Справа № 128/371/15-к
Провадження №11-кп/772/21/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2016 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження №0001062 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_11 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тапризначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 197440,75 грн. матеріальної шкоди та 70000 грн. компенсації за спричинену моральну шкоду.
Цивільний позов ОСОБА_13 в особі законного представника ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , як законного представника ОСОБА_13 , 2555 грн. матеріальної шкоди та 20000 грн. компенсації за спричинену моральну шкоду.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи позбавлений права керування транспортними засобами терміном на 10 років, відповідно до постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 22.10.2009 року за порушення останнім 25.08.2009 року ч. 3 ст. 130 КУпАП, не виконав її, умисно, незважаючи на вказану заборону суду, 07.08.2014 року близько 18 год. 47 хв., рухаючись на автомобілі марки «Мерседес Е-230», державний номерний знак НОМЕР_1 , у лівому ряді автодороги Житомир Могилів-Подільський, через смт. Стрижавка із перевищенням допустимої для руху в межах населеного пункту швидкості, а саме: близько 90 км/год., не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_12 та малолітню ОСОБА_13 , які вибігли на проїзну частину дороги у забороненому для її перетину місці з-за передньої частини попутного автомобіля та перетинали її із права наліво по ходу руху автомобіля.
У зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою пішохід ОСОБА_12 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1852 від 10.11.2014 року отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку важкого ступеня з геморагічним просякненням в лівій скроневій ділянці; закритих багатоуламкових переломів обох кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням; обширних скальпованих ран м`яких тканин лівого та правого стегон, масивних саден тулуба та кінцівок, забою м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки голови ліворуч; яка спричинила розвиток травматичного шоку важкого ступеня (ІІІ-го ступеня) та мозкової коми І-го ІІ-го ступеня. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що являлись небезпечними в момент спричинення.
Пішохід ОСОБА_13 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1358/1408 від 30.09.2014 року отримала тілесні ушкодження у вигляді ротаційного підвивиху С-1 (першого шийного) хребця, який відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; травматичної екстракції І-го верхнього зуба справа, садном слизової десни відповідної локалізації, травматичної екстракції І-го ІІІ-го верхніх зубів зліва, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Таким чином, ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 2.1 «а», 12.4 ПДР України, де вказано:
п. 2.1 «а» - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія відповідної категорії;
п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год.
Порушення вимог п. 12.4 ПДР України ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками.
Не погодившись з вироком суду, адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях її підзахисного складу злочину. Вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неналежну оцінку судом доказів у справі. Вважає, що аварійну ситуацію створили потерпілі.
Прокурор ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Вважає, що суд першої інстанції призначаючи покарання не в повній мірі взяв до уваги обставини справи та дані, які характеризують обвинуваченого.
Заслухавши доповідача, виступи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, представників потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , які також підтримали апеляційну скаргу прокурора, виступ адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку своєї апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_12 та середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_13 , за обставин викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у справі та досліджених у судовому засіданні доказах, відповідає фактичним обставам справи і є обґрунтованим.

Доводи в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неналежну оцінку судом доказів і у зв`язку з цим необґрунтоване засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України спростовуються матеріалами кримінального провадження і є безпідставними.
З матеріалів провадження вбачається, що суд повно і всебічно перевірив зібрані у справі докази та дав їм належну оцінку, в тому числі поясненням обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих та свідків.
Обвинувачений ОСОБА_7 частково визнав свою вину в порушенні правил дорожнього руху в суді першої інстанції, вважав, що ДТП сталось як з його вини, так і з вини потерпілих. В суді апеляційної інстанції заперечив свою винуватість.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_7 своєї вини, вона підтверджується зібраними у справі доказами.

Так, свідок ОСОБА_15 у суді пояснив, що 07.08.2014 року він їхав по смт. Стрижавка в крайній правій смузі руху і мав повертати праворуч, у нього був включений поворот. Позаду рухався на автомобілі «таксі» «Мерседес» ОСОБА_7 , який виїхав на ліву смугу дорожнього руху. Він побачив, що потерпілі почали переходити дорогу перед ним. Коли сталося ДТП, жінка і дитина підлетіли в висоту приблизно на 1,5 метра. Тоді він поставив свою вантажівку в провулку, викликав «швидку» і міліцію. Був присутнім до кінця огляду місця ДТП. Швидкість його автомобіля була приблизно 65 км/год, а швидкість автомобіля «Мерседес» біля 100-105 км/год. Дорогу переходили четверо осіб: двоє були на його смузі, а двоє були вже позаду. Удар був ближче до «острівка безпеки». Після ДТП обвинувачений проїхав ще немало, тобто, швидкість була відносно великою. Водій не тікав, але допомоги ніякої він нікому не надавав.
Також про обставини дорожньо-транспортної пригоди надали пояснення свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
Будь яких підстав сумніватись в достовірності показань цих свідків у суду не було, оскільки вони були безпосередніми очевидцями автопригоди.
Крім того згідно висновку експерта №369а/1567/1568/14-21 від 14.11.2014 року в ситуація, яка сталася, дії водія автомобіля Мерседес-Бенц ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху.
Водій ОСОБА_7 мав би технічну можливість попередити наїзд на пішоходів шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля до смуги руху пішохода, при русі з допустимою для даних дорожніх умов швидкістю, тобто шляхом виконання п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху.
Допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_19 та ОСОБА_20 підтвердили висновок та вказали, що виходячи з даної ситуації та технічних даних, небезпека для руху була створена пішоходами, темп руху яких був змішаний, спочатку бігли, а потім йшли. Згідно відеозапису і параметрів, заданих в постанові водій міг уникнути ДТП при дотриманні швидкісного режиму в населеному пункті, тобто, рухаючись зі швидкістю 60 км/год.
Посилання в апеляційній с карзі, що аварійну ситуацію створили потерпілі та ОСОБА_7 не мав технічної можливості попередити наїзд є лише припущенням апелянта та жодним чином не спростовує висновку суду про порушення саме ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в якій потерпіла ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження, а потерпіла ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз.
Покарання судом першої інстанції призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, у межах санкції закону.
Посилання прокурора на м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання є необґрунтованим та непереконливим.

ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Однак, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, думку потерпілих щодо міри покарання, суд прийшов до обґрунтованого висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі, установленою санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Враховуючи поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , який скоїв понад 13 адміністративних правопорушень у сфері дорожнього руху, кілька разів був позбавлений судами прав керування транспортними засобами за ст. 130 КУпАП, останній раз на 10 років, однак продовжував керувати автомобілем, ставлячи під загрозу життя людей на дорогах, відсутність каяття ОСОБА_7 та відсутність будь-яких спроб відшкодувати заподіяну шкоду, дають апеляційному суду підстави вважати, що призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарг немає.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в :
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підписи) ОСОБА_3
ОСОБА_4
Згідно оригіналу.
Суддя: