АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/364/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/431/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2015 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2015 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 09 серпня 2013 року за № 0000116, за яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець м. Нікополя Дніпропетровської області, громадянин України,

українець, з вищою освітою, не працюючий, одружений, раніше не судимий,

зареєстрований та проживаючий за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6 .

В апеляційних скаргах:
Прокурор у кримінальному провадженні, не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, просить скасувати вирок, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Речові докази залишити в матеріалах кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок, у зв`язку з відсутністю події злочину.
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2015 року ОСОБА_6 було визнано винним за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за наступних обставин.
ОСОБА_6 , займаючи посаду в період часу з 07.10.2008 року, згідно наказу № 209 о/с від 20.09.2008 року, по 29.03.2011 року, згідно наказу № 49 о/с від 29.03.2011 року, дізнавача сектору дізнання Нікопольського міського відділу (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області (надалі по тексту Нікопольського МВ), розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Станіславського, 1, являючись посадовою особою - представником влади, наділеним правом у межах своєї компетенції пред`являти вимоги, а також приймати рішення, обов`язкові для виконання фізичними та юридичними особами незалежно від їх відомчої приналежності чи підлеглості, вчинив службове підроблення за наступних обставин.

Відповідно до Присяги працівника органів внутрішніх справ України, прийнятої ОСОБА_6 21.09.2005 року, останній поклявся суворо дотримуватися її (України) Конституції та чинного законодавства. Відповідно до посадової інструкції дізнавача сектору дізнання, затвердженої начальником Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області від 30.12.2009 року: «забезпечує проведення дізнання відповідно із кримінально-процесуальним законодавством України. Особисто оглядає місця події та несе повну відповідальність за якість огляду…». Крім того, відповідно до ст. 65 КПК України (в редакції 1961 року): «Доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються: … протоколами слідчих… дій…».

Відповідно до ст. 190 КПК України (в редакції 1961 року): «З метою виявлення слідів злочину та інших речових доказів, з`ясування обстановки злочину, а також інших обставин, які мають значення для справи, слідчий проводить огляд місцевості, приміщення, предметів та документів… Про результати огляду слідчий складає протокол».

Відповідно до ст.191 КПК України (в редакції 1961 року): «Огляд проводиться в присутності не менше двох понятих…».

Незважаючи на вище перелічені обов`язки та норми Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1961 року), дізнавач сектору дізнання Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, протягом 2010 року, під час несення служби систематично складав і вносив до протоколів огляду місця подій завідомо неправдиві відомості, що вже на першочерговій стадії досудового слідства унеможливлювало подальше розслідування виявленого злочину, про яке заявили особи, відповідно до ст. 22 КПК України (в редакції 1961 року), а саме: «Прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи…».

Так, 13.08.2010 року в Нікопольський МВ ГУМВС звернувся гр. ОСОБА_8 за фактом крадіжки його майна (мобільного телефону) з гаражу № НОМЕР_1 автокооперативу «Дружба» по вул. Хлястікова в м. Нікополі. У той же день дане звернення було зареєстровано в ЖРЗПЗ за № 6594. У зв`язку з надходженням заяви про злочин , на місце події виїхала слідчо-оперативна група, до складу якої входив дізнавач сектору дізнання Нікопольського МВ ОСОБА_6 . Прибувши на місце події, 13.08.2010 року в період часу приблизно з 16 до 17.00 год. ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, в порушення прийнятої ним вищевказаної Присяги працівника органів внутрішніх справ України, вимог вищезазначених статей Кримінальнопроцесуального кодексу України (в редакції 1961 року), посадової інструкції дізнавача сектору дізнання, провів слідчу дію - огляд місця події: гаража № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Дружба» по вул. Хлястікова в м. Нікополі, без залучення і присутності понятих. Після чого, ОСОБА_6 , умисно, власноруч склав протокол огляду місця події від 13.08.2010 року із зазначенням часу його складання 16.15 год. 16.35 год., в який вніс завідомо неправдиві відомості про проведення огляду в присутності вигаданих понятих ОСОБА_9 , нібито мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , і ОСОБА_10 , нібито мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Після занесення до протоколу огляду місця події вищевказаних неправдивих фактів і виконання невстановленою слідством особою (особами) підписів від імені понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , умисно, власноручно підписав вказаний протокол огляду місця події, чим засвідчив достовірність викладених у ньому завідомо неправдивих даних. Місце та час складання ОСОБА_6 зазначеного завідомо неправдивого протоколу огляду місця події в ході слідства не встановлено, але складений він був не раніше 13.08.2010 року.

Крім того, 26.11.2010 року до Нікопольського МВ звернувся ОСОБА_11 за фактом крадіжки його майна (автомобіля ВАЗ-2170 держ. № НОМЕР_2 ). У той же день дане звернення було зареєстровано в ЖРЗПЗ за № 9498. У зв`язку з надходженням заяви про злочин, на місце події виїхала слідчо-оперативна група, до складу якої входив дізнавач сектору дізнання Нікопольського МВ ОСОБА_6 . Прибувши на місце події, 26.11.2010 року в період часу приблизно з 12 до 13.00 год., ОСОБА_6 , повторно, продовжуючи свою злочинну діяльність, в порушення прийнятої ним вищевказаної Присяги працівника органів внутрішніх справ України, вимог вищезазначених статей Кримінальнопроцесуального кодексу України (в редакції 1961 року), посадової інструкції дізнавача сектору дізнання, провів слідчу дію - огляд місця події за адресою: м. Нікополь, вул. Шевченка, 49, без залучення і присутності понятих. Після чого, ОСОБА_6 , умисно, власноруч склав протокол огляду місця події від 26.11.2010 року із зазначенням часу його складання 12.12 год. 12.50 год., в який вніс завідомо неправдиві відомості про проведення огляду в присутності вигаданих понятих ОСОБА_12 , нібито мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , і ОСОБА_13 , нібито мешкає за адресою: АДРЕСА_5 .

Після занесення до протоколу огляду місця події вищевказаних неправдивих фактів і виконання невстановленою слідством особою (особами) підписів від імені понятих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , умисно, власноручно підписав вказаний протокол огляду місця події, чим засвідчив достовірність викладених у ньому завідомо неправдивих даних. Місце та час складання ОСОБА_6 зазначеного завідомо неправдивого протоколу огляду місця події в ході слідства не встановлено, але складений він був не раніше 26.11.2010 року.

Крім того, 16.12.2010 року до Нікопольського МВ звернулася ОСОБА_14 за фактом крадіжки її майна (сумочки з грошима з автомобіля «ГАЗЕЛЬ» держ. № НОМЕР_3 ). У той же день дане звернення було зареєстровано в ЖРЗПЗ за № 10012. При цьому, ОСОБА_6 , повторно, продовжуючи свою злочинну діяльність, в порушення прийнятої ним вищевказаної Присяги працівника органів внутрішніх справ України, вимог вищезазначених статей Кримінальнопроцесуального кодексу України (в редакції 1961 року), посадової інструкції дізнавача сектору дізнання, взагалі не провів огляд місця події на місці вчинення злочину (м. Нікополь, вул. Електрометалургів, район ринку «8-й квартал»), а так само фактично не провів огляд автомобіля «ГАЗЕЛЬ» держ. № НОМЕР_3 , звідки було викрадене майно заявниці. Незважаючи на це, ОСОБА_6 , умисно, власноруч склав протокол огляду місця події від 16.12.2010 року із зазначенням часу його складання 11.36 год. 12.00 год., в який вніс завідомо неправдиві відомості про проведення огляду, в тому числі в присутності вигаданих понятих ОСОБА_15 , нібито мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , і ОСОБА_16 , нібито мешкає за адресою: АДРЕСА_7 .

При цьому ОСОБА_6 в даному протоколі завідомо неправдиво зазначив про відсутність слідів рук, придатних для ідентифікації особи (без участі в огляді місця події спеціаліста криміналіста).

Після занесення до протоколу огляду місця події вищевказаних неправдивих фактів і виконання невстановленою слідством особою (особами) підписів від імені понятих ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , умисно, власноручно підписав вказаний протокол огляду місця події, чим засвідчив достовірність викладених у ньому завідомо неправдивих даних.

В результаті вищенаведених протиправних дій ОСОБА_6 склав та вніс завідомо неправдиві дані до офіційного документу, яким є протокол огляду місця події, оскільки є документом, який складається від імені органів державної влади, які засвідчують конкретний факт і подію, що мають юридичне значення, зовні складений належним чином за формою і має необхідні реквізити (дату, підписи).

ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за ознаками службового підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання завідомо неправдивих документів.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності, в зв`язку із закінченням строків давності.

Речові докази вирішено залишити у кримінальному провадженні.

В обґрунтування вимог своїх апеляційних скарг:
Прокурор у кримінальному провадженні зазначає, що в порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність судом при призначенні покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, не застосовано додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, яке відповідно до санкції статті є обов`язковим при призначенні покарання.

Також, на думку апелянта, судом не достатньо враховані ті обставини, що ОСОБА_6 вчинив злочин, будучи працівником правоохоронного органу, у зв`язку з чим, просить також призначити йому більш суворе основне покарання у вигляді обмеження волі, а не штрафу, як визначено судом першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що в його діях відсутній склад злочину, оскільки складені ним протоколи огляду місця події підтвердили зміст заяв про злочини, а заявники засвідчили, що наявні в протоколах підписи належать їм.
Апелянт звертає увагу на те, що судом не було проведено почеркознавча експертиза підписів заявників, а висновок почеркознавчої експертизи, який знаходиться в матеріалах провадження не підтвердив, що підписи в протоколах належать йому.
Крім того, допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 підтвердили проведення оглядів місця події в присутності понятих, але суд не взяв до уваги зазначені свідчення.
Також ОСОБА_6 зазначає в апеляції, що з огляду на чинне законодавство протокол огляду місця події не можна вважати офіційним документом, оскільки це, як на його думку, процесуальний документ.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просив ухвалити свій вирок та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого.

Обвинувачений під час апеляційного розгляду підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати вирок суду та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами апеляційного розгляду подані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, прослухавши технічний запис судових засідань в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді даного кримінального провадження суд першої інстанції не допустив порушень цих вимог кримінального процесуального закону.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив, із дотриманням вимог ст. 94 КПК України, та навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення, відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого не викликають сумнівів у правильності судового рішення та спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Зокрема, судом було обґрунтовано визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 13 серпня 2010 року, 26 листопада 2010 року і 16 грудня 2010 року здійснив службове підроблення, тобто вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а також склав завідомо неправдиві документи, оскільки це об`єктивно підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме, письмовими доказами:

- оригіналами протоколів огляду місця події від 13.08.2010 року, 26.11.2010 року, 16.12.2010 року (т. 1 а.к.п. 102, 105, 107), згідно змісту яких дізнавачем ОСОБА_6 , в присутності ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та в присутності понятих, було складено протоколи огляду місця події. В протоколах є чотири підписи. Виходячи з тексту протоколів, два з них мають бути підписами понятих, один - підписом заявника, і один - підпис особи, яка складала протоколи;

- відповідями на запити слідчого, відповідно до яких особисті дані на громадян: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в СГІРФО Нікопольського МВ (по обслуговуванню м. Нікополя та Нікопольського р-ну) УМВС України в Дніпропетровській області - не значаться (т. 1 а.к.п. 39, 67);

- довідками довідкового бюро Нікопольського МВ (по обслуговуванню м. Нікополя та Нікопольського р-ну) УМВС України в Дніпропетровській області, згідно яких ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за вказаними адресами не зареєстровані (т. 1 а.к.п. 43, 45, 46, 48);

- довідкою Нікопольського МВ про те, що ОСОБА_6 дійсно був у складі слідчо-оперативної групи 13.08.2010 року, 26.11.2010 року та 16.12.2010 року (т. 1 а.к.п. 97);

- інформацією, наданою Нікопольским МВ, щодо зупинення провадження у кримінальних справах за заявами ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , в зв`язку з не встановленням осіб, причетних до скоєння злочинів (т. 2 а.к.п. 118);

- витягом з наказу ГУМВС України в Дніпропетровській області від 20.09.2008 року № 209о/с., згідно якого ОСОБА_6 було призначено дізнавачем сектору дізнання Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського р-ну) (т. 2 а.к.п. 3);

- присягою працівника органів внутрішніх справ України, прийнятої ОСОБА_6 21.09.2005 року, про суворе її дотримання, Конституції України та чинного законодавства (т. 2 а.к.п. 5);

- посадовою інструкцією дізнавача сектору дізнання, затвердженої начальником Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області від 30.12.2009 року, відповідно якої ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді, повинен забезпечити проведення дізнання відповідно із кримінально-процесуальним законодавством України, особисто оглянути місце події та несе повну відповідальність за якість огляду тощо (т. 2 а.к.п. 6-8).

Слід зазначити, що суд обґрунтовано визнав належними, допустимими та достовірними доказами показання свідка ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , які у судовому засіданні підтвердили, що протоколи огляду місця події не складалися і понятих при виїзді слідчих груп на місце події ніхто не запрошував, заяви і інші документи вони підписували, але, як пояснив окремо кожен з них, не звертали уваги, що саме за документи вони підписували.

Крім того, свідок ОСОБА_21 пояснювала, що всі документи вона підписувала в приміщенні МВ і крім того. Вона вимагала провести огляд машини та пошукати відбитки, але їй було відмовлено з посиланням на те, що їх там не буде.

Також, суд першої інстанції взяв до уваги покази свідка ОСОБА_22 , який працював в Нікопольському МВ начальником сектору дізнання, та пояснив суду, що ним була проведена перевірка кримінальних справ, в яких часто повторювались прізвища, ім`я та по батькові понятих. Далі прокуратура проводила перевірку, справи були вилучені до з`ясування обставин. Як пізніше зрозумів, людей зазначених в справах в якості понятих не існувало. Ці справи в подальшому були призупинені, так як не було встановлено особу.

Доводи в апеляції обвинуваченого та його твердження як при розгляді справи судом першої інстанції так і при апеляційному розгляді, що залучені ним поняті самі називали своє прізвище та ім`я по батькові, місце реєстрації, а він не перевіряв ці дані, оскільки закон цього не вимагає, тобто залучені поняті обманювали його, на думку колегії суддів є неспроможними, оскільки дійсно, як зазначено судом першої інстанції малоймовірне, оскільки тричі, у різний час, 6 осіб, під час складання протоколів вказували повністю чужі імена, прізвища та місце проживання, при цьому 2 прізвища у двох протоколах є однаковим ОСОБА_23 (протоколи від 26.11.2010р. та 16.12.2010р.).

Крім того, під час судового розгляду обвинувачений не заперечував факт складання протоколів, що, в свою чергу, доводить наявність у нього умислу на скоєння правопорушення та спростовує доводи його апеляційної скарги.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , які є працівниками Нікопольського МВ та були в складі СОГ 13.08.2010 року, 26.11.2010 року, 16.12.2010 року (т. 1 а.к.п. 97), на пояснення яких як на доказ своєї невинуватості посилається обвинувачений в своїй апеляції, в свої поясненнях не надали категоричної відповіді щодо залучення понятих при огляді місця події, крім того, їх свідчення, на думку колегії суддів, не можна вважати об`єктивними, оскільки ці свідки працівники міліції, які також разом з ОСОБА_6 були в складі СОГ при проведенні огляду місця події.

Щодо доводів в апеляції обвинуваченого, які стосуються тлумачення поняття «офіційного документу», який є складовою злочину службового підроблення, слід зазначити, що в даному випадку суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що протокол огляду місця події є саме офіційним, а не процесуальним документом, як це вважає обвинувачений, оскільки протокол огляду місця події засвідчує факти, що мають юридичне значення, тобто такі, які породжують, змінюють чи припиняють певні правовідносини, а в даному випадку, є підставою для порушення кримінальної справи та вважаються як доказ відповідно до вимог ст. 65 КПК України (в редакції 1960 року).

Що стосується доводів в апеляційній скарзі обвинуваченого щодо висновку почеркознавчої експертизи, яка не доводить його вину в скоєнні правопорушення, слід зазначити, що суд першої інстанції у своєму вироку сам дійшов висновку про неналежність такого доказу, як висновок почеркознавчої експертизи відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України, та не посилався на цей доказ, як на доказ вини обвинуваченого.

Судом першої інстанції, на думку колегії суддів, ретельно було перевірено покази обвинуваченого в частині його непричетності до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, і з урахуванням встановлених в ході досудового розслідування та перевірених в суді доказів, обґрунтовано визнано недостовірними та такими, що не знайшли свого підтвердження, і спрямовані на ухилення від відповідальності за скоєне.

Таким чином, в ході досудового розслідування та судового розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало значення для правильного вирішення провадження, тобто характеризуючі об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, допитані всі особи, показання яких мають значення для провадження, а тому висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені службового підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання завідомо неправдивих документів, підтверджується сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і з достатньою повнотою досліджених судом.

При цьому, на думку колегії суддів, під час досудового розслідування та судового розгляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на вирішення питання про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не допущено.

За встановлених судом фактичних обставин провадження, дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України кваліфіковані правильно.

Що ж стосується неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність при обранні основного та додаткового покарань за вчинений злочин ОСОБА_6 , то на думку колегії суддів, вони є безпідставними, оскільки призначене судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, вчиненому та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення.

При обранні покарання ОСОБА_6 суд достатньою мірою врахував обставини, що мають значення, а також особу обвинуваченого, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, сім`ю, своєї вини не визнав; відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, і призначив покарання в межах санкції статті у вигляді штрафу.

Крім того, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України, суд звільнив обвинуваченого від призначеного покарання.

Доводи прокурора у кримінальному провадженні про не застосування додаткової міри покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю при обранні основного покарання у вигляді штрафу, є також безпідставними, виходячи зі слідуючого.

В постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2012 року № 5-3кс12 зазначено, що при засудженні особи за частиною 1 статті 366 КК України в редакції Закону, яка діяла до 01 липня 2011 року, додаткове покарання могло бути приєднане лише до такого виду основного покарання, як обмеження волі.

Проте, 07 квітня 2011 року законодавець прийняв Закон України №3206-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення», який набрав чинності з 01 липня 2011 року. Цим Законом були внесені зміни, зокрема, до санкції частини 1 статті 366 КК України, у якій після переліку основних альтернативних покарань був поставлений такий розділовий знак як кома, чим визнана можливість застосування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як до штрафу, так і до обмеження волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 інкримінуються злочини, вчинені ним 13 серпня 2010 року, 26 листопада 2010 року і 16 грудня 2010 року, тобто до 01 липня 2011 року, коли була змінена санкція статті 366 ч. 1 КК України, а тому доводи прокурора в цій частині слід вважати необґрунтованими.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2015 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 09 серпня 2013 року за № 0000116, відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4