Провадж. № 1-кп/639/134/16
В И Р О К
іменем України
19 січня 2016 року Жовтневий районний суд м.Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому 18.06.2015 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000561, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Борова Зміївського району Харківської області, українця, громадянина України, одруженого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, солдата стрільця 2 відділення 1 стрілецького взводу 18 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ,проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в:

05.06.2015 року солдат ОСОБА_5 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14 січня 2015 року призваний до лав Нацгвардії України та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ,яка дислокується в Харківській області,де наказом командира вказаної військової частини № НОМЕР_2 від 5.06.2015р. призначений на посаду стрільця2 відділення 1 стрілецького взводу 18 стрілецької роти 5 стрілецького батальйону.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, а згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015р. від 14 січня 2015 року оголошено її проведення протягом 2015 року у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності даного Указу Президента .

Відповідно до вимог ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 16, 127, 128,130,216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ та ст.ст.2,4 Закону України «Про національну гвардію»,солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен суворо дотримуватись вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, військової присяги, чесно і сумлінно виконувати свій військовий обов`язок.

Однак солдат ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних норм законодавства України, 15 червня 2015 року вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити місце служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від військової служби під час мобілізації на особливий період, приблизно о 4 годині 15 червня 2015 року ,самовільно залишив місце служби територію військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 ,розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та по 18 год.30 хв. 17 червня 2015 року до місця служби не повертався, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд.

У подальшому солдат ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи з метою тимчасового ухилення від військової служби під час мобілізації на особливий період, в порушення вищевказаних норм законодавства України, у період з 08 год.26 липня 2015 року, без наказу та дозволу своїх командирів та начальників,самовільно та без поважних причин залишив місце служби територію військового містечка № НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_1 ,розташованої за адресою: АДРЕСА_3 та по 11 год. 05 грудня 2015 року до місця своєї служби не повертався, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що залишав двічі військову частину через сімейні обставини, в подальшому боявся повертатися самостійно у частину. Але другого разу самостійно пішов до військомату, звідки його направили у військову частину. Обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює, в скоєному щиро кається. Просив не призначати суворе покарання.

В судовому засіданні учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, тому суд, керуючись ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового процесу проти цього не заперечували. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції. Судом було роз`яснено учасникам процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керуючись ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за місцем служби та місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має постійне місце проживання.

Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами повне визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючими покарання обставинами суд визнає -вчинення злочину повторно.

З урахуванням викладеного, обвинуваченому повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.

До набрання вироком законної сили у відношенні ОСОБА_4 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Цивільний позов не заявлений. Речових доказів та процесуальних витрат по справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 2(два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобовязати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

У відповідності до ч.2 ст. 76 КК України контроль за поведінкою засудженого військовослужбовця ОСОБА_4 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 .

До набрання вироком законної сили продовжити дію обраного у відношенні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем фактичного проживання-військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1