Справа №11-775/11 01.12.2011 01.12.2011 01.12.2011
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ч. 1 ст. 390 КК України Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 грудня 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Куценко О.В.,

суддів Кателіна В.П., Олещук Т.Л.,

за участю прокурора Якименка О.П.,

засудженого - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_3 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2011 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с.м.т. Братське Миколаївської області, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працюючий, мешканець вул. Щорса, 39, с.м.т. Братське Миколаївської області, судимий 19.01. 2009 року Братським районним судом Миколаївської області за ст. 162 ч.1 КК України на 3 роки обмеження волі,

засуджений 13 вересня 2011 року вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області за ст. 390 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяця.

Відповідно до ст. 71 КК України, ОСОБА_3 частково приєднано не відбуте покарання за попереднім вироком суду від 19.01. 2009 року і остаточно йому призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Згідно вироку суду, 19.01. 2009 року, ОСОБА_3 був засуджений Братським районним судом Миколаївської області за ст. 162 ч.1 КК України на 3 роки обмеження волі і відбував покарання в Новобугському виправному центрі № 103 Миколаївської області. Оскільки засуджений заболів на туберкульоз, адміністрацією виправного центру був направлений на лікування до Миколаївського протитуберкульозного диспансеру, розташованого в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області.

Відповідно до наказу № 50 від 13 квітня 2011 року начальника Новобугського виправного центру № 103 засудженому були визначені межі виправного центру для проходження стаціонарного лікування, це територія Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру.

Відбуваючи покарання за вироком суду в виді обмеження волі, та знаходячись на лікуванні, ОСОБА_3М, 17.04. 2011 року, 16.05.2011 року, 23.05. 2011 року, 30.05. 2011 року, 02.06. 2011 року без поважних причин був відсутній на лікуванні. 04.06. 2011 року, ОСОБА_3, з метою ухилення від відбуття покарання взагалі самовільно покинув територію диспансеру і поїхав до свого брата в с.м.т. Братське Миколаївської області де був і затриманий працівниками міліції.

В апеляції засуджений ОСОБА_3 не оспорюючи обставин вчиненого ним злочину і правильність кваліфікації, просить помякшити покарання, змінивши вирок суду першої інстанції в цієї частині. На його думку, судом не враховано, що він є інвалідом 3-ї групи і потребує лікуванню, повний сирота, визнав свою вину, що судом не взято до уваги при призначенні йому покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_3 в підтримку своєї апеляції, думку прокурора, який вважає вирок суду першої інстанції законним і обгрунтованим, вивчивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про наявність вини ОСОБА_3 у вчиненому злочині за вказаними у вироку обставин, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину визнав повністю і судом його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 390 ч.1 КК України, як самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, засудженого до обмеження волі.

Покарання ОСОБА_3 судом призначено у відповідності до вимог ст. 65-67 КК України, враховаши ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, обставин, які помякшують покарання - його стан здоровя, щире каяття.

Доводи засудженого ОСОБА_3, які викладені в апеляції колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони враховані судом першої інстанції при постановлення вироку.

У звязку з наведеним, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду першої інстанції, і помякшення покарання, як просить засуджений в своєї апеляції. Призначене покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 365-366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2011 року щодо ОСОБА_3 - без зміни.

Головуючий:

Судді: