Справа №1-83/10
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2010 року. Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Косик С.М.,

за участю:

секретаря Ткач Н.М.,

прокурора Ряднини В.В.,

потерпілого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Машівка кримінальну справу

за обвинуваченням

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_5, перебуваючого в цивільному шлюбі, не працюючого, не військовозобовязаного, не інваліда, раніше судимого:

1.02.09.1987 року Машівським районним судом за ст.ст.81 ч.3, 46-1 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання покарання на 1 рік;

2.15.11.1988 року Машівським районним судом за ст.ст. 140 ч.2, 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

3.28.02.1993 року Машівським районним судом за ст.81 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі;

4.06.11.2000 року Машівським районним судом за ст.140 ч.2 КК України до 2 років виправних робіт;

5.05.09.2002 року Машівським районним судом за ст.309 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на 1 рік на підставі ст.75 КК України;

6.23.10.2003 року Машівським районним судом за ст.185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, ст.71 КК України приєднано 6 місяців позбавлення волі, остаточне покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 04.08.2005 року за постановою Крюківського райсуду м.Кременчук 28.07.2005 року ст.81 КК України, умовно-достроково, невідбутий строк 8 місяців 26 днів;

7.15.02.2010 року Машівським районним судом за ст.263 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на 1 рік на підставі ст.75 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

в с т а н о в и в :

26 квітня 2010 року, близько 17-ї години, ОСОБА_3, перебуваючи в приміщенні житлового будинку ОСОБА_1, що в с.Селещина Машівського району Полтавської області по вул.Петровського, 1, під час виниклої сварки з останнім, діючи умисно, завдав йому близько 3-х ударів кулаком по лівій частині обличчя, від чого ОСОБА_1 впав на диван. Після цього, ОСОБА_3 наніс йому ще один удар ногою по лівій частині тулуба, в область ребер, від чого ОСОБА_1 впав на підлогу, а ОСОБА_3, продовжуючи свої злочинні дії, завдав йому ще близько 5-6 ударів ногою в ліву частину тулуба в область ребер, спричинивши ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 7,8,9 та 10 ребер по паховій та лопатковій лініям зліва, що згідно висновку експерта № 123 від 01.06.2010р. відносяться до середнього ступеню тяжкості по ознаці тривалого розладу здоровя.

Підсудній ОСОБА_3 вину по суті предявленого обвинувачення не визнав та пояснив, що 26.04.2010 року близько 17 години йому зателефонував ОСОБА_1 і сказав що знайшов його співмешканку ОСОБА_4, яка пішла з дому близько двох тижнів назад, та запропонував її забрати з його будинку. Він разом з ОСОБА_1 пішов до будинку останнього по вул.Петровського,1 в с.Селещина, де перебувала ОСОБА_4, знаходячись в стані алкогольного спяніння. Він почав на неї кричати, а ОСОБА_1 заступався за неї і сказав їй, щоб та йшла. В цей час ОСОБА_4 повідомила, що вже другий день живе в ОСОБА_1 Він зрозумів, що останній йому говорив неправду, кажучи, що йому невідоме місце перебування ОСОБА_4 і стоячи обличчям до ОСОБА_1, вдарив його нібито лише кулаком два-три рази в ліву частину голови, після чого ОСОБА_1 впав. Побачивши, що в ОСОБА_1 з носа йде кров, він набрав води та допоміг йому вмитися, а коли вийшов за водою на вулицю і повернувся в будинок, то ОСОБА_1 вже в приміщенні не було. Після цього, вони з ОСОБА_4 пішли додому. При цьому показав, що по тулубу ОСОБА_1 не бив, а тільки вдарив кілька разів в обличчя. Зміну показань в суді пояснив застосуванням до нього недозволених методів слідства з боку працівників міліції та тим, що після закінчення досудового слідства дізнався від знайомих, що ОСОБА_1 26.04.2010 року побили невідомі особи і внаслідок цього останній отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер. Вказав, що найбільш правдивими є його показання, викладені в протоколі допиту в якості підозрюваного від 21.05.2010 року і при винесенні вироку просить врахувати ці показання.

Незважаючи на невизнання вини по предявленому обвинуваченню, винність підсудного ОСОБА_3 доведена зібраними по справі і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, з рапорту оперативного чергового Машівського РВ вбачається, що 28.04.2010 року о 08-25 годині надійшло телефонне повідомлення від хірурга Машівської ЦРЛ про те, що до хірургічного відділення з тілесними ушкодженнями доставлений ОСОБА_1О (а.с.5). Потерпілий ОСОБА_1 в судовому засіданні показав, що 26.04.2010 року, близько 17 години, він разом з ОСОБА_3 пішли до нього додому. Зайшовши в будинок, вони побачили ОСОБА_4, яка була в стані алкогольного спяніння. ОСОБА_3 почав на неї кричати, а він заступився за неї і сказав їй, щоб та йшла з останнім додому. ОСОБА_4 сказала, що вже другий день живе в нього і ОСОБА_3 розлютившись, вдарив його кулаком два-три рази в ліву частину голови, від чого він упав, після чого ОСОБА_3 набрав води та допоміг вмитися. Потім він пішов в центр с.Селещина до магазину «Копієчка», щоб купити цигарок, де зустрівся з незнайомими хлопцями, які його побили, внаслідок чого він отримав переломи ребер. Так як він боявся повертатися додому, побоюючись, що там знаходиться ОСОБА_3, то пішов до сусідки ОСОБА_5 Зміну показань в суді пояснив тим, що з ОСОБА_3 помирився, був на нього сердитий, але останній оплатив його лікування і претензій до підсудного він не має, просить не позбавляти його волі. Цивільний позов заявити відмовився.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що 26 квітня близько 17-ї години ОСОБА_3 та ОСОБА_1 прийшли до будинку останнього, де вона в цей час перебувала. ОСОБА_3 почав на неї кричати, а ОСОБА_1 заступатися. В цей час перший ударив ОСОБА_1 в ліву частину голови, після чого він впав, а коли підвівся, ОСОБА_3 ще декілька раз вдарив його по голові. Побачивши, що в ОСОБА_1 з носа йде кров, він набрав води та допоміг йому вмитися, а коли вийшов за водою на вулицю і повернувся в будинок, то ОСОБА_1 вже в приміщенні не було. Після цього вони з ОСОБА_3 пішли додому.

Суд критично відноситься до показів потерпілого ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4, даних в судовому засіданні, щодо того, що ОСОБА_3 не бив потерпілого ОСОБА_1 по тулубу і не спричиняв йому тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер, та до тверджень потерпілого про те, що тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер він отримав внаслідок побиття його невідомими особами біля магазину «Копієчка», оскільки вони спростовані іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, які є узгодженими між собою та не викликають сумнівів.

Так, в своїй заяві від 28.04.2010 року до органів міліції ОСОБА_1 просив притягти до кримінальної відповідальності саме ОСОБА_3, який наніс йому 26.04.2010 року тілесні ушкодження (а.с.6).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 123 від 01.06.2010 року, ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 7,8,9 та 10-го ребер по пахвовій та лопатковій лініям зліва, які утворилися від дії тупих предметів, не заперечують часу та обставинам їх утворення викладених в постанові під час бійки з ОСОБА_3 26.04.2010р., і відносяться до ушкоджень середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоровя (а.с.13).

В ході досудового слідства потерпілий неодноразово міняв свідчення щодо обставин спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 Так, при його допиті 21.05.2010 року(а.с.16) а також в ході відтворенні обстановки та обставин події від 10.06.2010р. (а.с.19-23) розказав, що після кількох ударів в обличчя, він упав на диван обличчям і лівою стороною тулуба при падінні зіштовхнувся з боковою частиною (бильцем) дивана. Далі зазначив, що нічого не памятає, так як був в стані больового шоку, боліла голова і ребра .

Неправдивість цих його показів підтверджує висновок експерта № 148 від 17.06.2010 року, згідно якого покази потерпілого ОСОБА_1, дані в ході відтворення обстановки та обставин події від 10 червня 2010року, під час якого потерпілий стверджував, що ОСОБА_3 бив його тільки по голові, в частині механізму утворення тілесних ушкоджень (закритих переломів ребер по двом анатомічним лініям зліва) не відповідають даним судовомедичної експертизи підекспертного ОСОБА_1 (а.с.26).

Разом з тим, вже 14.07.2010р. ОСОБА_1 повідомляє, що при падінні після ударів в обличчя ні з якими сторонніми предметами не зіштовхувався, і що саме ОСОБА_3 наносив йому ногами удари по лівій частині тулуба (а.с.28).

В ході проведення відтворення обстановки та обставин події 14 липня 2010 року, що супроводжувалося фотографуванням, в умовах, коли виключався будь-який вплив на нього з боку працівників слідства, ОСОБА_1 спочатку розповів, а потім на місці показав, як саме ОСОБА_3 наносив йому тілесні ушкодження по голові та тулубу, при цьому зазначав, що після ударів, нанесених ОСОБА_3 в обличчя, він упав обличчям на диван, на живіт, при падінні зі сторонніми предметами не зіштовхувався. Після цього ОСОБА_3 вдарив його ногою в ліву частину тулуба, від чого він упав на підлогу. Він підігнув ноги до живота, а ОСОБА_3 продовжував наносити удари по лівій частині тулуба, приблизно 5-6 разів (а.с.29-33).

Крім того, з показань підсудного ОСОБА_3 на досудовому слідстві, в якості обвинуваченого, вбачається, що він бив ОСОБА_1 кулаком в голову, а після того, як останній упав, також ногою по ребрам. ОСОБА_3 повідомляв, що при першому допиті не сказав, що наносив удари ногами, так як злякався кримінальної відповідальності (а.с.65).

Під час перевірки цих показань підсудного та потерпілого, вони повністю відповідали даним, що містяться у висновку судово-медичної експертизи №193 щодо кількості, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого. Так, покази потерпілого ОСОБА_1, дані ним в ході відтворення обстановки та обставин події від 14 липня 2010 року в частині механізму утворення закритих переломів 7-10 ребер по паховій лінії та лопатковій лініям зліва можуть відповідати даним судово-медичної експертизи підекспертного ОСОБА_1 (а.с.36-37).

Факт нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень підтвердила і свідок ОСОБА_5, яка в судовому засіданні показала, що 26.04.2010 року близько 21-30 годині до неї прийшов її сусід, ОСОБА_1, він був побитий і весь в крові та попросив, щоб вона допомогла зупинити кровотечу, при цьому говорив, що його побив ОСОБА_3 за те, що він переховував його співмешканку ОСОБА_4. ОСОБА_1 пробув у неї до ранку 27.04.2010 року, скаржився на біль у грудях і вона порадила йому викликати швидку допомогу, після чого останній пішов додому. Покази свідка ОСОБА_5 відповідають твердженням потерпілого та підсудного про те, що бійка виникла з приводу перебування ОСОБА_4 в помешканні ОСОБА_1

Працівниками Машівського РВ в ході виконання судового доручення по даній кримінальній справі було перевірено показання потерпілого ОСОБА_1 на судовому засіданні про нанесення йому тілесних ушкоджень невідомими особами біля магазину «Копієчка» в с.Селещина Машівського р-ну 26.04.2010р і цей факт не знайшов підтвердження, оскільки продавці вказаного магазину та сторожі Селещинської сільської ради пояснили, що в 2010році ніяких бійок біля вказаного магазину не відбувалося і ніхто з громадян не звертався з приводу того, що його побили (а.с.134,135).

Допитаний в судовому засіданні ДІМ ОСОБА_6 показав суду, що ним було проведено опитування продавців магазину «Копієчка» та сторожів Селещинської сільської ради ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які повідомили, що на протязі 2010 року ніяких бійок поблизу магазину не було.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_7, який в судовому засіданні спочатку пояснив, що він будучи на зміні 28.04.2010 року памятає бійку біля магазину «Копієчка» і чув звідти російську мову, а потім показав, що це було 26.04.2010 року, так як ОСОБА_7 є зацікавленою особою, оскільки доводиться дядьком співмешканці ОСОБА_3 ОСОБА_4

Як вбачається з повідомлення Машівського РВ ГУМВС від 04.10.2010р. Вих № 3905, ОСОБА_1 із заявою про побиття його 26.04.2010р. невідомими особами до Машівського РВ не звертався (а.с.111).

Як свідчить оглянута в судовому засіданні медична карта № 1062 стаціонарного хворого, ОСОБА_1 не повідомляв про цей факт і при огляді в Машівській ЦРЛ, куди поступив 27.04.2010 року із закритими переломами ребер, при цьому повідомив, що травми отримав в побуті.

Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 09.10.2010р. факт застосування до ОСОБА_3 недозволених методів дізнання з боку працівників Машівського РВ не підтвердився (а.с.121).

Крім цього, допитана як свідок, слідчий Періста Т.В. показала, що заходів фізичного і психічного впливу до підсудного не застосовувала.

Таким чином, досліджені у справі докази дають підстави вважати, що саме ОСОБА_3 26 квітня 2010 року наніс ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 7,8,9 та 10 ребер по паховій та лопатковій лініям зліва, а тому суд визнає показання потерпілого ОСОБА_1, підсудного ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 щодо спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень іншими особами неправдивими і вважає, що таким чином ОСОБА_3 намагається ухилитися від кримінальної відповідальності, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 сприяти підсудному, оскільки потерпілий в судовому засіданні підтвердив, що є сусідом та примирився з підсудним, а ОСОБА_4 співмешканка ОСОБА_3, а тому є зацікавленою особою.

Оцінивши приведені вище докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоровя.

Суд бере до уваги, що підсудній вчинив злочин середньої тяжкості.

Обставин, які помякшують покарання, суд не вбачає та вважає, що вказана органом досудового слідства помякшуюча обставина, щире каяття, не знайшла свого підтвердження, так як підсудній вину не визнав, факт нанесення потерпілому тілесних ушкоджень заперечує.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочину.

Як особа, ОСОБА_3, за місцем проживання до адмінвідповідальності не притягувався (а.с. 70), за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.129), згідно акту медичного огляду працездатний, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, встановлено епізодичне вживання алкоголю (а.с. 72), має на утриманні вагітну дружину (а.с. 71,132). В період з 26.10.2010 р. по 03.11.2010р. перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Машівської ЦРЛ з діагнозом ІХС: стенокардія напруги, вперше виявлена 26.10.2010р. Кардіосклероз атеросклеротичний СН1 (а.с.158,159). Підсудній раніше 7 разів судимий, остання судимість від 15.02.2010р. за ч.2 ст.263 КК України до 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на 1 рік на підставі ст.75 КК України (а.с. 73-77).

Суд відкидає доводи підсудного та його захисника про те, що на утриманні в ОСОБА_3 знаходиться неповнолітній син його цивільної дружини, так як з повідомлення служби в справах дітей вбачається, що останній влаштований до обласного притулку для дітей в м.Полтава внаслідок відібрання в матері (а.с.160), крім того, ОСОБА_3 не є його батьком (а.с.130).

Призначаючи вид та міру покарання підсудному ОСОБА_3, у відповідності зі ст. 65-67 КК України, враховуючи характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винного, який раніше неодноразово судимий, позитивну характеристику з місця проживання та роботи, стан здоровя, відсутність обставин, що помякшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання рецидив злочину, та враховуючи, що підсудний вчинив даний злочин в період іспитового строку, суд приходить до висновку, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання у вигляді реального позбавлення волі в межах санкції ч.1 статті 122 КК України. Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для застосування до нього ст.ст. 69,75 КК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 323,324 Кримінально-процесуального кодексу України, суд,

з а с у д и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити покарання у виді 1 (одного) року і 5 (пять) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Машівського районного суду від 15.02.2010 року у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд змінити на взяття під варту, взявши ОСОБА_3 під варту в залі суду негайно і строк відбуття покарання рахувати з моменту взяття під варту.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд Полтавської області протягом 15 діб з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_3 в той же строк з моменту отримання копії вироку.

.

ГОЛОВУЮЧИЙ: