Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/8642/15-к
Провадження № 1-кп/758/448/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року Подільський районний суд міста Києва
в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження № 0002835 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, маючого вищу освіту, працюючого менеджером ПП «Інтертех», неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_5 29 квітня 2015 року приблизно об 11 годині 00 хвилин перебував поблизу будинку № 37 по вулиці Межигірській в місті Києві, де у дворі зустрів потерпілого ОСОБА_4 , після чого на ґрунті особистих неприязних відносин між ними виник конфлікт, під час якого ОСОБА_5 умисно наніс два удари кулаком в обличчя та удар ногою по лівій нозі потерпілого ОСОБА_4 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця на повіках правого ока з переходом в підочну ділянку, синця на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині; травматичний злам вестибулярної поверхні п`ятого зуба верхньої щелепи справа, крововилив в слизову ясна навколо вищезазначеного зуба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не визнав та показав, що йому належить квартира АДРЕСА_2 , у вхідних дверях якої раптово перестав працювати замок. Причиною цього, як з`ясував майстер, стало залиття клеєм. Це почало набувати системного характеру, тому була встановлена відеокамера, яка зафіксувала 29 квітня 2015 року ОСОБА_4 при вчиненні вищезазначених дій.
Вранці 29 квітня 2015 року він вийшов на подвір`я будинку, де зустрів потерпілого з двома чоловіками, після чого ОСОБА_4 почав вимагати у нього ключі від квартири, висловлюючи при цьому погрози. Він вступив з ним у словесну суперечку, в ході якої ОСОБА_4 наніс йому удар в голову. ОСОБА_5 його відштовхнув та намагався втекти, оскільки осіб було троє, а він один. Однак, друзі ОСОБА_4 не дозволили йому це зробити, вхопивши за одяг та допомагаючи потерпілому його бити. У відповідь обвинувачений почав відбиватись. Його одразу збили з ніг, один з чоловіків сів на нього зверху, а ОСОБА_4 та ОСОБА_6 почали бити ногами. В конфлікт втрутились перехожі, кричачи, що викличуть міліцію, після чого побиття припинилось і потерпілий з друзями відійшли за ріг будинку, а він попрямував до міліції писати заяву.
Після цього він вирішив повернутися. Біля будинку на тому ж місці побачив працівників міліції, потерпілого з друзями та троє невідомих людей, які, як він зрозумів, були понятими. Всі присутні чекали майстра, щоб зняти двері та потрапити до квартира АДРЕСА_2 . Він показав працівникам міліції документи на право власності на дану квартиру і ті залишили місце події.
Він вирішив піти, оскільки вважав, що залишатись там було небезпечно. Через деякий час квартирант ОСОБА_7 зателефонував йому та повідомив, що всі вже пішли. На цьому події 29 квітня 2015 року закінчились.
Під час дачі показів обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував, що він відбивався від ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , наносячи останнім удари ногами та руками, наполягаючи на тому, що робив це лише в цілях самооборони, не маючи можливості втекти.
Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини в пред`явленому йому обвинуваченні, що судом розцінюється як спосіб захисту та спроба ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, суд дійшов до висновку про доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Встановлені судом обставини підтверджуються наступними дослідженими в суді доказами, обсяг яких був визначений за погодженням з учасниками судового провадження.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що обвинуваченого знає, оскільки його племінниця ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_5 перебувають у родинних відносинах та є зведеними сестрою та братом. Досить тривалий час між ними існує майновий спір стосовно квартири АДРЕСА_2 , сусіди якої повідомили, що в ній почали проживати квартиранти.
29 квітня 2015 року він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 приїхав на АДРЕСА_3 , щоб з`ясувати хто заселився в квартиру. Піднявшись на поверх, було з`ясовано, що мати обвинуваченого ОСОБА_5 надала квартирантам дозвіл на проживання в квартирі АДРЕСА_4 . Жінка, яка там перебувала в цей час до приміщення їх не пустила, після чого вони вийшли на двір, викликали міліцію, приїзду якої чекали біля будинку. Через невеликий проміжок часу зявився обвинувачений ОСОБА_5 , почав лаятися. Йому зробили зауваження, після чого останній наніс ОСОБА_4 удар кулаком в ніс, потім прослідував удар, який потрапив в щелепу. ОСОБА_6 намагався його заспокоїти, але той не реагував, та продовжував наносити удари. Мимо проходив чоловік з собакою, який допоміг зупинити дії обвинуваченого. В подальшому ОСОБА_5 пішов.
Потерпілий стверджував, що з вікон квартири АДРЕСА_2 не можна побачити події, які відбувалися на розі будинку, тілесних ушкоджень ОСОБА_5 особисто він не наносив, так само, як і ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які лише намагались заспокоїти агресивну поведінку обвинуваченого.
Покази потерпілого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, узгодженими між собою. В судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про зацікавленість та наявність підстав оговорювати обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що з обвинуваченим та потерпілим перебуває в родинних відносинах, а саме, ОСОБА_5 є її звідним братом, а ОСОБА_4 дядьком. За декілька днів до подій їй зателефонували сусіди та повідомити, що в квартирі АДРЕСА_2 , частка якої їй належить, почали проживати невідомі люди. Наступного дня зранку вона зустрілась з ОСОБА_4 та розповіла про дану ситуацію, а потім разом з ним та ОСОБА_6 поїхали за місцем розташування вищезазначеного житла. Піднявшись на поверх вони з`ясували, що там проживають квартиранти, після чого була викликана міліція, приїзду якої чекали на подвір`ї. Приблизно через 5-10 хвилин до них вийшов обвинувачений та почав з`ясовувати причину їхнього перебування, повідомив, що вони заважають мешканцям проживати в квартирі, почав погрожувати, застосовуючи ненормативну лексику, на що ОСОБА_4 зробив йому зауваження, що він поводить себе нетактовно при старших за віком чоловіках. ОСОБА_5 розізлився і почав завдавати удари: два з них потрапили потерпілому в обличчя, також пам`ятає удар, нанесений ОСОБА_5 ногою в область коліна ОСОБА_4 . Після цього ОСОБА_6 відвів його вбік, щоб той заспокоївся, однак обвинувачений бажав продовжити бійку. Після цього в конфлікт втрутився чоловік, який поруч вигулював собаку. Він підійшов до ОСОБА_5 , почав заспокоювати його, а потім, щоб той зупинився, притримав останнього та відпустив, коли він заспокоївся, а потім пішов у невідомому напрямку.
Свідок ОСОБА_8 зазначила, що потерпілий ОСОБА_4 не мав можливості нанести удари обвинуваченому ОСОБА_5 , оскільки присутні там чоловіки розвели їх. Окрім цього, ствердно повідомила суд про те, що підстав обмовляти обвинуваченого не має, дані нею покази є правдивими.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що до подій 29 квітня 2015 року обвинуваченого ОСОБА_5 не знав, а з потерпілим ОСОБА_4 вони разом працюють. В день вчинення злочину до ОСОБА_4 на робоче місце підійшла його племінниця ОСОБА_8 та повідомила, що в квартирі, де вона зареєстрована, перебувають сторонні люди, та вона своїм ключем не може туди потрапити, тому попросила допомоги зайти до житла. Після цього він, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 сіли до його автомобіля та поїхали на АДРЕСА_3 . Піднявшись до квартири, вони переконались, що там хтось перебуває, однак туди не заходили, вийшли на подвір`я та викликали міліцію. В цей час підійшов обвинувачений та почав грубо висловлюватися в бік потерпілого, на що йому було зроблено зауваження, після яких ОСОБА_8 почав наносити удари ОСОБА_4 в обличчя. В цей час мимо проходив ОСОБА_9 який втрутився в даний конфлікт та розпочав відводити обвинуваченого вбік. Останній в цей час продовжував висловлювати образи, махати ногами, намагаючись завдати потерпілому удари ногою, один з яких потрапив в коліна ОСОБА_4 . На думку свідка саме така поведінка обвинуваченого змусила ОСОБА_9 нахилити його та притиснути до землі.
Свідок ОСОБА_6 зазначив, що конфлікт розпочався на розі будинку, тому з вікон квартири АДРЕСА_2 його не могло бути видно. Обвинувачений ОСОБА_5 відносно потерпілого ОСОБА_4 вів себе агресивно, не міг самостійно заспокоїтись. Окрім цього, свідок ствердно повідомив суду, що коли ОСОБА_5 першим ударив ОСОБА_4 , той у відповідь дав останньому ляпаса, після чого ОСОБА_6 став між ними, щоб завадити розгортанню конфлікту. Інших ударів обвинуваченому того дня ніхто з присутніх не наносив.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що з обвинуваченого до подій 29 квітня 2015 року не знав, ніяких відносин з ним не підтримував, а з потерпілим він раніше працював. Того дня він вигулював собаку поблизу будинку АДРЕСА_3 та побачив, як біля нього знаходяться ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розпочалась бійка, він бачив нанесений удар потерпілому, тому вирішив зупинити конфлікт, розборонивши його учасників. Для цього, підійшовши, почав відсторонювати ОСОБА_5 , а потім притиснув молодого чоловіка до землі, ніяких ударів йому не наносив.
Свідок повідомив суду, що основною метою його втручання в конфлікт було завадити розгортанню бійки, оскільки ОСОБА_5 вів себе агресивно, кидався в бійку, тому, не з`ясовуючи суті конфлікту, він вжив заходів для припинення незаконних дій з боку обвинуваченого. Після бійки бачив у потерпілого видимі тілесні ушкодження в області обличчя. На обвинуваченому видимих тілесних ушкоджень не бачив.
Покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є послідовними, логічними, узгодженими між собою, тому вони не викликають у суду сумнівів у їх правдивості. Судом не встановлено, що вказані особи мали вагомі підстави оговорити обвинуваченого, тому доводи ОСОБА_5 в цій частині суд сприймає як обрану позицію захисту від пред`явленого обвинувачення.
За клопотанням обвинуваченого ОСОБА_5 судом допитано в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , яка показала, що вона в день конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебувала неподалік будинку № 37 по вулиці Межигірській в місті Києві зі сторони парку та бачила, як відбувається конфлікт між трьома чоловіками і обвинуваченим ОСОБА_5 , який вийшов до них з під`їзду вищезазначеного будинку. Відбулася розмова, яка переросла у лайку. ОСОБА_4 наніс ОСОБА_5 удар рукою в обличчя, потім ще один удар. Після цього обвинувачений відштовхнув потерпілого. Чоловіки, які стояли поруч, почали хапати за одяг, руки ОСОБА_5 , а той відбивався, наносячи удари як потерпілому, так і іншим чоловікам. Коли ОСОБА_4 знаходився на відстані від обвинуваченого, останнього збили з ніг та притиснули до землі. Після цього його ще кілька разів били, в тому числі ногами. Жінки на дитячому майданчику почали кричати, після чого чоловіки відійшли від ОСОБА_5 , той піднявся та пішов. Невідомі їй чоловіки повернули за ріг будинку і вона там їх вже не бачила. В подальшому всі повернулись, приїхала міліція, а потім вона залишила це місце.
Свідок ОСОБА_10 при дачі показів зазначила, що вона не весь час спостерігала за розгортанням подій, тому не може повідомити чітко, коли з`явилась біля конфліктуючих чоловіків свідок ОСОБА_8 . Її вона побачила вже в кінці всіх подій. Стверджувала також, що обвинувачений під час бійки відбивався, йому також наносились удари, а також те, що чоловік, який тримав ОСОБА_8 притиснутим до землі, ударів йому не наносив.
Аналізуючи покази свідка ОСОБА_10 суд звертає увагу, що в межах пред`явленого обвинувачення вона дала покази, які узгоджуються з показами інших свідків по справі, а саме, підтвердила факт виникнення конфлікту та бійку між обвинуваченим та потерпілим в ході якої ОСОБА_5 , як зазначила свідок, відбивався, наносячи удари руками та ногами всім учасникам конфлікту, в тому числі і ОСОБА_4 .
Покази свідка ОСОБА_10 про те, що в ході розгортання конфлікту присутні там чоловіки хапали ОСОБА_5 за одяг, руки, розцінюється судом як намагання присутніх зупинити протиправну поведінку обвинуваченого, про що свідчили в судовому засіданні свідки обвинувачення.
Оцінюючи покази свідка ОСОБА_10 в іншій частині, в яких вона повідомила наявність окрім обвинуваченого ще трьох чоловіків на час початку конфлікту, нанесення ОСОБА_4 першого удару ОСОБА_5 , характеру спричинення під час бійки тілесних ушкоджень як потерпілому, так і обвинуваченому, суд звертає увагу на те, що як зазначила сама ОСОБА_10 вона не весь час дивилась у двір, бо чекала знайомого. Окрім цього, такі неточності можуть бути викликані перебуванням свідка на відстані від місця бійки, а також тим, що з часу подій пройшов певний проміжок часу, що негативно вплинув на здатність відтворити в пам`яті певні обставини вчинення злочину.
Дані свідком ОСОБА_10 покази в цій частині не містять доказів невинуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а тому не враховуються судом при прийнятті рішення по справі.
Окрім показів потерпілої та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується наступними дослідженими в суді письмовими доказами.
Так, згідно з дослідженого в судовому засіданні протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29 квітня 2015 року, ОСОБА_4 повідомив про нанесення ОСОБА_5 йому ударів в область обличчя та ноги.
Відповідно до висновку експерта № 1250 від 30 квітня 2015 року, виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження у виді синців на повіках правого ока з переходом в підочну ділянку 1, на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині 1; травматичного зламу вестибулярної поверхні п`ятого зуба справа верхньої щелепи, крововиливу в слизову ясна навколо вищезазначеного зуба, спричинені тупим (тупими) предметом (предметами), що не відобразили в собі характерних властивостей травмуючого (травмуючих) предмета (предметів), за давністю утворення можуть відповідати даті 29 квітня 2015 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Вірогідність їх утворення внаслідок падіння з вертикального чи близького до нього положення експертом виключається.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 29 липня 2015 року та оглянутого в судовому засіданні відеозапису до нього, потерпілий ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_6 на місці розповіли та показали про обставини події, своє розташування під час нанесення ударів ОСОБА_5 в дворі будинку АДРЕСА_3 .
Наявна у справі копія висновку спеціаліста № 1090/Ж від 16 червня 2015 року надана суду не в оригіналі, як цього вимагає ч. 3 ст. 99 КПК України, та не відкрита стороні обвинувачення, на що звернув увагу суду прокурор під час досліджені даного документу, тому визнається судом неналежним доказом.
Таким чином, на підставі аналізу всіх зібраних доказів по справі, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що даний конфлікт став наслідком небажання свідка ОСОБА_8 звернутись до суду для врегулювання виниклого спору по користуванню житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_5 ; знаючи про неможливість туди потрапити вона звернулась не до компетентного органу за захистом своїх прав, а до свого родича ОСОБА_4 , а також те, що покази ОСОБА_8 не можуть сприйматись як належний доказ, оскільки між нею та ним існує конфлікт інтересів, а потерпілому вона є родичем, визнаються судом надуманими та розцінюються як обрану позицію захисту від пред`явленого обвинувачення.
Судом встановлено, що дійсно обвинувачений ОСОБА_5 є зведеним братом свідка ОСОБА_8 , а остання є племінницею потерпілого ОСОБА_4 , однак, судом не встановлено підстав у потерпілого та вищезазначеного свідка обмовляти обвинуваченого та давати неправдиві свідчення.
Наявність у ОСОБА_5 неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_4 розцінюються судом як мотив вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Як встановлено судом, в ході бійки обвинувачений ОСОБА_5 вів себе активно, наносив удари руками та ногами, що підтвердив і сам обвинувачений в ході допиту. Тому, суд не виключає, що в свою чергу, при зупиненні злочинних дій обвинуваченого по відношенню до потерпілого ОСОБА_4 , йому могли завдаватись удари, які свідок ОСОБА_10 сприйняла як побиття обвинуваченого.
В подібних випадках, як зазначено в п. 3 Постанови пленуму Верховного Суду України від 2 липня 2004 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», не можуть бути визнані потерпілими особи, які постраждали від злочину, вчиненого ними ж, тому в розрізі подій 29 квітня 2015 року по вулиці Межигірській, 37 в місті Києві, потерпілим суд визнає ОСОБА_4 .
Судом розцінюється як позиція захисту твердження обвинуваченого ОСОБА_5 , що він, наносячи удари потерпілому ОСОБА_4 перебував у стані необхідної оборони, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.
Таким чином, невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд розцінює як спробу ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження, а зібрані у справі докази, що були досліджені судом, суд вважає послідовними, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.
Оцінюючи вищезазначені досліджені судом докази по справі, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненому злочині доведена повністю і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння легкого тілесного ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, те, що він не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, раніше не судимий.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи конкретні обставини справи, а також те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у справі відсутні обтяжуючі покарання обставин, суд приходить до висновку про необхідність засудження обвинуваченого ОСОБА_5 до покарання у виді штрафу.
Цивільний позов по справі не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить вісімсот п`ятдесят гривень.
Обраний обвинуваченому ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду міста Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Подільський районний суд м. Києва.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

СуддяОСОБА_1