Справа № 1-66 за 2011 рік
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2011 року Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Толкачова Л.А.

при секретарі Мельник О.С.

за участю прокурора Хадаріна М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, працюючого приватним підприємцем, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, не військовозобовязаного, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що він вчинив грубе порушення законодавства про працю, при наступних обставинах.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за №859914 від 04.12.2002 року, виданого Вишгородською районною державною адміністрацією Київської області, зареєстрований приватним підприємцем, про що внесено запис про включення відомостей про фізичну особу - підприємця до ЄДР 04.12.2002 року за № 0000874. На підприємстві ОСОБА_1 виготовляють металеві конструкції, і воно знаходиться за адресою: м. Вишгород вул. Промислова, 3.

У своїй діяльності підсудний використовує працю найманих працівників, однак умисно тривалий час, всупереч Законодавству України, трудові договори не укладає та не подає їх на реєстрацію до державної служби зайнятості у встановлені строки, тим самим грубо порушує «законодавство про працю, та ухиляється від сплати єдиного податку з найманих працівників, інших обовязкових платежів. Зокрема, ОСОБА_1 свідомо ігноруючи вимоги ст.ст.24, 24-1 Кодексу законів про працю України, у період з 2 червня по 18 липня 2009 року, використовував працю найманого працівника водія ОСОБА_2 без укладання та належної реєстрації з ним трудового договору, в наслідок чого, гарантовані ст.ст.43- 46 Конституції України право останнього на працю, на соціальний захист та передбачені законом право на відпочинок, отримання пенсії та інших видів соціальних виплат - були істотно порушені.

Допитаний в судовому засіданні підсудний визнав себе винними в скоєнні злочину повністю, щиро розкаявся і дав детальні покази з приводу предявленого обвинувачення. Суду пояснив, що розумів що порушив закон взявши людину на роботу без офіційного оформлення, обіцяв що більше такого не повториться. Крім того потерпілий розбив його автомобіль, який обійшовся йому в 20 тисяч гривень.

Суд встановив обсяг доказів, які необхідно дослідити в судовому засіданні, а саме допитати підсудного, заслухати потерпілого, дослідити характеризуючі підсудного письмові матеріали кримінальної справи.

Суд визнав не доцільним досліджувати докази стосовно фактичних обставин справи, оскільки вони не оспорюються, а тому, інші докази, крім письмових доказів, що характеризують особу підсудного в судовому засіданні не досліджувалися.

Потерпілий ОСОБА_2 підтвердив покази дані підсудним та просив призначити йому мінімальне покарання, передбачене ст.172 КК України.

Аналізуючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд вважає, що вина ОСОБА_1 в скоєнні злочину доведена повністю і його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.172 КК України як грубе порушення законодавства про працю.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу підсудного, а саме те, що ОСОБА_1 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного суд не встановив.

Обставинами, що помякшують покарання підсудного, суд визнає щире каяття та те, що підсудний позитивно характеризується за місцем проживання, що він раніше не судимий і має на утриманні двох неповнолітніх дітей

На підставі викладеного, суд вважає, що виправлення та перевиховання підсудного можливе без ізоляції від суспільства.

Таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення підсудного та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України і призначити йому покарання у вигляді штрафу ЗО неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 510 гривень.

До набрання вироком чинності залишити засудженому ОСОБА_1 запобіжний захід підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок протягом 15 діб з моменту проголошення може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Суддя: