АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/175/16 Справа № 185/7252/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001093, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України, -
В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянин України, не працюючий,одружений, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,-

засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки. Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 27 квітня 2015 року о 23 годині 15 хвилин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 спільно з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у зальній кімнаті розпивали спиртні напої, де у ОСОБА_8 з ОСОБА_10 виникла словесна сварка.

27 квітня 2015 року о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_8 у вищезазначеному приміщені, діючи умисно, усвідомлено, при відсутності стану необхідної оборони або її перевищення, так і не в стані раптово виниклого сильного душевного хвилювання, в ході сварки на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_10 , з метою спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, дерев`яною палицею умисно наніс ОСОБА_10 один удар в область голови, від якого ОСОБА_10 впав на підлогу. ОСОБА_8 продовжуючи свої злочинні дії, навмисно наніс ОСОБА_10 не менше семи ударів дерев`яною палицею в область голови та обличчя, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 відповідно до висновку експерта № 186 від 24 червня 2015 року, тяжку проникаючу черепно-мозкову травму, що супроводжувалась переломом кісток лицьової частини черепа, уламковим переломом склепіння та основи черепа, ускладнена над - та під оболонковими крововиливами, забоєм головного мозку 3 ст. двосторонньою пірамідною, мозочковою недостатністю, парезом голосових зв`язок, дистонією, психоорганічним синдромом легкого ступеню вираженості та лікворо - гіпертензійним синдромом. Такого характеру травми за ознаками небезпеки для життя відносяться до ступеню тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляціях:
- обвинувачений ОСОБА_8 просить переглянути судове рішення щодо нього та виправдати його, оскільки, на думку апелянта, дану справу було сфальсифіковано, існує багато суперечностей в показах свідків та даних експертиз, а слідчі дії у кримінальному провадженні проводились за його відсутності. Під час апеляційного розгляду уточнив свої вимоги та прохав вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а кримінальне провадження щодо його підзахисного закрити. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд на підтвердження вини ОСОБА_8 послався на покази осіб, які не були безпосередніми свідками вчиненого злочину, оскільки жоден зі свідків обвинувачення не бачив, що саме обвинувачений наносив потерпілому тілесні ушкодження, жодна експертиза не виявила ні відбитків пальців, ні крові, ні будь-яких інших слідів ОСОБА_8 на місці скоєння злочину; також суд залишив поза увагою той факт, що у судових засіданнях потерпілий неодноразово наголошував, що його побив не ОСОБА_8 , а ОСОБА_11 , не звернув уваги на нелогічність у свідченнях дяді потерпілого ОСОБА_12 , чим однобічно поставився до розгляду справи та продемонстрував своє упереджене ставлення до його підзахисного. Апелянт вважає, що слідчі експерименти, на які посилається суд, треба визнати недопустимими доказами, оскільки їх учасники відмовились від своїх показів, до чого суд необґрунтовано поставився критично. Таким чином, суд першої інстанції, на думку захисника, порушив норми ч.2 ст.17 КПК України, а також положення щодо презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляції та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляцій обвинуваченого та його захисника і просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження в межах апеляцій, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Посилання в апеляційній скаргах обвинуваченого та його захисника на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.

Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винності ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за який він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним за ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 1 ст. 121 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази, крім тих, які судом першої інстанції визнано недопустимими, зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілого, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд обґрунтовано послався на показання під час судового розгляду свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також на матеріали письмових документів, крім тих, які цілком обґрунтовано були визнані судом недопустимими доказами протокол та додатковий протоколи огляду території домоволодіння АДРЕСА_3 , а саме: протокол проведення слідчого експерименту від 30 квітня 2015 року за участю свідка ОСОБА_11 ; протокол проведення слідчого експерименту від 30 травня 2015 року за участю потерпілого ОСОБА_10 ; висновок експерта № 186 від 24 червня 2015 року щодо характеру тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим ОСОБА_10 .

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуютьсявикладені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника доводи про те, що ОСОБА_8 не спричиняв тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , те що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину, оскільки обвинувачений(сторона захисту) взагалі не оцінює свої дії та аналіз доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку.

Як убачається з матеріалів провадження, свідок ОСОБА_13 суду показав, що потерпілий є його двоюрідним братом. Коли свідок їздив до нього в лікарню ім. Мечникова, розказував, що його побив обвинувачений. Також бачив, як потерпілий на слідчому експерименті показував, як обвинувачений його вдарив палкою.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що потерпілий є його племінником. Ранком 27 квітня 2015 року біля 09.00 години він зайшов у двір племінника, щоб покормити, але двері у нього були закриті з нутрі. Він подивився у вікно, на дивані його не було. 28 квітня 2015 року біля 08.30-09.00 години він його також не бачив, і викликав дільничного, з яким зайшли в будинок. На вході лежав матрац і подушка в крові і в дальній спальні за дверима на полу лежав ОСОБА_16 . Голова у нього була як шар, вся в крові, речей не було, вони викликали швидку. Коли він прийшов після лікарні 28 квітня 2015 року біля 16.15 годині дільничний до будинку привів обвинуваченого, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Там було чоловік 10 міліціонерів, прокурор. ОСОБА_18 розповідав хто кого бив. ОСОБА_19 його присутності з під ліжка дістали дві палиці в крові, та оглядали приміщення. На наступний день привезли ОСОБА_18 і він показував, як обвинувачений бив ОСОБА_20 , це все знімалося на відеокамеру, та були поняті два чоловіка. Потерпілий коли лежав в нейрохірургії в лікарні ім. Мечникова казав, що його побив ОСОБА_21 ,.

Дані свідчення підтверджуються й показами свідка ОСОБА_14 , який показав, що він був понятим під час проведення слідчого експерименту в домі де живе потерпілий. При проведенні слідчого експерименту були працівники міліції та хлопець, якого він не знає. Цей хлопець розказував і показував, як ОСОБА_21 бив палкою потерпілого. Проводилась відеофіксація слідчого експерименту. Свідок розписався в протоколі і пішов додому. При проведенні слідчого експерименту, той хлопець сам добровільно все розказував і показував, як ОСОБА_21 бив потерпілого палкою. На хлопця, який показував тиск не чинився, він сам все показував і розказував як все відбувалося та був без наручників.

Всі вищенаведені свідчення узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні показав, що йому на мобільний телефон зателефонував дядя потерпілого і сказав, що племінника вже не бачив більше двох діб. Він приїхав на адресу, куди йому повідомив ОСОБА_22 . Потерпілий лежав на полу в зальній кімнаті зліва та був у свідомості, стогнав і не виразно щось казав. Він задавав питання потерпілому, хто його побив, на що він щось відповідав, але що саме було не зрозуміло. Коли приїхала слідча оперативна група його не запрошували, а запросили коли вже були оперативні співробітники, які знайшли ОСОБА_18 на вулиці Шевченко. Тутова опитували співробітники карного розшуку. Він особисто забирав десь біля 18.00 години ОСОБА_21 з місця проживання по АДРЕСА_4 . ОСОБА_21 був нетверезий,.

Правильність та об`єктивність вищезазначених доказів підтверджується також матеріалами письмових документів, які містяться в матеріалах провадження, а саме протоколом проведення слідчого експерименту від 30 квітня 2015 року за участю свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого останній пояснив і показав механізм нанесення саме ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 палкоюне менше трьох ударів в область голови з лівої сторони, від яких потерпілий впав на підлогу на матрац на правий бік, а ОСОБА_8 продовжував наносити удари палкою в область голови та тулубу, в кількості не менше 10 ударів; протоколом проведення слідчого експерименту від 30 травня 2015 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до якого потерпілий пояснив і показав механізм нанесення саме йому ОСОБА_8 удару палицею в ліву сторону голови, від якого він впав на правий бік та прикривав обличчя, а ОСОБА_8 наносив йому удари дерев`яною палицею по голові, обличчю, тулубу; висновком експерта № 186 від 24 червня 2015 року, згідно якого потерпілому ОСОБА_10 була спричинена тяжка проникаюча черепно-мозкова травма, що супроводжувалась переломом кісток лицьової частини черепа, уламковим переломом склепіння та основи черепа, ускладнена над - та під оболонковими крововиливами, забоєм головного мозку 3 ст. двосторонньою пірамідною, мозочковою недостатністю, парезом голосових зв`язок, дистонією, психоорганічним синдромом легкого ступеню вираженості та лікворо - гіпертензійним синдромом. Окрім цього у потерпілого були відмічені забої як волосистої частини голови, так і лицьової області у вигляді множинних гематом і саден. Такого характеру травми за ознаками небезпеки для життя відносяться до ступеню тяжких тілесних ушкоджень, що підтверджуються об`єктивною, аргументованою клінічною симптоматикою. Травма голови утворилася від дії тупого чи тупих твердих предметів по ударному механізму, що діяли з великою силою. Враховуючи множинність та різну локалізацію тілесних ушкоджень, в області волосистої та лицьової частини голови, утворення їх виключається при падінні з висоти власного зросту, виходячи з наданої медичної документації. Такого характеру ушкодження могли утворитися при обставинах вказаних в матеріалі кримінального провадження, слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 , а також при проходженні судово-медичної експертизи.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення вищевказаних доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази, крім визнаних районним судом недопустимими, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.

Виходячи з наведеного, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , в яких вони стверджують, що обвинувачений не вчиняв зазначеного у вироку злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є безпідставними, як і їх доводи про відсутність у провадженні об`єктивних доказів вини у вчиненні даного правопорушення і що вирок за цим епізодом нібито побудований на припущеннях суду. Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності і давши оцінку, суд обґрунтовано не погодився з даними доводами апелянтів, та правильно оцінив докази, які поклав в основу свого рішення, як об`єктивні.

Що ж стосується наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 доводів про те, що судом не були взяті до уваги показання потерпілого ОСОБА_10 в частині того, що тілесні ушкодження йому були нанесені не ОСОБА_8 , а ОСОБА_11 , колегія суддів вважає їх необґрунтованими та погоджується з судом першої інстанції, який критично віднісся до відповідних свідчень потерпілого та цілком правильно визнав їх такими, що не підтверджуються іншими доказами по кримінальному провадженню, а тому є неналежними та недопустимими з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що приблизно у квітні цього року після 22.00 години він перебував на центральній зупинці в с. Богданівка. Там були ще обвинувачений і ОСОБА_23 , та пили вино. Потім він пригадав, що ОСОБА_18 вкрав у нього металеву частину з плити, і за це він вдарив ОСОБА_18 по обличчю рукою. Потім вони розійшлися і він пішов спати. На зупинку прийшла ОСОБА_24 і пішла з обвинуваченим на його дачу. А ОСОБА_18 сказав, що допоможе довести велосипед і пішов з ними. Додому потерпілий прийшов біля 22.00-23.00 години, і ліг спати на диван. Потім його ОСОБА_18 вдарив по голові. Він не бачив, але він знає, що це він, оскільки у них був конфлікт. Зазначив, що більше нічого не пам`ятає, прийшов у свідомість в лікарні в м. Дніпропетровську. Більше він нічого не пам`ятає. Особу яка його била, він не бачив. Він запам`ятав тільки один удар, коли сидів на табуретці. Коли його вдарили по голові він впав і втратив свідомість. Разом з тим, на питання учасників судового провадження він відповів, що його побив ОСОБА_18 , якому він відкрив двері, і який бив рукою потерпілого по різним частинам тіла.

Такі покази потерпілого ОСОБА_10 суперечать його показанням, даним під час проведення слідчого експерименту з його участю в ході досудового розслідування, а саме 30.05.2015 року, в ході проведення якого потерпілий показав та впевнено пояснив механізм нанесення саме йому ОСОБА_8 удару палицею в ліву сторону голови, від якого потерпілий впав на правий бік та прикривав обличчя, а ОСОБА_8 наносив йому удари дерев`яною палицею по голові, обличчю, тулубу. При цьому потерпілий також зазначив, що ОСОБА_11 його не бив, Крім того такі покази потерпілого ОСОБА_10 суперечать і показанням інших свідків в судовому засіданні та під час проведення слідчих експериментів з їх участю.
Також колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу не підтверджені доводи апелянтів з приводу того, що треба визнати недопустимим доказом протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 , тому що потерпілий в судовому засіданні вказав на те, що під час даної слідчої дії його дядько ОСОБА_12 казав йому що треба говорити та показувати, хоча не був безпосереднім свідком вчиненого, а отже й не міг знати подробиці подій.

Погоджується колегія суддів і з позицією суду першої інстанції в частині критичного ставлення до змінених під час судового розгляду показів таких свідків: ОСОБА_11 , який в суді показав, що він не підтверджує слідчий експеримент, оскільки не був присутнім на місці події. Свідок стверджував, що пішов до центральної зупинки і ночував в будинку по АДРЕСА_5 , у порожньому будинку, оскільки це суперечить його діям під час проведення слідчого експерименту, де він чітко показав механізм нанесення саме ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 палкою тілесних ушкоджень, що також підтверджується фототаблицею та відеозаписом проведення зазначеного слідчого експерименту. Крім того допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який приймав участь в якості понятого при проведенні даного слідчого експерименту підтвердив, що на ОСОБА_11 тиск не чинився, він сам добровільно все розказував і показував; свідка ОСОБА_25 , яка в судовому засіданні повідомила про те, що в той день біля одинадцятої вечора вона пішла ночувати до дому до ОСОБА_21 . Разом з ними з велосипедом йшов ОСОБА_18 . Впродовж ночі ОСОБА_21 нікуди не виходив. Ключ від дверей був у неї, оскільки, як слушно зазначив районний суд, вона не знаходилась безпосередньо біля обвинуваченого, що жодним чином не може слугувати доказом постійного знаходження останнього у межах зазначеного домоволодіння, тим більше, що ОСОБА_25 раніше зазначала, що не знає, чи виходив з дому ОСОБА_8 , чи ні, оскільки спали вони в різних кімнатах. Також певний сумнів у колегії суддів викликає той факт, що ОСОБА_25 була допитана в якості свідка тільки 20 червня 2015 року, майже через 2 місяці після внесення даних про скоєння цього злочину до ЄРДР, та через кілька днів з дати додаткових допитів підозрюваного ОСОБА_8 та його матері ОСОБА_26 , а саме 16 та 17 червня 2015 року, під час яких зі сторони захисту з`явився свідок ОСОБА_25 , оскільки до цього моменту матеріали кримінального провадження не містять жодної згадки про даного свідка. Що ж стосується показань обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового розгляду про те, що він не причетний до вчинення зазначеного злочину та жодних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 не наносив, колегія суддів також вважає необхідним віднестись до них критично та вважає це певною лінією захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення, а тому вони в даному конкретному випадку не можуть бути підґрунтям для перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного вироку суду.
Отже, з огляду на вищезазначене, доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_8 та його захисника про те, що судом були залишені поза увагою змінені порівняно із даними на досудовому слідстві, покази обвинуваченого, потерпілого та свідків та недостовірність показань інших свідків у зв`язку з суперечністю їх показань є безпідставними. Деякі розбіжності в показаннях свідків, які вони особисто давали під час судового розгляду свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками яких вони були, і не впливають на висновок суду. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання свідків, висновки експертиз та інших письмових доказів, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захистом, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданих апеляціях. Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показами свідків та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_8 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

Колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення злочину, суд дійшов обгрунтованого висновку про винність ОСОБА_8 в нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_8 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав. Тому доводи апелянтів є необгрунтованими, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину. Оскільки вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження слідчими органами та судом обставин справи, не має підстав вважати, що у справі допущена суттєва неповнота досудового або судового слідства, яка викликає необхідність скасування вироку в частині засудження ОСОБА_8 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України з подальшим закриттям провадження по справі, на чому наполягають в своїх апеляціях обвинувачений та його захисник.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на матеріали кримінального провадження, суд при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність претензій з боку потерпілого, скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, та наявність на утриманні неповнолітньої дитини, що судом визнано пом`якшуючою покарання обставиною, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті у вигляді позбавлення волі без реального його відбуття із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Отже, у цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_8 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги в даному кримінальному провадженні такими, що не підлягають задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4