АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
11/490/748/12 Головуючий у 1 й інстанції - Ігнатенко
Доповідач - Косенко Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Косенка Л.М.

суддів Капелюхи В.М., Бровченко Л.В.

з участю прокурора Брусенцової І.В.

потерпілого ОСОБА_1

адвоката ОСОБА_2

захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2012 року.

Цим вироком засуджені:

ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимий,-

за ч.2 ст.289 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк пять років з конфіскацією майна.

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2,

Раніше не судимий,-

за ч.2 ст.289 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк пять років з конфіскацією майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 4023 грн 75 коп на відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно з вироком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винними у вчиненні злочинів за таких обставин.

29 вересня 2011 року приблизно о першій годині ночі у м. Дніпропетровську в дворі будинку № 104 на проспекті Газети «Правда»ОСОБА_5, який перебував у стані алкогольного спяніння, і ОСОБА_6 за попередньою змовою між собою незаконно заволоділи автомобілем «ІЖ 212151»та іншим майном, що належить ОСОБА_7, всього на суму 8047 грн 50 коп.

21 жовтня 2011 року приблизно о 2 год ночі у дворі будинку № 8 на вулиці Корольовій м. Дніпропетровська ОСОБА_5, який перебував у стані алкогольного спяніння, і ОСОБА_6 за попередньою змовою між собою незаконно заволоділи належним ОСОБА_1 автомобілем «ВАЗ 21011»вартістю 12 000 грн.

В апеляції адвокат ОСОБА_2 просила звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, урахувавши дані про його особу, а також обставини, що помякшують покарання, і те, що він вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, частково відшкодував завдану злочином шкоду.

Засуджений ОСОБА_5 у своїй апеляції посилається на обставини, що помякшують покарання, просить врахувати те, що вину в учиненні злочинів, за які його засуджено, визнав повністю, розкаявся в скоєному. Виходячи з цього просить, як це видно з апеляції, про призначення йому покарання, не повязаного з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення засудженого ОСОБА_5, який підтримав свої апеляційні доводи про помякшення призначеного йому покарання, адвоката ОСОБА_2, яка підтримала доводи, викладені нею в апеляції, пояснення потерпілого ОСОБА_1, захисників ОСОБА_3, ОСОБА_4 про задоволення поданих апеляцій, міркування прокурора Брусенцової І.В. про залишення апеляцій без задоволення, а вироку без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду про винність ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, підтверджений зібраними у справі доказами, які правильно оцінені судом, обґрунтовано покладені ним в основу вироку, і в апеляціях засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_2 не заперечується.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 і ОСОБА_5 за ч.2 ст.289 КК України є правильною і в апеляціях також не оспорюється.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність винності засуджених, не встановлено.

Доводи ОСОБА_5 про те, що він не учиняв злочину у стані алкогольного спяніння, не грунтуються на матеріалах справи, оскільки вони спростовуються, як визнанням самого засудженого на досудовому слідстві і в судовому засіданні про вживання ним спиртних напоїв, так і показаннями засудженого ОСОБА_6 про перебування ОСОБА_5 в нетверезому стані. Тому колегія суддів посилання ОСОБА_5 щодо його стану під час учинення злочинів вважає необгрунтованим.

Не можна погодитися і з твердженнями ОСОБА_5 про те, що у суду були підстави для призначення йому покарання, не повязаного з позбавленням волі.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та помякшують покарання. Визнаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Як видно з вироку, суд призначив ОСОБА_5 покарання, яке є мінімальним згідно санкції ч.2 ст.289 КК, за якою його засуджено.

Під час розгляду справи достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_5 статей 69 і 75 КК судом не встановлено і в апеляційній скарзі засудженого також не наведено.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, а також усі обставини справи, в тому числі й ті, що помякшують покарання, на які посилається в апеляції засуджений.

Суд, як убачається з вироку і матеріалів справи, зважив на відсутність у нього судимостей, помірковану поведінку в побуті. Проте ОСОБА_5, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, злочинні дії відносно потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_1 вчинив з корисливих мотивів, викрадений в потерпілого ОСОБА_7 автомобіль розібрав на частини, які здав на металобрухт, заподіяну злочином шкоду не відшкодував.

Виходячи з наведеного призначене судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, тому підстав для його пом'якшення за мотивами, зазначеними в апеляції ОСОБА_5, в тому числі із застосуванням статей 69 і 75 КК, колегія суддів не вбачає.

Доводи адвоката ОСОБА_2 про те, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд в достатній мірі не врахував декілька пом'якшуючих обставин та необгрунтовано призначив йому суворе покарання, заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про покарання, суд зазначив у вироку, що він враховує суспільну небезпечність вчиненого злочину та особу підсудного, який не має судимостей, за місцем проживання характеризується позитивно, повністю визнав свою вину в злочині, за який його засуджено, щиро розкаявся, відшкодував завдану злочином шкоду. Наведені обставини суд визнав обставинами, що пом'якшують покарання підсудному, однак без приведення у вироку будь-яких мотивів дійшов висновку про відсутність підстав для застосування 75 КК.

Разом з тим суд хоч і послався при обранні міри покарання у виді позбавлення волі на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, однак фактично не врахував даних про особу ОСОБА_6 та обставин справи, що пом'якшують покарання: каяття у вчиненому злочину, відшкодування шкоди.

Крім того, у справі є й інші обставини, не зазначені в ч.1 ст.65 КК, які суду першої інстанції слід було визнати такими, що пом'якшують покарання засудженому. Зокрема ті, на які є посилання в апеляційній скарзі захисника: конкретні обставини, за яких були вчинені ОСОБА_6 злочинні дії, його роль у вчиненні злочинів відносно потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_1 в порівнянні з діями ОСОБА_5 є другорядною. Суд фактично не зважив на вжиті ним заходи для залагодження провини перед потерпілим ОСОБА_7 добровільне відшкодування частини шкоди, завданої злочином, хоча і визнав цю обставину, як одну з тих, що помякшує покарання.

Крім того, судом не враховано молодий вік Кулика, його тяжке сімейне становище він рано залишився без батьків, про що свідчать наявні у справі дані про їх смерть. ОСОБА_6 виключно позитивно характеризується, проживає з бабусею, яка згідно довідки потребує сторонньої допомоги.

Не визнавши наведені обставини такими, що пом'якшують покарання, та не врахувавши їх у вироку, суд призначив ОСОБА_6 надто суворе покарання з порушенням вимог ст.65 КК.

За наявності у справі не в повній мірі врахованих та додаткових підстав, що пом'якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи ОСОБА_6 і тяжкості вчиненого ним злочину, колегія суддів вважає за можливе застосувати до нього вимоги ст.75 КК, звільнивши засудженого від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов'язків, передбачених у ст.76 КК. Таке покарання за своїм видом та розміром має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення. Апеляцію захисника ОСОБА_2 задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2012 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.

Цей же вирок щодо ОСОБА_6 змінити. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.289 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк пять років без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Відповідно до пунктів 2 і 3 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обовязки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

Звільнити ОСОБА_6 з-під арешту негайно.

В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Судді