Справа № 454/673/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/643/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000003 про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бендюга Сокальського району Львівської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою медичною освітою, працюючого на посаді лікаря-акушера-гінеколога пологового відділення Червоноградської центральної міської лікарні, одруженого раніше не судимого,
- за ч. 1 ст. 140 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
представника потерпілих ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_12
за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 19.05.2015 р., -
встановила:
вироком Сокальського районного суду Львівської області від 19.05.2015 р. ОСОБА_6 визнано винним за ст. 140 ч. 1 КК України та призначено покарання за ст. 140 ч. 1 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. ст. 74 п. 5, 49 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Вирішено питання з речовими доказами.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до КЗСРРЛО- «Сокальської центральної районної лікарні», третя особа ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням задоволено частково.
Стягнуто з Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальської центральної районної лікарні» в користь ОСОБА_10 75 000 гривень як відшкодування моральної шкоди, 10 000 гривень як відшкодування витрат на правову допомогу.
Стягнуто з Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальської центральної районної лікарні» в користь ОСОБА_11 25 000 гривень відшкодування моральної шкоди.
В позовних вимогах ОСОБА_11 до Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальської центральної районної лікарні» щодо стягнення 5154 грн. 06 коп. як відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено.
Позов прокуратури Львівської області в інтересах Львівської обласної клінічної лікарні та Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальської центральної районної лікарні» до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Львівської обласної клінічної лікарні витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_10 в сумі 3366 грн. 61 коп.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальської центральної районної лікарні» витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_10 в сумі 7843 грн. 99 коп.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної силизалишено без змін - особисте зобов`язання.
Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 являючись медичним працівником, згідно наказу №31-к від 24.02.2009 року перебував на посаді лікар-акушер-гінеколога чергового пологового відділення Сокальської центральної районної лікарні з вищою кваліфікаційною категорією за спеціальністю лікар - акушер -гінеколог, відповідно до примірного положення про лікаря - акушера -гінеколога акушерського гінекологічного) відділення, яке затверджено наказом МОЗ України № 620 від 29.12.2003 року Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні, а також відповідно до вимог кваліфікаційної характеристики лікаря - акушера гінеколога, затвердженого наказом МОЗ України №117 від 29.03.2002 року та посадової інструкції лікаря - акушера -гінеколога чергового пологового відділення Сокальської центральної районної лікарні, затвердженої 17.01.2011 року головним лікарем Сокальської центральної районної лікарні, ОСОБА_6 зобов`язаний здійснювати належне медичне спостереження, догляд обстеження та лікування вагітних, роділь і породіль на рівні сучасних досягнень медичної науки і практики. Однак, останній під час ведення допологової підготовки та приймаючи пологи у породілі ОСОБА_10 , неналежно виконуючи свої професійні обов`язки, внаслідок недбалого ставлення, як наслідок спричинив тяжкі наслідки ОСОБА_10 а саме інтранатальну смерть, тобто загибель плода, що настала в пологах, під час проведення операції кесарського розтину.
Так, 20.10.2011 року вагітна ОСОБА_10 поступила в чергове пологове відділення Сокальської центральної районної лікарні, що у м. Сокаль вул. Я.Мудрого, 26 та була прийнята на лівання лікарем акушером гінекологом ОСОБА_6 , який здійснював допологове обстеження вагітної.
09.11.2011 року о 17:30 годині у ОСОБА_10 розпочалася пологова діяльність та остання у задовільному стані лікуючим лікарем ОСОБА_6 переведена у пологовий зал вказаної лікарні подовжуючи спостереження за ОСОБА_10 лікар - акушер -гінеколог ОСОБА_6 , недбало відносячись до своїх професійних обов`язків , порушуючи вимоги Наказу №582 МОЗ України від 15.12.2003 року « Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги», Наказу № 624 МОЗ України від 03.11.2008 року «Клінічний протокол з акушерської допомоги «Нормальні пологи», не проводячи ретельного динамічного обстеження за станом плода та матки роділлі , в латентній фазі І періоду пологової діяльності, о 22:00 годині безпідставно виставив роділлі ОСОБА_10 , діагноз слабкої пологової діяльності та всупереч Наказу №676 МОЗ України від 31.12.2004 року «Клінічний протокол» Аномалії пологової діяльності», призначив медикаментозне родоиідсилсння пологової діяльності.
Несучи персональну відповідальність, як лікуючий лікар за проведення обстеження, лікування та спостереження у роділлі ОСОБА_10 , порушуючи вимоги вищевказаних галузевих нормативних документів. А також ст.ст. 6, 58, п «а» ч.І ст. 78 «Основ законодавства України про охорону здоров`я», лікар - акушергінеколог ОСОБА_6 , з 22:00 год. 09.11.2011 року до 02 .40 год. 10.11.2011 року не провів належне спостереження за станом роділлі ОСОБА_10 та плоду, що при необгрунтованому та не корегованому призначенні стимуляції пологової діяльності призвело до передчасного відшарування нормально розташованої плаценти, гострої фето-плацентарної недостатності плоду, в результаті чого о 02:40 год. 10.11.2011 року із значним запізненням ОСОБА_6 виставлено діагноз роділлі ОСОБА_10 «Дистрес плода» , внаслідок чого ним була проведена операція ургентного кесарського розтину , в результаті якої у роділлі ОСОБА_10 о 03:10 годині було добуто мертвий плід , тим самим останнім було спричинено тяжкі наслідки.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №172-173 від 21.11.2012 року смерть плода ОСОБА_10 наступила інтранатально (тобто в пологах) внаслідок гострої фето-плацентарної недостатності, зумовленої частковим передчасним відшаруванням нормально розташованої плаценти.
На вирок суду потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 подали апеляційну скаргу в якій просять змінити оскаржуваний вирок, стягнути з цивільного відповідача Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_10 :160 512 грн. (сто шістдесят тисяч п`ятсот дванадцять гривень) як відшкодування моральної шкоди; стягнути з цивільного відповідача Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_11 :100 000 грн. (сто тисяч гривень) як відшкодування моральної шкоди;5154,06 грн. (п`ять тисяч сто п`ятдесят чотири гривні 06 коп.) як відшкодування матеріальної шкоди. Вирішення цивільного позову в частині відшкодування ОСОБА_10 витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень) залишити без змін.
В обґрунтування вказують, що вирок в частині цивільного позову в кримінальному провадженні в аспекті відшкодування матеріальної і моральної шкоди, незаконним, необгрунтованим і невмотивованим, а також таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 411 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), з нижченаведених підстав.
Щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілим кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_6 , зокрема зазначають, що ОСОБА_6 виконував свої професійні обов`язки лікаря-акушера-гінеколога Сокальської ЦРЛ та був лікуючим лікарем ОСОБА_10 і саме він несе персональну відповідальність за проведення обстеження, лікування, спостереження та проведення пологів у Матвіїв Р.

Враховуючи вимоги розумності та справедливості, неможливості відшкодувати в повному обсязі моральну шкоду, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, заподіяного ним вказаним злочином, моральну шкоду оцінено на суму 260 512 (двісті шістдесят тисяч п`ятсот дванадцять гривень 00 коп.) гривень з розрахунку:160 512 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_10 ;100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_11 .При визначенні розміру моральної шкоди, обґрунтовують свою позицію з огляду на такі складові, як характер правопорушення, у їх випадку кримінальне правопорушення, що спричинило тяжкі наслідки - інтранатальну загибель плоду, втрату репродуктивної функції, виникнення нового урологічного захворювання ОСОБА_13 , інвалідизацію ОСОБА_13 , яка сьогодні є інвалідом III групи загального захворювання довічно;глибина, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних і психічних), яких зазнали батьки померлої дитини, саме втрата плоду, тривалий лікувально-діагностичний процес ОСОБА_10 , спрямований на лікування ятрогенних захворювань, які виникли внаслідок неналежного надання медичної допомоги; характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), очевидно, що ніхто і ніщо не зможе повернути батькам втрачену дитину.
Вважають, що суд неправомірно при ухваленні вироку не взяв до уваги Акт № 74 судово-психологічної експертизи, який міг істотно вплинути на визначення розміру відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_10 , і стягнути не 75 000 грн, а 160 000 грн, що були експертно встановлені з дотриманням вимог чинного законодавства та з використанням належної експертної методики. Суд без жодної належної і достатньої мотивації встановив розмір моральної шкоди, зменшивши суму від експертної більше як на половину.
Вказують, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_11 , а саме 25000 грн., видається більш ніж незрозумілим і негуманним, оскільки за принципом верховенства права, насамперед пріоритетності прав людини, права батька потребують не меншого захисту, ніж права матері, і не лише на етапі зачаття. Страждання батька, який втратив дитину, не матиме більше генетично рідних дітей у подружжі, душевні переживання, пов`язані з протиправними діями обвинуваченого щодо ОСОБА_10 , негуманно і несправедливо оцінювати в 25 000 грн.
Щодо відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної потерпілим кримінальнимправопорушенням, вчиненим ОСОБА_6 зазначають, що згідно з відповідями Сокальської ЦРЛ, Львівської обласної клінічної лікарні та КП ЛОР «Обласний аптечний склад», ОСОБА_11 витратив 3894,06 грн. (три тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 06 коп.) на придбання медикаментів та розхідних матеріалів.
Крім цього, вказують, що понесли витрати на поховання дитини, розмір вказаних витрат становить 1260 грн. (тисячу двісті шістдесят гривень 00 коп.), згідно відповіді на адвокатський запит ЛКП «Виробничо-реставраційний комбінат обрядових послуг» від 19.02.2013 р.
Загальний розмір матеріальної шкоди, становить 3894,06 грн. (витрати на лікування) та 1260 грн. (витрати на поховання мертвонародженої дитини), що в сумі дорівнює 5154,06 грн. (п`ять тисяч сто п`ятдесят чотири гривні 06 коп.) і доведений в повному обсязі належними і допустимими доказами.
Наголошують, що судом безпідставно визначено зібрані докази як неналежні і недопустимі, що призвело до того, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, зокрема при задоволенні цивільного позову в частині матеріальної шкоди. Вважають, що сума матеріальної шкоди належним чином мотивована та ґрунтується на правових підставах.
На вирок суду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить, скасувати оскаржуваний вирок і закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 на підставі ст. 284 ч.1 п. 3 КПК України. Вважає зазначений вирок незаконним, оскільки при винесенні вироку суд не вірно врахував всі обставини справи, докази здобуті при досудовому та судовому слідстві. Підчас досудового та судового слідства не здобуто доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ст. 140 ч.1 КК України.
Зазначає, що фактично пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 грунтується на висновках судово - медичних експертиз, однак такі не відповідають фактичним даним, які здобуті як під час досудового слідства так і під час судового слідства.
Вказує, що при допиті в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 , акушера ОСОБА_14 , санітарки ОСОБА_15 було достовірно встановлено, що лікар ОСОБА_6 починаючи від її звернення в 16 год. 30 хв. 9.11.2011 року і до виклику завідуючої пологового відділення Кравцової, постійно проводив її обстеження, неодноразово оглядав, прослуховував серцебиття плоду, призначив введення окситоцину, спільно з іншим лікарем проводив дії щодо закінчення родів.Тобто твердження щодо відсутності динамічного спостереження взагалі необґрунтоване. Тим більше ОСОБА_6 вів партограму де було зафіксовано всі зміни, які відбувалися з породіллею ОСОБА_10 , а також кількість та динаміку введення окситоцину.
Вказує, що при проведенні всіх судово-медичних експертиз не враховані дані партограми. Практично у всіх висновках вказується, що партограма відсутня і надана тільки слідчому вже при порушенні кримінальної справи та при проведенні слідчих дій, а тому вона не може братися до уваги.
Наголошує, що на судовому слідстві з`ясовано, що партограма велася і була в історії хвороби Матвіїв. Практично велися дві історії хвороби, одна до пологів і друга при проведенні пологів. Вся медична документація, в тому числі і партограма знаходилися в Сокальській районній лікарні, та надавалася адміністрацією закладу, однак ця партограма не була надана завідуючою родильним відділенням Кравцовою комісії ГУОЗ ЛОДА, комісії МОЗ України та експертам бюро судово- медичної експертизи ГУОЗ ЛОДА. В судовому засіданні Кравцова підтвердила, що дійсно партограма велася і вона особисто її надавала слідчому.
Підкреслює, що своєчасному та правильному встановленню діагнозу перешкоджало відсутність небхідного медичного обладнання - кардіографа, апарату УЗД. Твердження, що ОСОБА_6 несвоєчасно поставив діагноз- дистрес плоду є хибним, оскільки під час допиту доцента кафедри акушерства та гінекології ОСОБА_16 встановлено, що без акушерського монітору надавати акушерську допомогу кваліфіковано неможливо, метод аскультації це необєктивний метод оцінки і дуже суб`єктивний. У випадку з Матвіїв дозу родостимуляції не було перевищено. Відшарування плаценти від родостимуляції це рідкість. Під час допиту ОСОБА_17 (заст.гол.лікаря периторіального центру) також встановлено, що відшарування планцети від родостимуляції - це припущення, а не об`єктивні дані. Це саме ствердила під час допиту і судово- медичний експерт Горбань.
Звертає увагу, що при проведенні судового слідства було достовірно встановлено, що після того як в родильне відділення прибула завідуюча відділенням ОСОБА_18 вона особисто оглядала роділлю, прослуховувала серцебиття плоду, був проведений консиліум лікарів та прийнято рішення про необхідність кесарського розтину. Консиліумом було визначено метод анестезії, однак лікар-анестезіолог Покоцька особисто прийняла рішення про інший спосіб - спинальну анестезію, що затримало початок операції на 15-20 хвилин. Крім цього Кравцова особисто скерувала в аптеку чоловіка роділі - ОСОБА_11 , що також вплинуло на час початку операції. Враховуючи достовірно здобуті судовим слідством дані, а саме скерування за ліками в аптеку ОСОБА_11 , а також спосіб анестезії, операція була розпочата не за 10-15 хвилин після прибуття Кравцової, Покоцької та Тот в родильне відділення, а реально як мінімум через 30-35 хвилин (незважаючи на запис в історії хвороби, який робився вже пізніше ОСОБА_19 ). Всі лікарі, які були присутні та приймали участь в проведенні операції кесарського розтину в судовому засіданні ствердили, що безпосередньо перед початком операції серцебиття плоду було, тобто плід живий.
Також, однозначно доведено, що оперуючимлікарем в даному випадку була ОСОБА_18 , саме її дії призвели до необхідності видалення матки та до утворення нориці.
Вважає, що у діянні ОСОБА_6 відсутній такий елемент складу злочину як об`єктивна сторона, оскільки останній встановивши діагноз-дистрес плоду, і своєчасно викликавши для проведення операції лікаря ОСОБА_19 , враховуючи те, що перед операцією проводилося обстеження породіллі, чітко прослуховувалося серцебиття, тому затримка в 30-35 хв. це вже не вина ОСОБА_6 , а особи яка проводила операцію, а тому у діяннях лікаря акушера-гінеколога полового відділення Сокальської центральної районної лікарні ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.
На апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 представником потерпілих ОСОБА_9 подано заперечення, в яких вказано, що з висновками апелянта погодитись не можна з огляду на обставини, які були встановлені як і під час досудового розслідування так і під час розгляду справи в суді.
Зокрема, вина підтверджується висновками експертиз, показами допитаних у судовому засіданні свідків, експертів, протоколом засідання клініко-експертної комісії МОЗ України, актом комісійно-судово-медичного обстеження (дослідження).
На апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 представником цивільного відповідача ОСОБА_12 подано заперечення та вказано, що сума у розмірі 75 000 гривень, що підлягає стягненню в користь ОСОБА_10 та сума у розмірі 25000 гривень, що підлягає стягненню в користь ОСОБА_11 , як відшкодування моральної шкоди, визначена Сокальським районним судом із врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості. Щодо відшкодування матеріальної шкоди, звертає увагу, що суду не було надано жодних розрахункових документів, в матеріалах справи відсутні будь-які розрахункові документи (чеки, квитанції), які б свідчили про витрачення коштів на придбання в період лікування лікарських препаратів.
Вказує, що кошти, які виділяються на лікарню, використовуються тільки на заробітну плату працівників, на часткову закупку медикаментів та інші необхідні для функціонування закладу витрати, у разі стягнення з відповідача 260 512 грн., будуть відсутні кошти на оплату праці працівників та втрату можливості закупити необхідні лікарські засоби та медикаменти.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 ,заперечили апеляційну каргу потерпілих, потерпілих та їхнього представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , заперечили апеляційну скаргу обвинуваченого, думку представника цивільного відповідача, яка заперечила подані апеляційні скарги, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, а щодо апеляційної скарги потерпілих покладається на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 до задоволення не підлягає, апеляційна скарга потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України повністю доведена та ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.
ОСОБА_6 будучи медичним працівником відповідно до Наказу №31-к від 24.02.2009 р. перебував на посаді лікаря-акушера-гінеколога вищої категорії чергового пологового відділення Сокальської центральної районної лікарні зобов`язаний здійснювати належне медичне спостереження, догляд, обстеження та лікування вагітних, роділь та породіль. Під час ведення допологової підготовки та приймаючи пологи у ОСОБА_10 неналежно виконував свої професійні обов`язки внаслідок чого спричинив тяжкі насліди ОСОБА_10 , а саме інтранатальну смерть плода, тобто загибель плота, що настала в пологах, під час проведення операції кесарського розтину.
Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Основи), обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. У п. «а» ч. 1 ст. 78 Основ закріплено, обов`язок медичного працівника сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, подавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу. У Висновку повторної експертизи № 25/14, вказано: «Згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників системи охорони здоров`я» (2004р.) затвердженого та впровадженого в дію Міністерством охорони здоров`я України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України слідує: «п. 3 Лікар-акушер-гінеколог. Акушер-гінеколог, незалежно від кваліфікаційної категорії повинен володіти «...всіма методами амбулаторного і стаціонарного лікування, повним обсягом хірургічних втручань, включаючи екстирпацію матки, перев`язку підчеревних артерій, мікрохірургічні і пластичні операції» і повинен знати, зокрема: «сучасні методики виконання акушерських та ургентних гінекологічних операцій і маніпуляцій, а також реанімації; принципи доопераційної підготовки хворих і післяопераційного спостереження за ними».
20.10.2011 р. ОСОБА_10 поступила в чергове пологове відділення Сокольської центральної районної лікарні м. Сокаль та була прийнята на лікування лікарем гінекологом-акушером ОСОБА_6 , який здійснював допологове обстеження вагітної. 9.11.2011 р. у ОСОБА_10 розпочалась пологова діяльність і лікарем ОСОБА_6 була переведена у пологовий зал вказаної лікарні. Відтак, на лікаря ОСОБА_6 як лікуючого лікаря було покладено обов`язок якісного і своєчасного надання медичної допомоги, а в силу нормативних вимог, наявності в нього вищої кваліфікаційної категорії.
Зокрема, його вина підтверджується покладеними в основу вироку:
-висновками судово-медичних експертиз, яким суд дав належну оцінку, зокрема, судово-медичної експертизи № 172-173 від 21.11.2012 р., згідно якої встановлено, що стан плода вимагав негайного родорозрішення, а відтак ОСОБА_6 повинен був провести кесарський розтин негайно, що ним зроблено не було (т. 1 а.с. 145-153), повторної експертизи № 25/14 згідно якої, встановлено, що при наданні медичної допомоги гр. ОСОБА_10 мали місце наступні недоліки: не було належного спостереження за породіллею протягом першого періоду пологів, що не дозволило вчасно виявити «ургентний стан матері і плода»; було необгрунтовано застосовано полого підсилення (родостимуляція) окситоцином; не проводився кардіомоніторинг, що унеможливило встановлення початку розвитку дистресу плода, протоколом засідання клініко-експертної комісії МОЗ України від 15-16.02.2012 року № 1.
-показами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , які у судовому засіданні ствердили, що лікуючим лікарем потерпілої був ОСОБА_6 , який недооцінив стан пацієнта, некваліфіковано надав допомогу;
-показами експертів ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , які ствердили, що призначена родостимуляція була безпідставною, ОСОБА_6 мав достатню кваліфікацію для проведення кесаревого розтину і повинен був його розпочати, а не чекати завідуючу відділенням.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що відсутня об`єктивна сторона злочину за ч. 1 ст. 140 КК України є необґрунтованими, і спростовується вищевикладеним, судом було встановлено неналежне виконання лікарем ОСОБА_6 своїх обов`язків, що призвело до інтранатальної смерті плода. Проведено клініко-експертну оцінку якості надання медичної допомоги ОСОБА_10 та комісією встановлено, що надання медичної допомоги ОСОБА_10 проведено з порушенням чинних нормативно-правових, галузевих стандартів та протоколів.
Як вірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_6 працював на посаді лікаря-акушера-гінеколога в пологовому відділенні Сокальської ЦРЛ на 0,25 ставки на підставі наказу № 31 к від 24.02.2009 р., а відтак, роботодавець зобов`язаний відшкодувати шкоду заподіяну його працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.
Факт спричинення моральної шкоди доводиться висновком експерта в сукупності з іншими доказами.
Проте, визначаючи розмір спричиненої потерпілим моральної шкоди, судом першої інстанції не в достатній мірі враховано характер правопорушення, тяжкі наслідки інтранатальну загибель плоду і втрату репродуктивної функції, інвалідизацію ОСОБА_10 , виникнення нового урологічного захворювання, характер дій винної особи, перебування в постійній нервовій напрузі в зв`язку з необхідністю докладати зусиль для виявлення та покарання винної особи у смерті їх дитини.
Розмір моральної шкоди повинен бути адекватним завданим моральним стражданням, при цьому враховувати вимоги розумності та справедливості.
Судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди безпідставно не взято до уваги Акт № 74 судово-психологічної експертизи, яким експертно встановлено розмір відшкодування з дотриманням вимог чинного законодавства і такий повинен бути оцінений в сукупності з іншими доказами.
Відповідно до ст. 51 Конституції України, материнство та дитинство в Україні охороняється державою. Батько та мати мають рівні права щодо дитини (ст. 141 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). У рішенні Європейського суду з прав людини «Еванс проти Сполученого Королівства» (2004), яке є джерелом права в Україні (відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини») зазначено, що права чоловіка-донора (в аспекті штучного запліднення) потребують не меншого захисту, ніж такі ж права жінки. А відтак, за принципом верховенства права, насамперед пріоритетності прав людини, можемо твердити, що права батька потребують не меншого захисту, ніж права матері, і не лише на етапі зачаття. Страждання батька, який втратив дитину, не матиме більше генетично рідних дітей у подружжі, душевні переживання, пов`язані з протиправними діями обвинуваченого щодо ОСОБА_10 .
У справі «Г.Б. та Р.Б. проти Республіки Молдова» (2012) Суд вказав на таке: «Жахливий наслідок - те що заявниця втратила репродуктивну функцію та виникнення хронічних захворювань, свідчить що обумовлене втручання є особливо серйозним в аспекті ст. 8 Конвенції, що вимагає справедливої сатисфакції».
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, вважає, що розмір морального відшкодування слід змінити, стягнути з відповідача Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальської центральної районної лікарні» в користь ОСОБА_10 160 512 грн. як відшкодування моральної шкоди, стягнути з відповідача Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальської центральної районної лікарні» в користь ОСОБА_11 100 000 грн. як відшкодування моральної шкоди.
Разом з тим, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, яким відмовлено в стягненні матеріальної шкоди в розмірі 5154,06 грн.
Оскільки суду не було надано жодних підтверджуючих документів (чеків, квитанцій), які б свідчили про понесені потерпілими витрати на зазначену суму, а відтак, вимоги потерпілих щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5124,06 грн. задоволенню не підлягають.
При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які тягнули б за собою скасування вироку.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого, щодо відсутності в діяннях ОСОБА_6 складу злочину за ч. 1 ст. 140 КК України є необґрунтованими, правильних висновків суду не спростовують, а відтак підстав для скасування прийнятого судом рішення колегією суддів не встановлено, щодо апеляційної скарги потерпілих, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення, а вирок зміні в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задоволити частково, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 19.05.2015 р. відносно ОСОБА_6 в частині стягнення з Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальської центральної районної лікарні» в користь ОСОБА_10 75 000 гривень як відшкодування моральної шкоди та стягнення з Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальської центральної районної лікарні» в користь ОСОБА_11 25 000 гривень як відшкодування моральної шкоди - змінити, стягнути з Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальської центральної районної лікарні» в користь ОСОБА_10 160 512 гривень та стягнути з Комунального закладу Сокальської районної ради Львівської області «Сокальської центральної районної лікарні» в користь ОСОБА_11 100 000 гривень відшкодування моральної шкоди.
В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4