Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_16,
суддів:ОСОБА_17, ОСОБА_18,
за участю прокурора ОСОБА_19,
захисника ОСОБА_5,
засудженого ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 18 серпня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2013 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією майна;

- за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 2 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією майна.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_6 судові витрати на проведення експертиз.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він близько 01 год. 24 лютого 2006 року в с. Рогозів Бориспільськго району Київської області проник в приміщення Будинку культури, звідки таємно викрав майно ОСОБА_7 на загальну суму 8 764 грн.

У вересні-листопаді 2009 року ОСОБА_6 самовільно, без поважних причин, не повідомивши правоохоронні органи, залишив місце проживання, чим ухилився від адміністративного нагляду, встановленого на строк 2 роки постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 червня 2009 року.

Близько 12 год. 19 листопада 2009 року ОСОБА_6 за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, в масках, представившись працівниками міліції, проникли в будинок АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_8, де напали на останнього. При цьому невстановлена особа нанесла потерпілому удар по голові, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, а ОСОБА_6 обшукав будинок і забрав 700 грн., якими вони розпорядилися на власний розсуд.

Крім того, в середині березня 2010 року ОСОБА_6 із знайденої одноствольної мисливської рушниці «ІЖ-ЗК» 16 калібру, шляхом відпилювання частини ствола виготовив обріз, який незаконно зберігав в будинку АДРЕСА_2, де його 19 травня 2010 року вилучили працівники міліції.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6, посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особі засудженого, порушує питання про скасуванні судових рішень та направлення справи на нове розслідування. Зазначає про відсутність доказів його винуватості за ч. 3 ст. 187 КК України та, що місцевий суд при повторному розгляді справи безпідставно призначив йому більш суворе покарання, ніж за попереднім вироком, який було скасовано апеляційним судом за його скаргою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який частково її підтримав і просив судові рішення змінити, пом'якшити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.

Твердження засудженого про його невинуватість у вчиненні розбою з проникненням у житло є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8, який повідомив, що 19 листопада 2009 року ОСОБА_6 разом з невідомим, у масках, представившись працівниками міліції, проникли в його будинок в с. Рогозів Бориспільського району, де його побили та забрали 700 грн, при цьому ОСОБА_6 він упізнав по голосу; показаннями свідка ОСОБА_9, який повідомив, що того вечора ОСОБА_6 вдома не було; показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - понятих під час відтворення обстановки та обставин події розбійного нападу, які повідомили, що ОСОБА_6 добровільно розповідав обставини скоєння цього злочину, при цьому ніякого тиску на нього не чинилося; показаннями свідка ОСОБА_12, який повідомив, що в 20-их числах листопада 2009 року був присутнім під час дачі ОСОБА_6 зізнавальних свідчень про скоєння розбійного нападу, які останній давав добровільно; показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що під час проведення слідчих дій до ОСОБА_6 фізичного та психологічного тиску не застосовувалось. Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними та підтверджуються, зокрема, даними протоколу очної ставки між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, в ході якої останній зазначив, що ОСОБА_6 неодноразово просив його змінити показання і сказати, що того дня він постійно був вдома; даними протоколів очної ставки між ОСОБА_6 та ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15; даними висновку судово-медичної експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_8 виявлено легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я; даними висновку додаткової судово-медичної експертизи, відповідно до якої не виключається можливість спричинення цього тілесного ушкодження обрізом мисливської рушниці НОМЕР_1, вилученої у ОСОБА_6; даними протоколів відтворення обстановки та обставин події; даними протоколу огляду місця події; даними явки з каяттям ОСОБА_6, де він щиросердечно зізнався в скоєнні розбійного нападу на ОСОБА_8 та іншими доказами у справі.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що працівники міліції застосували до нього недозволені методи слідства, внаслідок чого він написав неправдиву явку з каяттям, були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій. При цьому суди правильно вказали, що ці твердження ОСОБА_6 свідчать про намір останнього уникнути кримінальної відповідальності за скоєне та повністю спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і даними постанови про відмову в порушенні кримінальної справи щодо працівників міліції.

За таких обставин винуватість ОСОБА_6 в скоєнні розбійного нападу на ОСОБА_8 повністю доведена і його дії за ч. 3 ст. 187 КК України кваліфіковано правильно.

Разом з тим, доводи засудженого ОСОБА_6 про суворість призначеного йому покарання заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 2 ст. 375 КПК України 1960 року при новому розгляді справи судом першої інстанції застосування закону про більш тяжкий злочин та посилення покарання допускається тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляцією прокурора або потерпілого чи його представника в зв'язку з необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин або коли при скасуванні вироку визнано необхідним застосувати більш суворе покарання, а також, коли при додатковому розслідуванні справи буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжкий злочин, або коли збільшився обсяг обвинувачення.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 березня 2012 року було скасовано вирок Бориспільського міськрайонного суду від 13 жовтня 2011 року, яким ОСОБА_6 засуджено: за ст. 395 КК України до 5 місяців арешту; за ч. 1 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_6 було визначено покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Цей вирок місцевого суду було скасовано за апеляціями прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, і засудженого з підстав істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону при проведенні досудового слідства.

Суд першої інстанції під час нового розгляду справи, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 263 КК України 3 роки позбавлення волі і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна, порушив вимоги ст. 375 КПК України 1960 року.

Апеляційний суд, розглядаючи справу за апеляціями прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, та засудженого, на ці порушення уваги не звернув.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що необхідно змінити судові рішення і пом'якшити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна та за ч. 1 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ст. 395 КК України, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би підставою для скасування судових рішень, у справі не встановлено.

Керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України та статтями 394-396 КПК України 1960 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2014 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Пом'якшити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна та за ч. 1 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ст. 395 КК України, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна.

Судді:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18