Справа № 125/1529/15-к
Провадження № 1-кп/125/92/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року

Барський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Барського районного суду Вінницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000167 від 03 червня 2015 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Воютичі Самбірського району Львівської області, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця строкової військової служби, командира інженерно-технічного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , військове звання - молодший сержант, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,
встановив:
21 травня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 молодший сержант ОСОБА_4 був призваний під час мобілізації до військової частини польова пошта НОМЕР_2 . У період з 21 травня 2014 року по 12 грудня 2014 року він проходив військову службу на посаді командира відділення 2-го зенітного ракетного взводу 5-ї зенітного ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону. 12 грудня 2014 року на підставі наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №179 молодшого сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду командира інженерно-технічного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . Цього ж дня, молодшому сержанту ОСОБА_4 , в установленому законом порядку доведено наказ ПЗНГШ ЗСУ від 12 жовтня 2014 року №193-РС та вручено припис №371 від 12 грудня 2014 року, згідно якого останньому 12 грудня 2014 року необхідно було вибути в розпорядження командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . Однак, в період з 13 грудня 2014 року по 03 червня 2015 року молодший сержант ОСОБА_4 з хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст.ст.17, 65 Конституції України не з`явився до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 . Знаходячись за межами військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, проживаючи по АДРЕСА_1 , чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. 03 червня 2015 року старший сержант ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 .Таким чином ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 та приймає участь у проведенні Антитерористичної операції, в порушення ст.ст.17,65 Конституції України, ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 13 грудня 2014 року, діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України - не з`явився без поважних причин до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та в подальшому проводив час на власний розсуд, проживаючи по АДРЕСА_1 і лише 03 червня 2015 року повернувся до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , тобто був відсутній на службі понад 5 місяців.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад місяць.

25 серпня 2015 року в підготовчому судовому засіданні між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000167, та обвинуваченим ОСОБА_4 на підставі ст.ст.468,469,472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.407 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди було узгоджене покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.

Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 940 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 15980 гривень.

Обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено наслідки укладення угоди, а саме обмеження його права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова від права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачі клопотання про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь, крім того, йому роз`яснено наслідки невиконання угоди.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив дану угоду затвердити і призначити підозрюваному узгоджену в угоді міру покарання.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , цілком розуміючи, що кримінальне провадження щодо нього може бути розглянуто у судовому засіданні, де він буде мати весь обсяг прав, у тому числі, допитувати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення беззастережно визнав повністю та просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду і призначити узгоджену в ній міру покарання, а також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч.2 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.
Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Згідно ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди, зокрема, про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
У судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, що згідно ст.12 КК України є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості.

При цьому, суд переконався, що ОСОБА_4 винуватість визнав добровільно і з розумінням того, що відмовляється від своїх прав, включаючи право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення, угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу.

Обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання.

Суд дійшов висновку про те, що угода про визнання винуватості від 25 серпня 2015 року між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000167, та обвинуваченим ОСОБА_4 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК України і КК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Крім того, обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено наслідки угоди, характер обвинувачення та міру покарання, передбачену ч.3 ст.407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, погоджену сторонами угоди у вигляді штрафу в розмірі 940 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 15980 гривень.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст.472 КПК України, дії ОСОБА_4 за ч.3 ст.407 КК України кваліфіковано вірно, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, угода укладена добровільно, ОСОБА_4 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості останнього наявні, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особі підозрюваного та відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним КК України.

Форма і зміст та порядок укладення зазначеної угоди відповідають вимогам, передбачених статтями 469, 472, 473 КПК України.

Узгоджена міра покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає вимогам ст.65 КК України та буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, у вчиненні кримінального правопорушення щиро розкаявся.

Укладена угода не суперечить вимогам КК та КПК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав та свобод та інтересів сторін кримінального провадження та інших осіб.

Обставини, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено, а тому підстав в затверджені зазначеної угоди, встановлених ст.474 КПК України не має.

За таких підстав, суд вважає за необхідне затвердити угоду і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену сторонами міру покарання із застосуванням ст.69 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.407 КК України.

Запобіжний захід у порядку, передбаченому ст.331 КПК України, не застосовувався.

Речових доказів та судових витрат немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314,370,373,374,475 КПК України, суд

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 25 серпня 2015 року у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000167 від 03 червня 2015 року, між прокурором військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та застосувавши ст.69 КК України призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу в розмірі 940 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 15980 ( п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КК України, до апеляційного суду Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя: