Справа № 640/2426/16-к
н/п 1-кс/640/1316/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
11 лютого 2016 року в зоні митного контролю «Конотоп» Сумської митниці ДФС України у виготовлених сховищах під пасажирським місцем № 45 вагону № 13 поїзду № 6 сполученням «Київ - Москва» виявлено анаболічні препарати (які згідно маркування містять у своєму складі сильнодіючі речовини метандієнон і нандролон), приховані там з метою незаконного переміщення через митний кордон України до Російської Федерації громадянином України ОСОБА_8 за попередньою змовою з невстановленими особами.
Цього ж дня, слідчим СВ УСБ України в ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено майно, відповідно до протоколу огляду місця події від 11/12.02.2016.
Слідчий також вказав, що вилучені речі і документи можливо зберегли на собі сліди злочину, перелічені речі і документи відповідають критеріям, зазначеним у п. 1. ч. 2. ст. 167, ч. 2 ст. 170 КПК України.
В судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.
Прокурор прокуратури Харківської області ОСОБА_4 про день, час та місце розгляду клопотання слідчого повідомлений своєчасно та належним чином, проте у судове засідання не з"явився. У судовому засіданні слідчим надано заяву прокурора ОСОБА_4 , в якій останній просив розглянути клопотання про арешт майна без його участі та задовольнити клопотання.
Власник майна ОСОБА_8 про день та час розгляду клопотання слідчого повідомлений своєчасно та належним чином, проте у судове засідання не з"явився, причини неявки не повідомив.
У судовому засіданні слідчий надав заяву власника майна ОСОБА_8 , якою останній просив розглядати клопотання без його участі, проти задоволення клопотання не заперечує.
Враховуючи вимоги ч.1 ст.172 КПК України щодо терміну розгляду клопотання, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі власника майна ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
За змістом чинного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.
Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно з ч.7 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукувані) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
Повідомлення про підозру, відповідно до ст. 276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення. Тому відсутність повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні не позбавляє права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України. Крім того, відповідно до вищевказаної статті арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Санкцією ч. 2 ст. 201 КК України, передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.
Враховуючи те, що вилучене відповідно до протоколу огляду від 11/12.02.2016 майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 170 КПК України, а також те, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення та забезпечення конфіскації, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, вказані в клопотанні предмети, речі та документи, мають значення для досудового розслідування, а також можуть бути доказами у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності на вказані у клопотанні предмети, речі та документи завданням кримінального провадження.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 107, 167, 170-173, 276, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Місцем зберігання арештованого майна визначити Управління СБ України в Харківській області, відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ № 1104 від 19.01.2012.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка має право на її оскарження, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1