У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_7
суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 20 січня 2016 року заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засуджено кожного за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК) на п'ять років позбавлення волі та звільнено на підставі статті 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки шість місяців та покладено обов'язки, передбачені статтею 76 КК.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року вказаний вирок в частині призначення обвинуваченим покарання скасовано та постановлено новий, яким ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за частиною третьою статті 368 КК призначено кожному п'ять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на 2 роки та з конфіскацією всього майна, яке належить їм на праві власності, без застосування спеціальної конфіскації.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 вересня 2015 року зазначені судові рішення залишено без зміни.

У заяві до Верховного Суду України захисник зазначає про наявність визначеної пунктом 2 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) підстави для перегляду судових рішень з огляду на неоднакове застосування норм, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 374 та частини третьої статті 349 КПК.

На підтвердження таких доводів захисник долучає копії ряду ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Просить судові рішення всіх інстанцій щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Одночасно захисник заявляє клопотання про поновлення строку на подання заяви, посилаючись на те, що причини пропуску строку є поважними, а також про зупинення на час розгляду його заяви Верховним Судом України виконання вироку Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до частини першої статті 447 КПК заява про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 або 2 статті 445 КПК, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, стосовно якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 або 2 статті 445 КПК.

Враховуючи, що одна із долучених захисником до заяви копія ухвали касаційного суду датована 6 жовтня 2015 року, подання заяви до Верховного Суду України згідно із відтиском поштового штемпеля 31 грудня 2015 року здійснено у передбачений законом строк.

Водночас, виходячи зі змісту заяви, колегія суддів вважає її необґрунтованою з наступних підстав.

Вказуючи про неоднакове застосування касаційним судом норм, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 374 КПК, захисник посилається на те, що суд касаційної інстанції залишив поза увагою відсутність у вироках обох інстанцій формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з огляду на те, що воно і органом досудового слідства у встановленому законом порядку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не висувалося й відсутнє в обвинувальному акті.

Натомість з долученої захисником до заяви копії вироку щодо ОСОБА_5 й ОСОБА_6 убачається, що формулювання обвинувачення вказаних осіб належним чином сформульовано. Зокрема, відповідно до зазначених положень кримінального процесуального закону мотивувальна частина оскаржуваного вироку містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, його кваліфікації та досліджених доказів на підтвердження встановлених судом обставин.

Окрім того, неоднакове застосування норми права, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 374 КПК, захисник убачає у ігноруванні касаційним судом допущених судом першої інстанції порушень щодо прийняття до розгляду обвинувального акту, який не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 291 КПК та не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Водночас з матеріалів провадження № 5-5 кз 16 убачається, що захисник ОСОБА_4 у попередній своїй заяві до Верховного Суду України в інтересах цих же засуджених порушувала питання про неоднакове застосування касаційним судом норм, передбачених пунктом 5 частини другої статті 291 КПК, за результатами розгляду якої ухвалою колегії суддів від 30 листопада 2015 року відмовлено у допуску кримінальної справи щодо ОСОБА_5 й ОСОБА_6 до провадження Верховного Суду України для перегляду постановлених у ній судових рішень.

Що ж стосується доводів про неоднакове застосування касаційним судом норми, передбаченої частиною третьою статті 349 КПК, то вони також є безпідставними.

Так, зі змісту копій судових рішень убачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свою винуватість визнали та підтвердили, що в ході проведення планової виїзної перевірки дотримання вимог законодавства у сфері надання фінансових послуг ТОВ «Український лізинговий фонд» виявили порушення та, маючи бажання, спрямоване на особисте незаконне збагачення, використовуючи своє службове становище, вирішили отримати неправомірну вигоду від представників цього товариства, для чого запропонували начальнику одного із управлінь товариства передати їм неправомірну вигоду у розмірі 15 000 доларів США за вирішення питання про приховування виявлених порушень та складання акту планової виїзної перевірки з незначними порушеннями, на що отримали згоду, а в подальшому й вказані кошти.

У порівнюваних судових рішеннях, наданих на підтвердження недотримання вимог частини третьої статті 349 КПК, такі порушення пов'язувалися із тим, що усупереч частковому визнанню винуватості обвинуваченими, запереченню факту вчинення злочину, наявності окремих кваліфікуючих ознак складу злочину суди визнавали недоцільним дослідження усього необхідного обсягу доказів.

З огляду на наведене, а також на визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 своєї винуватості в тому об'ємі обвинувачення, який визнаний судом доведеним, неоднакового застосування частини третьої статті 349 КПК касаційним судом, який залишив вирок апеляційної інстанції без зміни, не убачається.

Окрім того, аналогічні доводи захисника з приводу застосування частини третьої статті 349 КПК також були предметом розгляду Верховним Судом України у попередній ухвалі від 30 листопада 2015 року, а за змістом пункту 4 частини четвертої статті 450 КПК у разі наявності ухвали Верховного Суду України про відмову у допуску справи до провадження повторна заява, подана у цій справі з аналогічних підстав, не підлягає розгляду.

Одночасно у заяві захисник стверджує про те, що мала місце провокація надання неправомірної вигоди підозрюваним, посилається на вчинення тиску на підозрюваних в ході досудового розслідування, а також на упередженість й обвинувальний ухил, відсутність належної інформації про конкретні негласні слідчі дії щодо підозрюваних, що вважає істотними порушеннями кримінального процесуального закону, статті 6 Конвенції про захист основоположних прав і свобод та невідповідним практиці Європейського суду з прав людини.

Зазначене не узгоджується із вичерпним переліком підстав для перегляду Верховним Судом України судових рішень, передбачених статтею 445 КПК, а отже, не може бути предметом перегляду.

З приводу клопотання захисника про зупинення на час розгляду його заяви Верховним Судом України виконання вироку колегія суддів зазначає, що воно не підлягає вирішенню з огляду на відмову у допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Враховуючи наведене та, керуючись статтями 445 та 451, КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_4 у допуску справи до провадження за її заявою про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9