Справа № 755/9884/14-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2014 р.слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши клопотання ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008180 про накладення арешту на нерухоме майно для забезпечення цивільного позову, що є суб`єктом шахрайства та речовим доказом,

в с т а н о в и в:

15 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру номер АДРЕСА_1 , право власності стосовно якої оформлено на ім`я ОСОБА_5 із використанням нікчемного договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль за реєстровим номером 1013 від 07.10.2005 року, що є зареєстрованим згідно свідоцтву від 20.10.2005 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, для забезпечення цивільного позову, що є суб`єктом шахрайства та речовим доказом.

Як вбачається з клопотання ОСОБА_4 , слідчим відділом Дніпровського РУГУ МВС України в місті Києві на підставі письмової заяви здійснюється досудове слідство у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008180, зв`язку з незаконним заволодінням квартирою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.190 КК України (шахрайство, вчинене за попередньою змовою, групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, а також вчинене в особливо великих розмірах).

Як вбачається з доданих цивільним позивачем до заяви документів, 26 грудня 2012 року було розпочато кримінальне провадження № 0008180 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у якому ОСОБА_6 залучений у якості потерпілого та цивільного позивача.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 є потерпілим та цивільним позивачем у кримінальному провадженні, порушеному Дніпровським РУГУ МВС України в м. Києві за ч. 4 ст. 190 КК України за фактом незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , що належить останньому, загальна сума завданих ОСОБА_4 збитків становить більше 500000 гривень. Дана квартира є об`єктом шахрайських дій та речовим доказом у кримінальному провадженні, тому є підстава для накладення на неї арешту.

В судові засідання призначені на 18 квітня 2014 року,24 квітня 2014 року, 23 травня 2014 року, 03 червня 2014 року, 11 червня 2014 року, 24 червня 2014 року не з`явилися потерпілий ОСОБА_4 та представник потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_7 , повідомлені належним чином (що підтверджується поштовими повідомленнями арк. 17, 33, 38, 39, 40, 41, 42 та розписками про повідомленні про судове засідання арк. 16, 22), про причини неявки до суду не повідомили.

Прокурор у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання ОСОБА_4 , посилаючись на норму ст. 170 КПК України, що арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, а на даний час у вказаному вище кримінальному провадженні повідомлення про підозру нікому не вручено, провадження є за фактом, а не відносно особи.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Згідно зі ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;

4) наслідки арешту майна для інших осіб;

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При розгляді даного клопотання встановлено, що досудове розслідування кримінального провадження № 0008180 провадиться за фактом, повідомлення про підозру нікому не вручено, тобто на даний час підозрюваного або обвинуваченого не має, зокрема ОСОБА_5 також не має статусу ані підозрюваного, ані обвинуваченого.

Квартира АДРЕСА_1 , на яку ОСОБА_4 просить накласти арешт, на праві власності належить ОСОБА_5 .

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість клопотання щодо накладення арешту та про відмову в його задоволенні, оскільки накладення арешту на квартиру, яка належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, порушить її права власності, так як вона не є ані підозрюваною, ані обвинуваченою та можливо й інших осіб, які не є підозрюваними чи обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК України потерпілий його представник та законний представник можуть бути віднесені до сторін кримінального провадження лише у випадках встановлених цим кодексом.

Ч. 2 ст. 340 КПК України передбачено, що у разі відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді головуючий роз`яснює потерпілому його право підтримувати обвинувачення в суді.

Згідно ч. 4 ст. 340 КПК України, потерпілий, який погодився підтримувати обвинувачення в суді, користується всіма правами сторони обвинувачення під час судового розгляду.

Судом встановлено, що по справі закріплений прокурор, який представляє, в тому числі, і інтереси потерпілого.

Крім того, дослідивши матеріали клопотання суд встановив, що письмове клопотання та доповнення до нього подані від імені потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_4 . Зазначені документи самим ОСОБА_4 не підписані в оригіналі, а підписи проставлені за допомогою технічних засобів, що не є допустимим згідно вимог чинного законодавства.

На підставі зазначеного вище та керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала слідчого суді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: