Справа № 278/3293/15-к
В И Р О К
Іменем України
06 листопада 2015 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000135, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Махарадзе, Грузія, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, військовослужбовця за призовом за мобілізацією, старшого сержанта військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в :
Прокурор військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 уклали угоду про визнання винуватості, відповідно до якої 7 серпня 2014 року ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлено для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).
Того ж дня наказом командира військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення та у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 до переходу військової частини на штат воєнного часу.
23 серпня 2014 року старшому сержанту ОСОБА_4 надано звільнення строком до 19 год 24 серпня 2014 року.
Однак старший сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації на особливий період вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 .
24 серпня 2014 року о 19 годині старший сержант Ніколаішвілі в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою ухилитись від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та без поважних причин і без дозволу командування не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 , дислокованої у АДРЕСА_2 , після чого обов`язки по службі не виконував та проводив час на власний розсуд до 25 серпня 2015 року, коли він з`явився до військової прокуратури Житомирського гарнізону.
Своїми умисними діями старший сержант ОСОБА_4 вчинив нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.
6 листопада 2015 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою сторони визнають правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 КК України та узгоджують покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1177 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 009 (двадцять тисяч дев`ять) гривень.
Вирішуючи питання про відповідність цієї угоди вимогам КПК України та закону, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Згідно із ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України, є злочином середньої тяжкості, провадження не здійснюється щодо юридичної особи та у провадженні не бере участь потерпілий, тобто сторони при укладенні угоди дотримались вимог ч. 4 ст. 469 КПК України.
Сторонами дотримано вимоги положень ст. 472 КПК України і в угоді у відповідності до цих вимог зазначено сторони, сформульовано обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 407 КК України), істотні для кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим винуватості у вчиненні злочину, зазначено узгоджене покарання та згоду обвинуваченого на його застосування, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначено дату її укладення і вона скріплена підписами сторін.
Укладення угоди між прокурором та обвинуваченим є добровільним, на чому наголосили сторони в судовому засіданні.
Не встановлено невідповідності інтересам суспільства умов угоди та ці умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб.
ОСОБА_4 заявив, що цілком розуміє наслідки угоди, в пред`явленому обвинуваченні вину визнає в повному обсязі.
Для визнання винуватості ОСОБА_4 наявні фактичні підстави.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання із застосуванням ст. 69 КК України є такими, що відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, який раніше не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.
Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань не вбачається.
Прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 висловили одностайну думку про затвердження угоди про визнання винуватості. Обвинувачений вказав, що фактичні обставини, як вони зазначені у обвинувальному акті, відповідають дійсності, вину визнає повністю. Захисник також не заперечувала проти затвердження угоди.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, даних про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.
Приймаючи до уваги призначене покарання, поведінку ОСОБА_4 при проведенні досудового розслідування, підстав для обрання щодо нього запобіжного заходу не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 469, 472, 474-475 КПК України, суд
у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 6 листопада 2015 року між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1177 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 009 (двадцять тисяч дев`ять) гривень.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд. При цьому вирок може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначене покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення їм наслідків укладення угоди, а прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Головуючий:
суддя ОСОБА_1