Справа № 562/2234/14-к
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.11.2015 року. Здолбунівський районний суд
Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинськ Волинської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-16 травня 2014 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;
- 23 січня 2015 року вироком Нововолинського міського суду Волинської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, суд
17.03.2014 року, близько 13:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні ЗОШ № 4 по вул. Шкільна, 11, м. Здолбунів, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом ривка з рук малолітнього ОСОБА_5 відкрито заволодів його мобільним телефоном марки «Samsung GTC 3322», вартістю 543 грн. 83 коп., чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вище вказану суму.
Своїми умисними діями, які виразилися в відкритому викрадені чужого майна, ОСОБА_4 , вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України.
Допитаний в ході судового слідства обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині, визнав повністю та надав суду послідовні показання щодо його вчинення. У скоєному кається, усвідомив вчинене правопорушення і просить суд суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 та його законний представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, проте надіслали заяву у якій просять суд справу розглянути без їх участі, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мають.
За клопотанням представника державного обвинувачення та за згодою обвинуваченого суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються (ст. 349 КПК України).
Суд переконався у тому, що обвинувачений правильно розуміє зміст всіх обставин справи, які б підлягали б доказуванню і ним не заперечуються, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що він при відмові від дослідження доказів щодо фактичних обставин справи буде позбавлений можливості оспорювати їх в апеляційному порядку. Усвідомивши це, обвинувачений наполягає на істинності своєї позиції у визнанні вини і викладених обставин справи.
Суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена, його дії вірно кваліфіковані по ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна.
Призначаючи покарання, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого, обставини справи та особу обвинуваченого.
Суд приймає до уваги, що обвинувачений ухилявся від явки в судове засідання у зв`язку з чим був оголошений в розшук.
Відповідно до ст.12 КК України даний злочин відноситься до категорії середньої тяжкості.
Пом`якшуючими покарання обставинами суд визнає щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину; наявність на утриманні двох малолітніх дітей.
Обтяжуючою покарання обставиною є вчинення злочину щодо малолітнього.
По місцю проживання обвинувачений характеризується позитивно.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Процесуальні витрати за залучення експертів відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
За наведених обставин, враховуючи, що обвинувачений відбуває покарання у вигляді позбавлення волі за інші злочини, йому слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 186 КК України.
Поскільки ОСОБА_4 засуджений 23.01.2015 року Нововолинським міським судом Волинської області за ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком 4 (чотири) роки, а даний злочин скоїв до постановлення вироку по попередній справі, остаточне покарання необхідно визначити відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України.
Керуючись ст. ст. 349, 370, 374, 376 КПК, суд
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання 1 (Один) рік позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання визначити шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 23 січня 2015 року і остаточно призначити покарання - 4 (Чотири) роки позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання час перебування під вартою з моменту приведення вироку Нововолинського міського суду Волинської області від 23 січня 2015 року до виконання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь державного бюджету витрати за проведення судово товарознавчої експертизи у сумі 98 (Дев`яносто вісім) грн. 28 коп.
Речові докази по справі, а саме :
- мобільний телефон марки «Samsung GTC 3322» - повернути законному власнику ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити ОСОБА_4 та прокурору.

С у д д я :