ун. № 759/1560/15-к
пр. № 1-кп/759/203/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000053, відносно обвинувачених
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Норільськ Красноярського краю Російської Федерації, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Калуш Івано-Франківської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , проживаючого в АДРЕСА_3 , раніше судимого: - 21.11.2014 року Святошинським районним судом м.Києва за ст. 309 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- 17.02.2015 року Святошинським районним судом м.Києва за ст.ст. 15 ч.2, 185 ч. 1 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України,-
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_8 03.01.2015 року, приблизно в 15 годин, знаходячись біля шляхопроводу пр. Перемоги над пр. Академіка Палладіна в м. Києві з боку буд. № 44/50 по вул. Феодори Пушиної в м. Києві, за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_9 , з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпiлого, повторно, відкрито викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_7 , завдавши останньому майнову шкоду.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 03.01.2014 року, приблизно в 14 годин 50 хвилин, разом з обвинуваченим ОСОБА_9 слідували пішки з шляхопроводу пр. Перемоги над пр. Академіка Палладіна в м. Києві в напрямку пішохідного мосту, розташованого навпроти буд. № 44/50 по вул. Феодори Пушиної в м. Києві, де помітили ОСОБА_7 , який слідував в напрямку шляхопроводу.

Не маючи постійного місця роботи та інших джерел доходів, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вирішили незаконно заволодіти майном ОСОБА_7 , вступивши між собою в попередню злочинну змову.

З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи узгоджено, підійшли до ОСОБА_7 , при цьому обвинувачений ОСОБА_8 став попереду нього, а обвинувачений ОСОБА_9 на деякій відстані.

Усвідомлюючи те, що ОСОБА_7 є іноземним громадянином та, у зв`язку з цим, погано орієнтується в м. Києві, обвинувачений ОСОБА_8 запитав в останнього, чи має він мобільний телефон, оскільки йому потрібно зателефонувати. Коли ОСОБА_7 дістав належний йому мобільний телефон «НТС Desire Х», IМЕІ НОМЕР_1 , дійсна (ринкова) вартість якого на момент вчинення злочину, згідно висновку спеціаліста про результати дослідження від 20.01.2015 року, становить 1400 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 15 грн., на рахунку якої знаходились кошти в сумі 15 грн., в пластиковому чохлі, вартістю 150 грн., то обвинувачений ОСОБА_8 , погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, схопив ОСОБА_7 за кисть лівої руки та вирвав належний останньому мобільний телефон. В свою чергу обвинувачений ОСОБА_9 , який знаходився поруч, грубо звертаючись до ОСОБА_7 , запевняв його в можливості застосування до нього насильства у випадку вчинення ним опору.

Усвідомлюючи, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 настроєні агресивно та, сприймаючи реально погрози застосування ними фізичного насильства, ОСОБА_7 не став чинити їм опору, після чого обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з мiсця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1580 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою винність в скоєнні інкримінованого йому складу злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України не визнав, вважав, що його дії слід кваліфікувати за ст. 186 ч. 1 КК України, так як у нього не було попередньої змови з ОСОБА_9 на відкрите викрадення чужого майна та показав суду, що 03.01.2015 року він зайшов до ОСОБА_9 і запропонував йому посидіти в кафе та випити. Вийшовши на вулицю, вони направились в сторону Академмістечка. Оскільки о 17 год. він повинен був зателефонувати людині, яка обіцяла взяти його на роботу, тому запитав у ОСОБА_9 , чи можна зателефонувати з його телефону, однак грошових коштів на рахунку телефону ОСОБА_9 не було. Тоді він побачив потерпілого і, підійшовши до нього, запитав, чи може він зателефонувати з його телефону та запропонував йому піти з ними випити. Потерпілий відмовився йти з ними, але сам дав їм гроші та телефон, з якого він ( ОСОБА_8 ) почав пробувати додзвонитись. Потерпілий стояв поряд, але несподівано злякався та почав тікати в сторону автостанції «Дачна». Його реакцію він не зрозумів та вони разом з ОСОБА_9 направились в іншу сторону. ОСОБА_9 запитав в нього, що будуть робити з телефоном, на що він відповів, що сім карта є в телефоні і потерпілий може з легкістю зателефонувати на свій номер та забрати телефон. ОСОБА_9 весь час стояв в стороні від нього і з потерпілим не спілкувався, все, що відбувалось це його ( ОСОБА_8 ) ініціатива. Пізніше працівники міліції вилучили у нього телефон потерпілого, в скоєному розкаюється.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою винність в скоєнні інкримінованого йому складу злочину, передбаченого ст.186 ч. 2 КК України не визнав та показав суду, що 03.01.2015 року до нього зранку зайшов ОСОБА_8 і вони вирішили піти до супермаркету « Велика кишеня» щоб купити горілки, оскільки було свято. По дорозі до супермаркету вони зустріли хлопця, у якого ОСОБА_8 попросив телефон, щоб зробити дзвінок, той спокійно сам став набирати номер телефону, який диктував йому ОСОБА_8 і передав телефон ОСОБА_8 , який чекав з`єднання з абонентом. Тоді потерпілий почав вимагати, щоб ОСОБА_8 повернув телефон, однак, він сказав зачекати, бо він ще не договорив. Після цього потерпілий швиденько розвернувся та почав тікати від них. ОСОБА_8 попросив його ( ОСОБА_9 ) зняти чохол з телефону потерпілого, він, знявши його, залишив у себе, потім працівники міліції вилучили у нього чохол від телефону, а у ОСОБА_8 - мобільний телефон, який він залишив у себе.
Незважаючи на невизнання обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 своєї вини, їх вина в скоєнні інкримінованого їм складу злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України повністю підтверджується зібраними по справі доказами які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності і допустимості, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_7 про те, що 3.01.2015 року він приїхав в м.Київ до друзів і приблизно о 15 год. йшов до магазину. По дорозі біля шляхопроводу пр. Перемоги над пр. Академіка Палладіна в м. Києві з боку буд. АДРЕСА_4 до нього підійшли два чоловіки, як пізніше стало відомо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і ОСОБА_8 запитав у нього чи він місцевий, а почувши відповідь, що ні, став розповідати, що вони збирають допомогу на АТО, тоді він дав йому 20 грив., а потім ще 10 грив., після чого ОСОБА_8 став вимагати віддати телефон. Коли він дістав телефон, ОСОБА_8 агресивно взяв його за руку та почав висловлюватись нецензурною лайкою, потім вирвав з його рук телефон, при цьому сказав: « Ми бандити, йди звідси». ОСОБА_9 стояв поруч, палив, спостерігав за ними, а потім сказав: « Йди звідси». Він, потерпілий, відчував реальну загрозу для себе від обох обвинувачених, їх дії були погоджені між собою, заволодівши телефоном, вони разом втекли. Він не намагався їх наздоганяти, оскільки боявся за своє життя, обвинувачений ОСОБА_8 сказав, що вони бандити і він зрозумів, що це для нього небезпечно, став тікати та просити людей, які проходили поруч, викликати працівників міліції, а коли працівники міліції приїхали, він розповів їм обставини скоєного, сів до їх автомобіля і вони стали їздити по району з метою знайти грабіжників. Коли вони знаходились біля магазину «Велика кишеня» він упізнав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як осіб, які відкрито викрали його мобільний телефон «НТС Desire Х», вартістю1400 грн., в пластиковому чохлі, вартістю 150 грн. з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 15 грн., на рахунку якої знаходились кошти в сумі 15 грн. Працівники міліції вилучили у ОСОБА_8 мобільний телефон, а у ОСОБА_9 - чохол від телефону. В даний час викрадені речі йому повернуті, матеріальних претензій до обвинувачених він не має;

- показами свідка ОСОБА_10 про те, що 3.01.2015 року він заступив на чергування по охороні громадського порядку в Святошинському районі м.Києва, від чергового по райуправлінню було отримано повідомлення про скоєння пограбування. Прибувши на місце, вони побачили потерпілого, який повідомив їм про обставини скоєного. Потерпілому було запропоновано проїхати разом з працівниками міліції в патрульному автомобілі по району, з метою виявлення винних осіб. Проїжджаючи біля магазину «Велика Кишеня», вони побачили двох чоловіків, яких потерпілий впізнав, як осіб, які викрали його мобільний телефон. Він (свідок ОСОБА_10 ) провів поверхневий огляд ОСОБА_8 , прощупавши його куртку і на дотик відчув, що у кишені був телефон, після чого була викликана слідчо-оперативно група;

- показами свідка ОСОБА_11 про те, що 3.01.2015 року він знаходився в складі автопатруля на чергуванні по охороні громадського порядку в Святошинському районі м.Києва. Від чергового по райуправлінню було отримано повідомлення про скоєння пограбування. Прибувши на місце, до них звернувся потерпілий, повідомив, що його пограбували двоє чоловіків, надав їх прикмети. Вони разом з потерпілим на службовому автомобілі стали відпрацьовувати територію і біля магазину «Велика Кишеня» потерпілий впізнав двох чоловіків, які його пограбували. Це були ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 провів поверхневий огляд ОСОБА_12 , прощупуючи його кишені, виявив мобільний телефон, потім була викликана слідчо-оперативна група.

Всі вищевказані докази суд визнає належними, допустимими, та достовірними доказами, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить винність обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в скоєнні інкримінованого їм складу злочину і спростовує їх захисну версію про те, що потерпілий сам віддав мобільний телефон і втік від них.

Разом з тим, суд визнає обґрунтованими доводи захисту про те, що не можуть бути визнані допустимими докази, отримані з порушенням вимог КПК України.

Так, стороною обвинувачення, як доказ вини обвинувачених, надано протокол огляду місця події від 03.01.2015 року ( а.с. 131-134 ), згідно якого слідчий ОСОБА_13 в присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у ОСОБА_8 вилучив мобільний телефон «НТС Desire Х», IМЕІ НОМЕР_1 , що належить потерпілому, а у ОСОБА_9 - силіконовий чохол для телефону, які постановою від 20.01.2015 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні ( а.с. 70).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав суду, що 3.01.2015 року його запросив працівник міліції підійти до автомобіля , в якому сидів ОСОБА_8 , біля автомобіля стояв ОСОБА_9 , працівники міліції показали йому вилучені речі, які знаходились в целофановому пакеті, що саме там було, він не бачив, при ньому у затриманих нічого не вилучалось, протокол він підписав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав суду, що 3.01.2015 року працівники міліції запросили його, як понятого, однак, в його присутності нічого не вилучалось, працівники міліції йому пояснили, що обвинувачені викрали мобільний телефон, як саме вилучали мобільний телефон і в кого, він не бачив , хоча протокол підписав.

Таким чином, судом встановлено, що мобільний телефон «НТС Desire Х», IМЕІ НОМЕР_1 , вилучений у ОСОБА_8 та силіконовий чохол для телефону, вилучений у ОСОБА_9 , вилучались за відсутності понятих, що є істотним порушенням порядку, передбаченого КПК України, а тому дані докази суд визнає недопустимими у відповідності до ст. 89 КПК України.

Що стосується клопотання захисту про визнання недопустимим доказом висновку спеціаліста щодо вартості викраденого майна ( а. с. 72-74 ) то, на думку суду, вказане клопотання слід відхилити, оскільки висновок спеціаліста від 20.01.2015 року є належно мотивованим, науково обґрунтованим, складеним у відповідності до вимог закону, висновок є повним та вичерпним, не допускає подвійного тлумачення і суперечностей, які б потребували роз`яснення, ПП «Юридична контора Малецького», спеціаліст якого склав висновок, має сертифікат об`єкта оціночної діяльності № 17343/14 від 26.12.2014 року, виданий ФДМ України, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №8748 від 2.03.2013 року, видане ФДМ України.

На думку суду, доводи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відсутність у них попередньої змови на вчинення злочину, а також про те, що вони не погрожували потерпілому застосуванням до нього насильства, не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання і спростовуються показами потерпілого ОСОБА_7 , які суд визнав належними, допустимими, та достовірними про те, що обвинувачені до нього разом підійшли, ОСОБА_8 вирвав з його руки мобільний телефон і сказав: «Ми бандити, іди звідси», а ОСОБА_9 , погоджуючись з діями ОСОБА_8 , також сказав : «йди звідси», що свідчить про спільність їх дій та єдність умислу, крім того, коли потерпілий став тікати від них, вони разом зникли з місця скоєння злочину, при цьому телефон був у ОСОБА_8 , а чохол від нього у ОСОБА_9 , потерпілий, відчував реальну загрозу для себе від обох обвинувачених, їх дії були погоджені між собою. Потерпілий не намагався чинити їм опір, оскільки боявся за своє життя, з врахуванням інформації обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що вони бандити, він сприйняв це як реальну загрозу для свого життя та здоров`я. На думку суду, погроза застосування насильства до потерпілого була застосована обвинуваченими з метою утримання відкрито викраденого у потерпілого майна.

Таким чином, суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що винність обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України доведена повністю і кваліфікація їх дій за ст. 186 ч.2 КК України є правильною, так як вони за попередньою змовою групою осіб, із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, повторно, відкрито викрали чуже майно яке належить потерпілому ОСОБА_7 .
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 згідно з вимогами ст.ст. 50 та 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, невизнання обвинуваченими своєї вини, дані про їх особи, обвинувачений ОСОБА_9 раніше судимий, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , то на розгляді у Вінницькому міському суді Вінницької області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України ( злочин скоєно до 3.01.2015 року ), обвинувачені на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебувають, обвинувачений ОСОБА_9 має на утриманні неповнолітню дитину і вважає за необхідне призначити їм покарання, яке є справедливим, а також необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, у вигляді позбавлення волі, оскільки вважає, що їх виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 є рецидив злочинів.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_9 засуджений вироком Святошинського райсуду м.Києва від 17.02.2015 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України до штрафу, в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за злочин, вчинений ним 18.02.2014 року, тобто, до вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченому, то суд вважає за необхідне на підставі ч.4 ст.70 КК України вказаний вирок виконувати самостійно.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-376, 395 КПК України, суд , -

З А С У Д И В :
ОСОБА_8 визнати винними в скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 03.01.2015 року.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишити попередню - тримання під вартою в Київському СІЗО.
ОСОБА_9 визнати винними в скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі.
На підставі ст.70 ч.4 КК України вирок Святошинського райсуду м. Києва від 17.02.2015 року, яким засуджено ОСОБА_9 за ч.2ст.15, ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виконувати самостійно.

До вступу вироку в законну силу, обрати ОСОБА_9 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі судового засідання і до вступу вироку в законну силу утримувати його під вартою в Київському СІЗО Управління державної пенітенціарної службі України в м.Києві та Київській області.

Строк відбуття покарання рахувати з 13.08.2015 року.
Речовий доказ по справі мобільний телефон «HTC Desire X», IMEI НОМЕР_1 , s/н НОМЕР_2 , p/n НОМЕР_3 , в корпусі білого кольору, силіконовий чохол для мобільного телефону чорного кольору передані під розписку ОСОБА_7 - залишити у ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1