 року та остаточно призначити покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Обрати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і до вступу вироку в законну силу утримувати засудженого в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 вираховувати з моменту затримання, а саме з 23 вересня 2015 року.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і за цим законом призначити йому покарання 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

У відповідності із ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язок :

- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи;

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу орану кримінально-виконавчої системи.

Речові докази, а саме болгарку кутошліфувальну « Sturm », фен будівельний « Старт» фрезерувальну машину « Ворскла », які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 використовувати за призначенням.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_1