Справа № 182/7325/15-к
Провадження № 1-кп/0182/727/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.12.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополь кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.09.2015 р. за № 0003093 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Орджонікідзе Дніпропетровської обл.., українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, розлученого, раніше судимого:
1)06.04.2001 р. Орджонікідзевським міським судом за ч.1 ст. 229-6 КК України до 2 р. позбавлення волі, на підставі ст.. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 р.;
2)30.10.2001 р. Орджонікідзевським міським судом за ч.2 ст. 17 ч.2 ст. 81, ч.1 ст. 89, 42, 43 КК України до 4 р. позбавлення волі, звільнений 21.03.2004 р. умовно-достроково на 1 р. 7 днів;
3)25.03.2004 р. Орджонікідзевським міським судом за ч.2 ст. 185, 71 КК України до 2р. 6 міс. позбавлення волі, звільнений 25.09.2007 р. по відбуттю строку покарання;
4)11.1.2008 р. Орджонікідзевським міським судомт за ч.1 ст. 263 КК України до 3 р. позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 р., постановою від 23.06.2009 р. іспитовий строк скасовано;
5)06.11.2009 р. Орджонікідзевським міським судом ха ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, 70, 71 КК України до 6 р. позбавлення волі, звільнений 09.07.2015 р. по відбуттю строку покарання
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_3 13.09.2015 року приблизно о 16-30 годині, знаходячись на вул.. Альпова в м. Нікополь Дніпропетровської області, побачивши потерпілу ОСОБА_5 , у нього виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 підійшов до потерпілої, штовхнув її, від чого остання впала на землю та відчула різкий фізичний біль, тобто застосувавши насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, після чого відкрито умисно повторно з корисливих мотивів викрав, зірвавши рукою з шиї потерпілої, золотий ланцюг 585 проби вагою 13 гр. вартістю 460 грн. на один грам, загальною вартістю 5980 грн., який належить потерпілій ОСОБА_6 , чим спричинив їй матеріальну шкоду на вказану суму. Не реагуючи на вимогу потерпілої повернути викрадене, з місця злочину втік, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав повністю і показав суду, що у середині вересня 2015 р. він приїхав в м. Нікополь до свого знайомого. Проходячи по вулиці, назву якої він не знає, він побачив жінку, яка йшла вулицею. Спитав у неї спочатку котра година, побачив золотий ланцюг і вирішив його зірвати. Штовхнув жінку, вона впала, він зірвав з шиї у неї ланцюг і втік. Потім ланцюг передав своєму знайомому для продажу, той продав, де саме йому невідомо. Знайомий після продажу передав йому 3000 грн., які він витратив на придбання одягу. У вчиненому він розкаюється, просить строго не наказувати, врахувати стан його здоров`я, що він хворіє на туберкульоз легенів, застосувати до нього ст.. 75 КК України. Цивільний позов він визнає.
У зв`язку з визнанням вини, оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, інші докази у порядку ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. При цьому судом було роз`яснено, що в цьому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини, які не досліджувалися, в апеляційному порядку.
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена.
Дії обвинуваченого мають вірну правову кваліфікацію за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, вимоги ст.. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, вимоги ст.. 69-1 КК України, яка передбачає, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких; обставини справи; особу винного, який не працює, вчинив новий злочин через нетривалий час після звільнення від покарання за минулі злочини, за місцем проживання характеризуються посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, стан його здоров`я, що обвинувачений хворіє на туберкульоз легенів; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Ураховуючи всі обставини справи, особу винного, суд не знаходить підстав для застосування ст.. 69, 75 КК України.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з того, що матеріальна шкода, заподіяна злочином, в силу ст.. 1166 ЦК України підлягає стягненню з особи, що спричинила шкоду. Заявлений та змінений потерпілою позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і визнаний обвинуваченим, тому підлягає задоволенню у повному обсязі.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались
Міру запобіжного заходу залишити тримання під вартою.
Речові докази відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст.. 370, 371, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.2 ст. 186 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу залишити тримання від вартою. Строк покарання рахувати з моменту проголошення вироку.
Цивільний позов потерпілої задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_3 уа відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, на користь потерпілої ОСОБА_5 5980 (п`ять тис. дев`ятсот вісімдесят) грн..
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Зарахувати у строк відбування покарання час досудового тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою з 24 вересня 2015 р. по день проголошення вироку включно.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом 30 днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.
Суддя ОСОБА_1