Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/8422/15-к
Провадження № 1-кп/490/225/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2016 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, здобув неповну середню освіту, виконує разові роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

-3 вересня 1995 року Центральним районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 141 Кримінального Кодексу України 1960 року до 3 років позбавлення волі, був звільнений 14 квітня 1998 року по закінченню строку відбуття покарання;

-26 листопада 1999 року Миколаївським обласним судом за пунктами «а», «і», «ж», «е» статті 93, частиною 3 статті 142, частиною 3 статті 117, частиною 2 статті 118, частиною 2 статті 145 Кримінального Кодексу України 1960 року до 15 років позбавлення волі, був звільнений 25 жовтня 2013 року умовно-достроково з невідбутим строком покарання в 4 місяці 11 днів

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за відкрите заволодіння чужим майном, знов вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України за таких обставин.

В період часу з 26 липня 2015 року до 8 серпня 2015 року (більш точної дати в ході досудового розслідування встановити не видалось за можливе) він, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , піднявся на верхній поверх цього будинку, де таємно заволодів належними ОСОБА_6

-мобільним телефоном марки «Iphone» вартістю 8.000 грн. з сім-карткою оператора МТС;

-шкіряною сумкою чорного кольору вартістю 850 грн.;

-глюкометром «Medtronic» вартістю 800 грн.;

-пляшкою у формі бика, в якій знаходився коньяк, вартістю 200 грн.;

-манікюрним набором вартістю 350 грн.

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, завдавши ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 10.200 грн..

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнав повністю.

Він зазначив, що станом на липень 2015 року за домовленістю із ОСОБА_6 мешкав у належному потерпілому будинку АДРЕСА_2 , де за дорученням потерпілого виконував роботи у будинку.

У двадцятих числах липня 2015 року в його виникла необхідність повернутись до своєї родини у місто Костянтинівка Донецької області, але гроші на дорогу туди він не мав.

Тоді в один з днів він зайшов до приміщень будинку, коли господар ОСОБА_6 відпочивав на першому поверсі, та, поспілкувавшись з господарем та отримавши його розпорядження, зробив вигляд, ніби з будинку вийшов, хоча насправді таємно від господаря піднявся на верхній поверх будинку, де відшукав вказане обвинуваченням майно та привласнив його, а потім з цим майном пішов з будинку.

Коли він йшов містом, він був затриманий працівниками міліції через неохайний зовнішній вигляд та невідповідність його зовнішнього вигляду вартості телефону, що він /обвинувачений/ використовував.

Тоді він зізнався у скоєній крадіжці та повернув усе викрадене майно працівникам міліції.

Окрім показів самого обвинуваченого, його вина у вчиненні злочину за вказаних обставин підтверджується наступними зібраними під час судового розгляду кримінального провадження та дослідженими у суді доказами.

Так, потерпілий під час судового розгляду кримінального провадження підтвердив, що дійсно вирішив зробити милість ОСОБА_4 , бо той скаржився, що мешкає у Донецьку та не хоче воювати проти України, та взяв його до своєї садиби за працівника.

При цьому ОСОБА_4 мав мешкати у службовому приміщенні, розташованому на дворі будинку, але мав заходити до будинку за отриманням розпоряджень та задля виконання хатньої роботи.

Як вказував далі потерпілий, ОСОБА_4 поводився нечемно, та, зрештою обікрав його та збіг.

Після того він /потерпілий/ виявив, що в його зникли

-мобільний телефон марки «Iphone»;

-шкіряна сумка чорного кольору;

-глюкометр «Medtronic»;

-пляшка у формі бика, в якій знаходився коньяк;

-манікюрний набір

З цього приводу він зателефонував ОСОБА_4 , той свою вину у викраденні цього майна визнав та пообіцяв повернути майно, але майно так й не повернув, згодом це майно було йому /потерпілому/ повернуте працівниками міліції.

Потерпілий також не заперечував того, що дійсного моменту, коли ОСОБА_4 заволодів вказаним майном, він /потерпілий/ не знає.

Потерпілий також вказував, що дійсно було таке, що він відпочивав на першому поверсі будинку, у час його відпочинку до будинку заходив ОСОБА_4 , отримував розпорядження, після чого двері у кімнату, де він /потерпілий/ відпочивав, закривав, де після того перебував ОСОБА_4 , він не знає. Спираючись про таке, потерпілий не заперечував можливість викрадення майна так, як вказував обвинувачений.

З залученої до матеріалів кримінального провадження довідки про телефонні дзвінки вбачається, що 29 липня 2015 року мобільний телефон, що був викрадений в потерпілого, вже був у володінні та розпорядженні обвинуваченого.

З залученої до матеріалів кримінального провадження заяви ОСОБА_4 на ім`я начальника Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 8 серпня 2015 року вбачається, що 8 серпня 2015 року обвинувачений добровільно видав

-мобільний телефон марки «Iphone»;

-шкіряну сумку чорного кольору;

-глюкометр «Medtronic»;

-пляшку у формі бика, в якій знаходився коньяк;

-манікюрний набір

як речі, що були вкрадені ним в ОСОБА_6 .

З залучених до матеріалів кримінального провадження чеків вбачається, що вартість вкраденого майна становить:

-мобільного телефону марки «Iphone» - 8.000 грн.;

-шкіряної сумки чорного кольору - 850 грн.;

-глюкометру «Medtronic» - 800 грн.;

-пляшки у формі бика, в якій знаходився коньяк - 200 грн.;

-манікюрного набору - 350 грн.

З залучених до матеріалів кримінального провадження копії вироку Миколаївського обласного суду від 26 листопада 1999 року та довідки № 45-10082015/4801 вбачається, що ОСОБА_4 засуджувався:

- 3 вересня 1995 року Центральним районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 141 Кримінального Кодексу України 1960 року;

- 26 листопада 1999 року Миколаївським обласним судом зокрема, за частиною 3 статті 142 Кримінального Кодексу України 1960 року.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за вказаних вище обставин доведеною.
Його дії слід кваліфікувати за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Під час судового розгляду кримінального провадження потерпілий вказував, що припускав раніше та припускає на момент розгляду справи, що вказане майно обвинувачений викрав тоді, коли «збіг» від його, залізши до верхніх поверхів будинку через хвіртку.

Потерпілий також вказував, що таке припущення ґрунтується на тому, що на час огляду місця події на верхньому поверсі будинку належний стан речей був порушений.

Але ці посилання потерпілого не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення за такого.

Перш за все, в цій частині посилання потерпілого є лише припущеннями, що самі по собі відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України не можуть бути покладеними у підґрунтя вироку по справі.

По-друге, ці припущення базуються на тезі про те, що обвинувачений заволодів речами потерпілого саме у момент зникнення з будинку АДРЕСА_2 . Але ця теза не відповідає фактичним обставинам справи, адже, як вказувалось вище, довідка про телефонні дзвінки вказує, що обвинувачений заволодів майном ОСОБА_6 не у день, коли пішов з будинку.

Що ж стосується відомостей, що містяться у протоколі огляду місця події, в частині обстановки в будинку на момент зникнення обвинуваченого, то вони, мають відношення лише до обставин, що існували на момент складання цього протоколу, але не на момент викрадення майна, яке відбулось значно раніше складання цього протоколу.

З урахуванням наведеного суд вважає ці припущення потерпілого недоведеними, а рішення прокурора про зміну обвинувачення та таке, що на цих припущеннях не ґрунтується - вірним.

Визначаючи вид та міру покарання, які слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_4 , суд враховує те, що вчинений ним злочин відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України відноситься до категорії злочинів середнього ступеню тяжкості.

Вивченням даних про особу винного встановлено, що він негативної характеристики за місцем проживання не має, створює родину, на обліках в Миколаївському обласному наркологічному диспансері та Миколаївській обласній психіатричній лікарні не перебуває.

Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, сприяння у розслідуванні справи та її розгляді судом, відшкодування ним завданого збитку.

Обставин, що обтяжують його покарання судом не встановлено.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у межах санкції частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України.

Обираючи вид покарання з числа передбачених цією нормою, суд враховує, що обвинувачений раніше засуджувався, зокрема, за вчинення особливо тяжких злочинів, але належних висновків для себе не зробив, а також - позицію потерпілого.

За такого суд вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченого найбільш суворий з передбачених законом видів покарання - позбавлення волі.

Разом із цим враховуючи ставлення обвинуваченого до скоєного, те, що він створює родину, виконував в потерпілого роботу, тобто - намагається встати на шлях виправлення, а також його допомогу слідству та суду суд вважає за можливе призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальному з передбачених законом розмірах.

При цьому відповідно до частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України у строк відбування цього покарання слід зарахувати період попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази у справі слід повернути потерпілому.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 /один/ рік.
Строк відбуття покарання обраховувати з моменту набрання вироком чинності.

До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити попереднім - тримання під вартою.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення - з 9 серпня 2015 року до моменту набрання вироком чинності - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази у справі:

-мобільний телефон марки «Iphone»;

-шкіряну сумку чорного кольору;

-глюкометр «Medtronic»;

-пляшку у формі бика, в якій знаходився коньяк;

-манікюрний набір

повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_8 =

14.01.2016