Справа № 466/770/13 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/337/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
з участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10
та представника потерпілої ОСОБА_11 ,
захисника - ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника адвоката ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Остап`є Підволочинського району Тернопільської області, українця, громадянина України, розлученого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою - АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 11 /одинадцяти/ років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з часу фактичного затримання 15 листопада 2012 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_13 на її користь 20.000 /двадцять тисяч/ гривень у відшкодування моральної школи.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_13 , в проміжок часу між 19 год. 14 листопада 2012 року 4-5 год. ранку 15 листопада 2012 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в квартирі АДРЕСА_3 , маючи умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_14 , під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс йому тупим предметом удар у лобну ділянку голови та численні удари ногами і руками по голові, корпусу та інших частинах тіла, внаслідок отриманих ударів потерпілий ОСОБА_14 помер.

Згідно висновку судово-медичної експертизи 1234/2012 від 17.12.2012 року у ОСОБА_14 виявлена тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів в м`які мозкові оболонки в потиличній і чільній ділянках справа та праву півкулю мозочка; тупа закрита травма грудної клітки у вигляді: крововиливів у тканину легень, судинний пучок біля основи серця; повний перелом груднини між 2-3 ребрами; множинні переломи ребер справа 1-9 по середньо-ключично-біля грудинних лініях; 2-9 ребер зліва біля грудинно-середньоключичній лініям з поодинокими розривами м`язів грудної клітки в ділянках переломів; перелому 2-го ребра зліва по середньо-ключичній лінії. Поряд з цим ОСОБА_14 спричинені рани: на великому пальці правої китиці, на безіменному пальці правої китиці, на слизовій верхньої губи, дві на чолі справа; кровопідтьоки один на правій половині лиця, один в ділянці підборіддя, один на лівій половині лиця, два на лівому плечі, один по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, один на чолі справа з садном на його фоні, множинні на лівій китиці і лівому передпліччі, один на зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу, множинні на правій китиці і передпліччі, один в ділянці правого плечового суглобу, два на правому плечі, множинні на передній поверхні грудної клітки, один на правому стегні, групу дрібних на правому стегні, чотири в ділянці правого коліна, множинні на лівій гомілці, один в ділянці лівого надколінника, множинні на правій гомілці; одне садно на мізинці лівої китиці; крововиливи в білкові оболонки очей, в слизові оболонки повік, в слизові оболонки губ, в кайму губ, в тканину язика, в м`які покрови голови в чільно-скронево-потиличних ділянках, крововиливи в м`язи грудей по передній поверхні, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. Причиною настання смерті ОСОБА_14 є тупа закрита черепно-мозкова травма в поєднанні з тупою закритою травмою грудної клітки.

Таким чином, ОСОБА_13 , вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України.

На даний вирок обвинувачений ОСОБА_13 , його захисник адвокат ОСОБА_12 та потерпіла ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_12 в обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вказаний вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Вина ОСОБА_13 в інкримінованому йому злочині судом в законному порядку не доведена, в основу обвинувального вироку покладено неналежні та недопустимі докази, що здобуті з порушенням норм кримінально-процесуального законодавства.

Показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та інших, якими суд обґрунтовує доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не дана відповідна оцінка і такі не можуть бути належним доказом по справі.

Свою вину в інкримінованому злочині ОСОБА_13 не визнає. При цьому суд не дав належної оцінки тому факту, що обвинувачення по суті ґрунтується на явці з повинною та двох його допитах, які ще під час досудового розслідування та судового розгляду були повністю заперечені обвинуваченим, як такі що були написані під впливом фізичного та психологічного тиску на нього з боку працівників міліції. Разом з тим його зізнавальні показання під час досудового розслідування суперечать обставинам, встановленим при проведенні огляду місця події, висновку судово-медичної експертизи та іншим експертизам, і ці суперечності не усунуті.

Також під час досудового розслідування було порушено право ОСОБА_13 на захист, оскільки не надано можливості вибору адвоката.

Крім того, встановлений судом час скоєння кримінального правопорушення не відповідає часу в пред`явленому прокурором обвинуваченні. При цьому, в суді прокурором обвинувачення в частині часу вчинення кримінального правопорушення змінено не було. Відтак, суд при прийнятті рішення вийшов за межі висунутого обвинувачення, чим допустив порушення норм кримінально-процесуального законодавства, оскільки достовірно не з`ясував одну із істотних обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному процесі.

Тому оскаржуваний вирок не відповідає вимогам закону щодо законності та обґрунтованості, не може залишатися в силі, просить скасувати такий та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_13 в своїй апеляційній скарзі, мотиви якої є аналогічними викладеним в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_12 , просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить змінити вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12.07.2013 року в частині вирішення цивільного позову шляхом винесення ухвали про збільшення суми стягнення з обвинуваченого в розмірі 100.000 /сто тисяч/ грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування скарги зазначає, що внаслідок скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_13 , їй та її сестрам ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , завдано непоправної шкоди, що виразилась у емоційних та душевних стражданнях, які тривають по сьогоднішній день. Такі перебувають у пригніченому стані, розчаровані передчасною смертю батька. Від цього, не можуть займатись звичними справами, спати та відпочивати, як це було до смерті батька.

Вважає, що суд не врахував всі обставини справи та несправедливо вирішив питання про стягнення у відшкодування саме 20.000 /двадцять тисяч/ грн., а не заявлених у позовній заяві 100.000 /сто тисяч/ грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2014 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_12 задоволено, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 залишено без задоволення, вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2013 року щодо ОСОБА_13 скасовано, а кримінальне провадження про його обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України закрито у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.03.2015 року вказану ухвалу Апеляційного суду Львівської області щодо вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2013 року стосовно ОСОБА_13 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_13 , виступ захисника ОСОБА_12 на підтримання поданих ними апеляційних скарг, пояснення потерпілої ОСОБА_10 та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_11 на підтримання апеляційної скарги потерпілої, думку прокурора про безпідставність апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника та про задоволення апеляційної скарги потерпілої, обговоривши наведені доводи та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_21 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 - задоволити.

Факт скоєння кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого ОСОБА_13 , не зважаючи на невизнання своєї вини як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції, підтверджується зібраними доказами в ході досудового та судового слідства.

Зокрема, пред`явлене ОСОБА_13 обвинувачення ґрунтується на його визнавальних показаннях, наданих на досудовому слідстві під час його допиту в якості підозрюваного та обвинуваченого, явки з повинною, показаннях потерпілої, свідків, висновках експертиз та свідченнях експертів, які суд використав як докази обвинувачення.

Досудове розслідування даного кримінального провадження розпочато за нормами КПК України (ред. 1960 року), а після внесення 21.11.2012 року відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за нормами чинного КПК України.

Як наслідок ряд доказів було отримано, коли діяв КПК України (ред. 1960 року), зокрема явка з повинною та визнавальні показання ОСОБА_13 /в якості підозрюваного від 15.11.2012 року та в якості обвинуваченого від 16.11.2012 року/.

У поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник адвокат ОСОБА_12 покликаються на те, що такі докази не можуть вважатися допустимими, а суд першої інстанції ні в якому разі не мав права брати їх до уваги, адже це, на їх думку, є порушенням кримінально процесуального закону та, зокрема, вимог ч. 4 ст. 95 КПК України, де чітко вказано, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або ж, якщо це стосується показань свідка чи потерпілого, під час досудового розслідування в судовому засіданні.

Однак, згідно з вимогами п. 8 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Тобто, судом першої інстанції вірно було взято до уваги та обґрунтовано вирок на таких доказах як його явка з повинною та показаннях, даних під час досудового розслідування, обвинувачення ОСОБА_13 .

Колегія суддів враховує та надає оцінку тому, що в судовому засіданні як місцевого суду, так і при перегляді кримінального провадження апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_13 категорично заперечував причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, пояснюючи це тим, що визнавальні показання він надавав під фізичним та психологічним тиском з боку працівників міліції.

Однак, ні адвокату, що на той момент здійснював його захист, ні слідчому судді, який обирав запобіжний захід, ні судово-медичним експертам, ні слідчим, ні прокурору ОСОБА_13 про це не повідомляв та не скаржився на такі незаконній дії з боку працівників міліції. Також, відсутні і будь-які дані, які б свідчили про те, що обвинувачений звертався за медичною допомогою до адміністрації ІТТ чи СІЗО.

Поряд з цим, в своїх апеляціях обвинувачений та його захисник вказують на те, що обставини вчинення умисного вбивства, викладені в явці з повинною та визнавальних показаннях, не можуть братися до уваги, адже такі суперечать фактичним обставинам кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з думкою сторони захисту щодо наявності певних суперечностей між вказаними поясненнями ОСОБА_13 та інших доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, проте розцінює їх як спосіб обвинуваченого ухилитися від відповідальності за скоєне та спробу зменшити ступінь наявної вини.

Так, ОСОБА_13 вказував, в явці з повинною, що о 16-17 год., в показаннях о 19 год. 14 листопада 2012 року про нанесення потерпілому ОСОБА_14 лише одного удару порожньою пляшкою з-під горілки в голову, після чого допоміг дійти йому до ліжка.

Фактично ж у потерпілого ОСОБА_14 згідно висновку судово-медичної експертизи №1234/2012 від 17.12.2012 року виявлена тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів в м`які мозкові оболонки в потиличній і чільній ділянках справа та праву півкулю мозочка; тупа закрита травма грудної клітки у вигляді: крововиливів у тканину легень, судинний пучок біля основи серця; повний перелом груднини між 2-3 ребрами; множинні переломи ребер справа 1-9 по середньо-ключично-біля грудинних лініях; 2-9 ребер зліва біля грудинно-середньоключичній лініям з поодинокими розривами м`язів грудної клітки в ділянках переломів; перелому 2-го ребра зліва по середньо-ключичній лінії та множинні рани і крововиливи по всьому тілу. Безсумнівно, з урахуванням кількості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, ударів необхідно було завдати більше одного.

Крім того, з протоколу огляду місця події від 15.11.2012 року та фототаблиці до нього виявлено сліди крові на підлозі, які ведуть з кімнати потерпілого по коридору в напрямку до кухні та ванни, при цьому в кімнаті є калюжа крові та численні плями крові, в коридорі, ванні плями крові, на кухні плями крові затерті.

Колегія суддів вважає, що обвинувачений був не до кінця відвертий, скриває реальні обставини побиття потерпілого, стверджуючи лише про один удар пляшкою з-під горілки в голову, адже такі показання не узгоджуються з фактичними обставинами справи.

Однак, наявні в матеріалах справи інші докази вказують на причетність до виявлених у померлого ОСОБА_14 тілесних ушкоджень саме обвинуваченого ОСОБА_13 .

Так, допитані в суді першої інстанції потерпіла та ряд свідків вказали, що загальні вхідні двері у під`їзд будинку АДРЕСА_4 обладнані домофоном, який на час вчинення злочину був справним, а тому сторонні особи потрапити у під`їзд не мали змоги.

Окрім того, на це вказували і свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , оскільки в суді першої інстанції стверджували, що у квартиру потерпілого чужі люди зайти не могли, так як ключі від квартири мав потерпілий ОСОБА_14 , двері квартири були зажди зачинені. Свідок ОСОБА_22 також підтвердила наявність в під`їзді будинку справного домофону.

Також важливо в цій частині і те, що під час вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_13 був в стані алкогольного сп`яніння. Цей факт визнав як сам обвинувачений в ході досудового та судового слідства, так і підтверджує висновок ОКЗ ЛОР ЛОДКНД № 6837 від 15.11.2012 року.

В суді першої інстанції свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 вказували, що ОСОБА_13 зловживав алкогольними напоями. А свідок ОСОБА_17 вказував, що обвинувачений бував агресивним в стані алкогольного сп`яніння.

Аналогічні показання надавали і свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які вказували, що ОСОБА_13 часто вживав алкогольні напої, після чого ставав агресивним, неадекватним, міг нанести тілесні ушкодження, а на наступний день нічого не пам`ятав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 КПК України докази щодо певної звички або звичайної ділової практики підозрюваного, обвинуваченого є допустимими для доведення того, що певне кримінальне правопорушення узгоджувалося із цією звичкою підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно така звичка забувати все на наступний день після алкогольного сп`яніння пояснює і той факт, що обвинувачений ОСОБА_13 не міг чітко вказати час, коли завдав потерпілому удар пляшкою, інші обставини його побиття.

Окрім цього, згідно висновку судово-імунологічної експертизи № 1112/2012-ім від 08.12.2012 року в слідах на штанах, куртці речах, вилучених в обвинуваченого ОСОБА_13 , було виявлено кров людини, яка може походити як від потерпілого ОСОБА_14 , так і від обвинуваченого ОСОБА_13 /т.1 а.с.222-227/

Зрештою, факт причетності до вчиненого злочину ОСОБА_13 підтверджується як його показаннями, так і протоколом огляду місця події від 15.11.2012 року, фототаблицею до нього в частині того, що обвинувачений намагався приховати сліди вчиненого, зішкрібаючи сліди крові.

У поданих апеляційних скаргах ОСОБА_13 та його захисник ставлять під сумнів належність таких доказів як показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та інших, якими суд обґрунтовує доведеність вини ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки такі прямо не вказують на факт вчинення вказаного кримінального правопорушення саме обвинуваченим.

Однак, згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Допитані у судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла та свідки, хоча і не були очевидцями події злочину, та надали чіткі показання щодо характеристики, поведінки в побуті та певних звичок притаманних обвинуваченому ОСОБА_13 .

Що ж стосується покликання сторони захисту на те, що під час досудового розслідування було порушено право ОСОБА_13 на захист, оскільки не надано можливості вибору адвоката, то дані покликання колегія суддів розцінює як необ`єктивні та такі, що не відповідають обставинам справи.

Згідно з ст. 20 КПК України підозрюваний чи обвинувачений має право на захист, яке, зокрема, полягає у наданні йому можливості користуватися правовою допомогою захисника.

Як вбачається з матеріалів справи, під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_13 , надаючи свої першочергові показання, не бажав користуватися послугами захисника, про що написав відповідну заяву /т.1 а.с.70/. В подальшому він бажав, щоб йому надавала правову допомогу захисник адвокат ОСОБА_25 , про що також написав відповідну заяву /т.1 а.с.89/. Факт надання правової допомоги підтвердила і сама ОСОБА_25 в ході судового розгляду судом першої інстанції.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела те, що ОСОБА_13 вчинив убивство ОСОБА_14 .

Призначаючи ОСОБА_13 покарання, суд першої інстанції вірно врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, його наслідки, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, та призначив об`єктивне покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин.

В зв`язку з викладеним, колегія суддів не вбачає істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, та вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника - адвоката ОСОБА_12 до задоволення не підлягають.

Що стосується цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 в частині відшкодування моральної шкоди та поданої нею апеляційної скарги в цій частині, то дослідивши обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку, що такі вимоги потерпілої слід задоволити в повному обсязі.

Так, згідно постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загибель близької людини - це велике горе, яке супроводжується значними емоційними та душевними стражданнями. У померлого ОСОБА_14 було четверо доньок, кожна з яких уже ніколи не зможе повернути рідного батька.

Враховуючи вищенаведене, а також виходячи з засад розумності, справедливості, об`єктивності, враховуючи характер та обсяг страждань, та з урахуванням інших обставин справи, апеляційний суд прийшов до переконання, що на користь потерпілої ОСОБА_10 слід стягнути 100.000 грн. /сто тисяч/ завданої моральної шкоди.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_13 за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2013 року у виді тримання під вартою слід залишити без змін та взяти його під варту у залі суду.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задоволити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2013 року щодо ОСОБА_13 в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 змінити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_10 100.000 грн. /сто тисяч/ завданої моральної шкоди.

У решті вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2013 року щодо ОСОБА_13 залишити без змін.

Запобіжний захід ОСОБА_13 за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2013 року залишити без змін тримання під вартою та взяти ОСОБА_13 під варту у залі суду.

Зарахувати ОСОБА_13 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання до моменту винесення ухвали судової колегії у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2014 року, а саме, з 15 листопада 2012 року по 24 квітня 2014 року.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4