Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9

суддів: ОСОБА_10, ОСОБА_11,

при секретарі ОСОБА_12,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000370, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за касаційною скаргою засудженого на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 30 серпня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_13

захисника ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам провадження, просить їх скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю події кримінального правопорушення. Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, засудив його безпідставно, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів його винуватості, а висновки судів ґрунтуються на суперечливих показаннях свідків та потерпілого ОСОБА_3 Також засуджений зазначає про порушення його права на справедливий суд.

Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 30 серпня 2013 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 190 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2015 року вирок місцевого суду залишено без змін, ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він у період з квітня 2008 року по серпень 2012 року, умисно, шляхом обману й зловживання довірою ОСОБА_3, під приводом придбання останньому квартири в м. Лисичанську Луганської області, заволодів грошовими коштами останнього в розмірі 89 839,21 грн.

Крім того, на початку вересня 2010 року ОСОБА_1, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, запропонувавши ОСОБА_3 від його імені розрахуватися з ОСОБА_4 в розмірі 10 000 дол. США, що за курсом НБУ становило 78 866,99 грн, отриманих ним від останнього під приводом придбання квартири в м. Лисичанську Луганської області, повторно заволодів грошима ОСОБА_3 у вказаному розмірі.

Також ОСОБА_1 на початку грудня 2012 року, маючи умисел на заволодіння майном шляхом обману і зловживання довірою, під приводом придбання ОСОБА_3 земельної ділянки в м. Лисичанську Луганської області, отримавши від останнього 2 000 дол. США, що за курсом НБУ становило 15 986 грн, заздалегідь не маючи наміру виконувати це зобов'язання, а також отримавши від ОСОБА_3 у борг за власним проханням 6 300 грн на строк до 01 лютого 2013 року, також заздалегідь не маючи наміру виконувати це зобов'язання, повторно заволодів грошима ОСОБА_3, завдавши йому матеріальної шкоди на загальну суму 22 286 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання поданої скарги, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Однак зазначених норм кримінального процесуального закону суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження не дотримався та ухвалив вирок, який не відповідає вимогам закону.

Так, суд першої інстанції під час ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_1 в його мотивувальній частині всупереч вимогам ст.ст. 85-89 КПК України не дав оцінки з точки зору їх належності та допустимості доказам, поданим стороною обвинувачення, та на які вказував під час судового розгляду засуджений.

Не навів суд у своєму рішенні й доказів, наданих стороною обвинувачення, які поза розумним сумнівом підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого злочину, а з тих, які наведені, залишилось незрозумілим, що вони підтверджують чи спростовують.

Крім того, суд першої інстанції не перевірив і не спростував заяви засудженого про те, що потерпілий ОСОБА_3 його обмовив через наявність між ними неприязних стосунків, а також не проаналізував показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на відповідність їх вимогам ст. 97 КПК України й не обговорив з учасниками судового провадження можливість визнання цих показань з чужих слів як допустимих доказів.

За таких обставин колегія суддів уважає, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. 94 КПК України не перевірив належним чином усіх доказів, здобутих органом досудового слідства та наданих сторонами кримінального провадження, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, свої висновки в передбачений законом спосіб не мотивував та ухвалив вирок, який не можна вважати законним й обґрунтованим, а тому він на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за апеляційними скаргами, зокрема, захисника та засудженого, на допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону уваги не звернув, підлягає скасуванню й ухвала суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, й відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 30 серпня 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11