Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/111/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2015 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

її представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Курлози Кривоозерського району Миколаївської області, є українцем, громадянином України, одруженим, має сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здобув вищу освіту, працює економістом у проектному інституті "Агрофон", мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 25 листопада 2005 року до 26 березня 2014 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу між ними склались неприязні стосунки на ґрунті того, що ОСОБА_4 систематично забирав дитину, не повідомляючи про це ОСОБА_10 .

11 квітня 2014 року виконавчим комітетом Миколаївської Міської Ради було прийняте рішення № 315 "Про участь батька ОСОБА_4 у вихованні дитини", відповідно до якого ОСОБА_4 були встановлені дні та часи, у які він мав право безперешкодно спілкуватись з сином - щосуботи місяця з 10:00 до 18:00, щовівторка та щочетверга місяця з 16:00 до 19:00, але ОСОБА_4 продовжив систематично самоправно забирати дитину.

23 липня 2014 року - у середу - ОСОБА_4 без погодження з ОСОБА_6 взяв сина ОСОБА_9 з дитячого садка, після чого разом з ним та ОСОБА_11 /нині - ОСОБА_12 пішов на майданчик біля розташованого за адресою: місто Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 23 ресторану "Макдональдз". ОСОБА_6 почала вимагати повернення сина додому до 18-00 години, але від такого ОСОБА_4 відмовився.

Тоді ОСОБА_6 приїхала до майданчику біля ресторану "Макдоналдз" з тим, щоб забрати сина, та побачила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_13 спілкуються на літньому майданчику, а син сам грається на дитячому майданчику. ОСОБА_6 підійшла до ОСОБА_4 та ОСОБА_13 та почала висловлювати претензії з приводу того, що колишній чоловік не доглядає дитину. ОСОБА_13 втрутилась в цей конфлікт, після чого ОСОБА_6 схопила ту за волосся.

Тим часом ОСОБА_4 умисно наніс ОСОБА_6 не менше одного удару в область обличчя та намагався продовжити наносити їй удари, але був зупинений ОСОБА_14 .

Внаслідок дій ОСОБА_4 ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку легкого ступеню з лівостороннім геміпарезом, крововиливів повік лівого ока і лівої щоки, забитої рани на нижньому віці лівого ока з травматичним мідріазом, деструкцією скловидного тіла лівого ока, закритої травми шийного відділу хребта у вигляді забою та розтягнення м`язово-зв`язкового апарату з нестабільністю на рівні 3-4 шийних хребців.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1248 від 19 серпня 2014 року вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше 21 дня.

Позиції сторін.
Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин не визнав.

Він зазначав, що дійсно перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , від шлюбу із нею має сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

26 березня 2014 року шлюб із нею через неможливість подальшого спільного проживання він розірвав, та, зрештою, вирішив створити нову сім`ю, але його колишня дружина проти такого заперечувала.

Як вказував далі обвинувачений, за такого колишня дружина почала робити йому зле.

Зокрема, вона, в дійсності не бажаючи займатись вихованням та утриманням дитини, почала штучно створювати конфлікти із приводу того, що він займається вихованням сина, побудував із сином довірливі стосунки та піклується про нього.

В межах цього конфлікту дійсно 11 квітня 2014 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було прийняте рішення № 315, але це рішення дозволяло змінювати встановлені дні та години спілкування з дитиною за домовленістю між подружжям. Використовуючи це, він 23 липня 2014 року за згодою ОСОБА_10 взяв сина з дитячого садку та пішов з ним гуляти, зокрема - на дитячий майданчик біля ресторану "Макдоналдз". При цьому він зустрів свою на той час дівчину ОСОБА_13 , з якою на цей час створив сім`ю, та вони втрьох проводили час.

Тим часом його побачила мати ОСОБА_6 , яка, на його думку, повідомила про це колишній дружині.

Як далі зазначав обвинувачений, дізнавшись, на його думку, про те, що він спілкується із ОСОБА_13 , ОСОБА_6 у період часу з 17-00 до 18-00 годині - у робочий час потерпілої - приїхала на майданчик біля ресторану "Макдоналдз" та влаштувала сварку, під час якої схопила ОСОБА_15 за волосся та почала тягнути.

За такого він з метою захисту своєї подруги та своїх відносин із нею змушений був припинити такі дії із боку колишньої дружини. При цьому знаючи особливості характеру ОСОБА_6 , він змушений був нанести їй один удар, щоб та припинила тримати волосся, такий удар він фактично наніс, цей удар випадково потрапив в обличчя.

Внаслідок такого удару ОСОБА_6 волосся ОСОБА_13 відпустила, добитись такого у інакший спосіб, як на думку обвинуваченого, було неможливо.

Далі обвинувачений погоджувався, що внаслідок таких дій ОСОБА_6 були завдані тілесні ушкодження, але стверджував, що в дійсності закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку легкого ступеню, лівостороннього геміпарезу, а також травматичного мідріазу та деструкції скловидного тіла лівого ока їй заподіяно не було, а записи про наявність в неї таких ушкоджень у медичній документації були зроблені без належного обстеження, безпідставно та не відповідають дійсності.

Спираючись про таке, обвинувачений загалом стверджував, що під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони, визнавав можливість того, що межі такої оборони перевищив.

Захисник під час судового розгляду кримінального провадження вважав позицію його підзахисного такою, що відповідає наявним у справі доказам, а за такого - дійсності.

Спираючись про таке, він просив кваліфікувати дії обвинуваченого, як такі, що вчинені у стані необхідної оборони, а за такого - не утворюють складу злочину.

Посилаючись про це, захисник просив виправдати обвинуваченого за відсутності в його діях складу злочину.

Потерпіла під час судового розгляду кримінального провадження зазначала, що дійсно перебувала у шлюбі з обвинуваченим, від шлюбу має сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу колишній чоловік почав систематично забирати дитину, не повідомляючи про це її та без її згоди, що викликало в неї занепокоєння.

За такого вона змушена була звертатись до різних органів за захистом своїх прав та прав дитини.

11 квітня 2014 року виконавчим комітетом Миколаївської Міської Ради було прийняте рішення № 315 "Про участь батька ОСОБА_4 у вихованні дитини", відповідно до якого ОСОБА_4 були встановлені дні та часи, у які він мав право безперешкодно спілкуватись з сином - щосуботи місяця з 10:00 до 18:00, щовівторка та щочетверга місяця з 16:00 до 19:00.

Але ОСОБА_4 , нехтуючи цим рішенням, продовжив систематично самоправно забирати дитину.

23 липня 2014 року - у середу - ОСОБА_4 без погодження з нею прийшов до дитячого садочку з тим, щоб в черговий раз забрати дитину. Про це біля 16-00 години її повідомила вихователька дитячого садочку та спиталась, чи може колишній чоловік взяти сина. Вона відповідала відмовою, але тоді колишній чоловік повідомив її, що син вже вдягнувся, та він / ОСОБА_4 / відвезе його до дому. На таке вона змушена була погодитись, але зажадала, щоб обвинувачений завіз сина додому негайно.

Біля 17-00 години вона зателефонувала додому та дізналась, що сина ОСОБА_9 вдома немає. Тоді вона подзвонила ОСОБА_4 , але той їй пояснив, що вони зайшли до дитячого майданчику біля ресторану "Макдоналдз", з якого син йти не хоче.

Вона /потерпіла/ почала вимагати, щоб ОСОБА_4 завіз сина додому не пізніше 18-00 години.

Біля 18-00 години вона знов подзвонила додому та колишньому чоловіку та дізналась, що син досі знаходиться на вказаному майданчику, чоловік пояснив це тим, що син не бажає припинити гру.

Тоді вона сама прийшла до ресторану "Макдоналдз", де побачила, що ОСОБА_4 спілкується та ОСОБА_13 на літньому майданчику, а син сам грається на дитячому майданчику.

Тоді вона /потерпіла/ підійшла до ОСОБА_4 та ОСОБА_13 та почала висловлювати претензії з приводу того, що колишній чоловік не доглядає дитину, хоча не чіпала волосся ОСОБА_13 .

У той час ОСОБА_4 підбіг до неї та почав наносити їй удари, але був зупинений свідком ОСОБА_14 .

Після цього вона змушена була звернутись до лікарні, де лікарями було встановлено, що їй були заподіяні вказані експертом тілесні ушкодження, підстави не довіряти лікарям в неї відсутні.

Спираючись про таке, потерпіла у судовому засіданні 27 листопада 2015 року водночас зазначила, що, як на її думку, 23 липня 2014 року ОСОБА_4 наніс їй тілесне ушкодження в ході раптово виниклих неприязних стосунків, тобто - зненацька, без будь-яких передумов до такого, через що підтримала обвинувачення у редакції, викладеній в обвинувальному акті від 29 вересня 2014 року.

При цьому вона вважала вину обвинуваченого доведеною та просила, обравши відносно його передбачене законом покарання, звільнити його від відбуття такого покарання з випробуванням.

Прокурор під час судового розгляду вважала доведеною вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених цим вироком обставин, через що 16 листопада 2015 року змінила первісне обвинувачення. При цьому кваліфікацію дій ОСОБА_10 вона вважала належною та просила про призначення обвинуваченому покарання у межах санкції частини 1 статті 122 КК України та звільнення його від відбування покарання на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України з випробуванням.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
1. З рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 26 березня 2014 року відомо, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 25 листопада 2005 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на березень 2014 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, ОСОБА_4 звернувся до суду за розірванням шлюбу.

Під час судового розгляду справи про розірвання шлюбу ОСОБА_4 у судові засідання з`являвся та наполягав на розгляді справи за відсутності ОСОБА_16 , та ж у судові засідання не з`являлась, неодноразово надсилала до суду заяви про відкладення розгляду справи через хворобу.

Зрештою, 26 березня 2014 року справа була розглянута за відсутності відповідачки та шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був розірваний.

/справа Центрального районного суду міста Миколаєва № 490/10691/14-ц, а.с. 7/

2. З матеріалів цивільних справ Центрального районного суду міста Миколаєва № 490/10691/14-ц, № 490/674/15-ц та 490/5697/15-ц відомо, що після розлучення подружжя їх син ОСОБА_9 став проживати з матір`ю.

З рішення виконкому Миколаївської міської ради від 11 квітня 2014 року № 315 "Про участь батька ОСОБА_4 у вихованні дитини" відомо, що компетентним органом було ухвалено:

1."Визначити участь батька ОСОБА_4 у вихованні дитини ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надавши йому можливість безперешкодного спілкування с сином щосуботи місяця з 10:00 до 18:00, щовівторка та щочетверга місяця з 16:00 до 19:00.
2.Надати право батькам змінювати порядок побачень з дитиною за їх взаємною згодою.
3.Попередити батьків про відповідальність за підбурювання дитини проти кожного та невиконання цього рішення"
/справа Центрального районного суду міста Миколаєва № 490/10691/14-ц, а.с. 11/

Як встановлено рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 4 липня 2014 року, після того ОСОБА_4 матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_9 не надавав.

За такого вказаним рішенням з його на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на утримання сина.

/справа Центрального районного суду міста Миколаєва № 490/10691/14-ц, а.с. 12/

Із звернення ОСОБА_6 до служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради від 14 липня 2014 року вбачається, що обвинувачений у липні 2014 року неодноразово самоправно змінював дні та часи побачень з сином.

/справа Центрального районного суду міста Миколаєва № 490/10691/14-ц, а.с. 17-18/

З листа Служби у справах дітей № С-63 від 24 липня 2014 року вбачається, що під час перевірки викладені у заяві факти знайшли своє підтвердження, через що напередодні конфлікту, що розглядається в межах цієї кримінальної справи, ОСОБА_4 був запрошений на бесіду до служби в зв`язку із самоуправними діями щодо визначення днів та часів побачення з дитиною, та від його були відібрані письмові пояснення з цього приводу; він був попереджений, що рішення виконкому є обов`язковим для виконання.

/справа Центрального районного суду міста Миколаєва № 490/674/15-ц, а.с. 13/

З письмового висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини від 13 жовтня 2014 року № 2176/02.02.01/22/22/14/14 вбачається, що всупереч встановленого порядку ОСОБА_4 самоуправно постійно змінював дні спілкування з дитиною.
У цьому висновку також відзначається, що в зв`язку з таким відношенням ОСОБА_18 на підставі звернення ОСОБА_6 компетентним органом з ОСОБА_18 проводились бесіди та він попереджався про неприпустимість такої поведінки, однак після вжитих заходів позитивних змін не відбулось.

/справа Центрального районного суду міста Миколаєва № 490/10691/14-ц, а.с. 63-64/

З протоколу № 129 від 5 серпня 2014 року засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради вбачається, що комісією встановлено, що "Батько [ ОСОБА_4 ] систематично самоуправно змінює порядок побачень з дитиною, що призвело до загострення стосунків між батьками [ ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ]"

У цьому протоколі також відзначається, що вжиті профілактичні заходи до ОСОБА_4 не дали позитивних результатів.

/справа Центрального районного суду міста Миколаєва № 490/10691/14-ц, а.с. 14/

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 793 від 22 серпня 2014 року "Про визнання рішення виконкому Миколаївської міської ради від 11.04.2014 № 315 таким, що втратило чинності" встановлено, що:

-"батьку [ ОСОБА_4 ] встановлено порядок спілкування з дитиною: щосуботи місяця з 10:00 до 18:00, щовівторка та щочетверга місяця з 16:00 до 19:00;
- ОСОБА_4 самостійно змінює дні спілкування з дитиною".
Виходячи з цього, виконавчий комітет Миколаївської міської ради, діючи в межах своєї компетенції, вирішив рішення виконкому Миколаївської міської ради від 11.04.2014 № 315 "Про участь батька, ОСОБА_4 , у вихованні дитини" визнати таким, що втратило чинності.

/справа Центрального районного суду міста Миколаєва № 490/674/15-ц, а.с. 19/

Це рішення у встановленому законом порядку не скасоване, підстави для його скасування, як свідчить ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року, на цей час є відсутніми.

Наявність самочинства в діях обвинуваченого стосовно питань виховання неповнолітнього сина встановлена, зрештою, й рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 липня 2015 року та ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2015 року, ухвалених у цивільній справі № 490/5697/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 при відібрання дитини.

При цьому суд відзначає, що рішеннями судів у справах №№ 490/10691/14-ц та 490/5697/15-ц встановлено, що будь-які охоронювані законом підстави для вчинення таких дій є відсутніми, так само, як й відсутній негативний вплив на дитину із боку матері, дії ОСОБА_4 щодо сина не викликані дійсними інтересами дитини, що заслуговують на увагу.

Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд вважає доведеним, що станом на 23 липня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 склались відносини, зумовлені тим, що ОСОБА_4 систематично самочинно забирав їх спільну дитину.
Внаслідок таких дій обвинуваченого ОСОБА_6 поза розумні сумніви зазнавала шкоди через усвідомлення факту порушення своїх прав та своєї безпорадності у їх поновленні.

Таке, окрім іншого, підтверджується й наведеними вище та згаданими у наведених вище матеріалах чисельними зверненнями потерпілої до компетентних органів за захистом порушених прав.

За такого між сторонами склались неприязні стосунки, причина та зміст яких полягали у тому, що ОСОБА_4 систематично відверто порушував права ОСОБА_6 , принижуючи її та демонструючи свою зверхність та зневагу до неї, підкреслюючи її безпорадність.

3. Той факт, що 23 липня 2014 року ОСОБА_4 забрав сина самочинно, без узгодження з потерпілою, підтверджується наступними зібраними у справі доказами.

Матеріали справи свідчать, та сторони не заперечують того, що 23 липня 2014 року обвинувачений взяв сина з дитячого садочка та почав проводити з ним час на власний розсуд в районі розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_4 ".

В той же час загальновідомим фактом є те, що 23 липня 2014 року була середа, тобто - день, протягом якого ОСОБА_4 не мав права безперешкодно спілкуватись із сином без згоди ОСОБА_6 .

З наведених вище показів потерпілої у судовому засіданні вбачається, що дозволу ОСОБА_4 на проведення часу з дитиною у той день вона не надавала, хоча по факту змушена була погодитись із тим, що обвинувачений завезе сина до дому. При цьому вона наполягала, щоб дитина повернулась до дому якнайшвидше, в будь-якому разі - не пізніше 18-00 години, проти чого ОСОБА_4 заперечував. Наявність таких обставин, зокрема - того, що потерпіла вимагала якнайскорішого повернення сина додому, до того ж - у вказаний потерпілою спосіб - обвинувачений під час судового розгляду справи не заперечував.

Далі, з заяви ОСОБА_6 до органу опіки та піклування від 24 липня 2014 року вбачається, що у цій заяві потерпіла повідомила компетентні органи, зокрема - про те, що 23 липня 2014 року обвинувачений взяв сина без її згоди та проводив із ним час на власний розсуд. /справа Центрального районного суду міста Миколаєва № 490/674/15-ц, а.с. 14-15/. При цьому з залученого до матеріалів справи подання органу опіки та піклування № 1003 від 25 липня 2014 року вбачається, що це звернення компетентним органом було визнано обґрунтованим, дії обвинуваченого були визнані самоправними, через що було прийняте рішення ініціювати його притягнення до адміністративної відповідальності або вжиття до його інших заходів впливу із боку правоохоронних органів. З відповіді начальникам СКМСД Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області № 9519 від 3 жовтня 2014 року вбачається, що це подання було визнане обґрунтованим, та на його підставі було прийняте рішення провести з обвинуваченим профілактичну бесіду

До того ж, матеріали справи свідчать, що на той час ОСОБА_6 категорично заперечувала проти спілкування сина, зокрема, з ОСОБА_13 .

4. Матеріали справи свідчать та сторони не заперечують того, що в зв`язку з такими діями обвинуваченого ОСОБА_6 приїхала до розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

З показів обвинуваченого, потерпілої та свідків вбачається, що у той час, коли ОСОБА_6 приїхала до вказаного ресторану, обвинувачений разом з ОСОБА_13 сидів на відкритому майданчику біля цього ресторану та був звернутий спиною до дитячого майданчика. ОСОБА_17 же /син обвинуваченого та потерпілої/ тим часом сам грався на дитячому майданчику.

З тих же доказів вбачається, що після приходу ОСОБА_6 розпочалась свара.

5. Про обставини цієї свари свідчать наступні зібрані під час судового розгляду та досліджені у суді докази.

З показів обвинуваченого та потерпілої, які у цій частині узгоджуються поміж собою, вбачається, що ОСОБА_6 , коли підійшла до ОСОБА_4 та ОСОБА_13 , почала висловлювати претензії із приводу їх дій щодо виховання та догляду за дитиною, звертаючись до них обох.

Цю ж обставину підтвердила, зокрема, свідок ОСОБА_13 , яка під час судового засідання 19 лютого 2015 року засвідчила, що 23 липня 2015 року до неї підійшла ОСОБА_6 , висловила претензії, як то /надалі - мовою оригіналу/: "Ах ты ж [далі - некоректно], не лезь к моему ребенку" /звукозапис судового засідання за 19 лютого 2015 року, 18:18:35/.

Ці покази підтверджуються заявою, що була надіслана ОСОБА_6 на адресу органу опіки та піклування Заводського району міста Миколаєва 24 липня 2014 року, у якій потерпіла вказує /надалі - мовою оригіналу: "Там я увидела Сичкар с его очередной [далі - некоректно] и моего сына. Я к ней подошла и сказала, что предупреждала, чтобы с моим ребенком не ходила". /справа Центрального районного суду міста Миколаєва № 490/674/15-ц, а.с. 14-15/.

При цьому обвинувачений та потерпіла стверджували, що під час свари ОСОБА_6 висловлювала претензії щодо догляду за дитиною й ОСОБА_18 ..

Обвинувачений вказував, ніби одразу після приходу ОСОБА_6 вхопила ОСОБА_15 за волосся.

Але ці покази обвинуваченого спростовуються наступним.

Стверджуючи таке, обвинувачений одночасно стверджує, ніби у відповідь на такі дії колишньої дружини одразу підвівся з місця, почав однією рукою тримати волосся ОСОБА_13 , а іншою - наніс удар.

Але таке спростовується свідченнями ОСОБА_19 , яка під час судового засідання 12 лютого 2015 року засвідчила, що конфлікт до того моменту, як ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_6 тривав хвилин 10 /звукозапис судового засідання від 12 лютого 2015 року, 16:20:03/.

Свідок ОСОБА_14 під час судового розгляду надав аналогічні покази

Покази свідків в цій частині суд вважає більш достовірними, ніж покази обвинуваченого, адже ці свідки не є зацікавленими у результатах справи та їх покази узгоджуються поміж собою.

Що ж стосується показів обвинуваченого, то він, перш за все, є зацікавленим у результатах справи, а його покази в цій частині іншими доказами не підтверджуються.

Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд вважає доведеним, що конфлікт між ОСОБА_6 - з одного боку, та ОСОБА_4 та ОСОБА_13 - з іншого, до того, як сторони вдались до насильницьких дій, тривав до 10 хвилин.

Поза розумним сумнівом є те, що на обставини конфлікту, зокрема - на наведені вище звернення саме до неї - ОСОБА_13 відреагувала, що не заперечує й сам обвинувачений.

Та така реакція, з огляду на предмет та обставини конфлікту, поза розумним сумнівом є втручанням у конфлікт між обвинуваченим та потерпілою щодо участі у вихованні та догляді за дитиною.

Матеріали справи свідчать, та сторони не заперечують того, що 23 липня 2014 року під час цього конфлікту ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 не менше одного удару в область обличчя.

Ці обставин, окрім показів обвинуваченого та потерпілої, що в цій частині узгоджуються між собою, підтверджуються також показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_19 . При цьому свідок ОСОБА_14 засвідчив, що обвинувачений збирався наносити ОСОБА_6 ще удари, але він /свідок/ розборонив їх.

До того ж, з висновку судово-медичної експертизи № 1248 від 19 серпня 2014 року та роз`яснень експерта ОСОБА_20 у судовому засіданні відомо, що після подій 23 липня 2014 року в ОСОБА_6 виникли тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку легкого ступеню з лівостороннім геміпарезом, крововиливів повік лівого ока і лівої щоки, забитої рани на нижньому віці лівого ока з травматичним мідріазом, деструкцією скловидного тіла лівого ока, закритої травми шийного відділу хребта у вигляді забою та розтягнення м`язово-зв`язкового апарату з нестабільністю на рівні 3-4 шийних хребців, ці ушкодження є взаємопов`язаними, могли утворитись внаслідок удару, нанесеного ОСОБА_4 23 липня 2014 року.

Обвинувачений стверджує, що під час цього удару ОСОБА_6 тримала за волосся ОСОБА_13 .

Ці покази обвинуваченого підтверджуються показами свідка ОСОБА_13 , а також витягом з її медичної картки, з якого вбачається, що після подій 23 липня 2015 року вона зверталась по медичну допомогу через скарги на головний біль.

Ці покази також підтверджуються сукупністю відомостей, що містяться у протоколі огляду місця події від 23 липня 2014 року, протоколі слідчого експерименту за участі потерпілої від 22 вересня 2014 року та висновку судово-медичної експертизи № 1248 від 19 серпня 2014 року.

Так, вказані докази у своїй сукупності свідчать, що в момент нанесення ОСОБА_4 удару ОСОБА_6 та була звернута до його лівою стороною та, відповідно, обличчям до ОСОБА_13 .. До того ж, матеріали справи свідчать, що від удару ОСОБА_4 потерпіла не захищалась та не ухилялась, що поза розумним сумнівом є наслідком того, що її руки були зайнятими.

Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд враховує, що вони узгоджуються поміж собою та в цілому дозволяють встановити цілісну картину подій.

Більше того, суд враховує, що об`єктивних доказів на їх спростування суду не надано.

Так, на їх спростування наданий єдиний доказ - покази самої ОСОБА_6 , проте, ці покази, на відміну від наведених вище показів ОСОБА_4 , не є підтвердженими іншими доказами, через що самі по собі не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Обвинувачений стверджує, ніби наніс потерпілій удар в обличчя у відповідь на її насильницькі дії щодо ОСОБА_13 та з метою припинити такі дії.

Але з достовірністю таких тверджень погодитись неможливо за такого.

Обвинувачений вказує, що ОСОБА_6 вхопила ОСОБА_13 за волосся, після чого він підвівся з свого місця, обійшов стіл, взяв однією рукою волосся ОСОБА_13 , а іншою - наніс удар потерпілій.

Проте, ці покази не відповідають іншим обставинам справи.

Так, ці покази свідчать, що з моменту, коли потерпіла вчепила волосся ОСОБА_13 й до моменту, коли ОСОБА_4 втрутився у цей конфлікт, мав пройти певний проміжок часу. За таких обставин ОСОБА_13 поза розумних сумнівів мала вживати заходи щодо свого самозахисту (зокрема - утримання волосся руками, тощо). Проте, про вчинення нею таких дій сторони, зокрема, обвинувачений - не посилаються, навпаки - обвинувачений та свідок взагалі заперечували факт реагування ОСОБА_13 на дії потерпілої.

Таке, сукупно з іншими наведеними вище доказами щодо перебігу подій у конфлікті, свідчить про те, що ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 удар одночасно з тим, коли та схопила волосся ОСОБА_13 , але не у відповідь на дії потерпілої, як стверджує обвинувачений.

До того ж, таке свідчить, що на момент нанесення цього удару ОСОБА_4 вже стояв поруч з потерпілою та був готовий його нанести.

Цей висновок суду, окрім наведених доказів, підтверджується й показами потерпілої, яка, зокрема, засвідчила, що, коли вона прийшла, ОСОБА_4 схопився з місця та підбіг до неї.

З висновку судово-медичної експертизи № 1248 від 19 серпня 2014 року вбачається, що за ступенем тяжкості нанесені ОСОБА_6 тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк, більший за 21 день.

Цей висновок експерта підтверджується, зокрема, довідкою бухгалтерії лікарні швидкої медичної допомоги, з якої вбачається, що потерпіла перебувала на лікуванні у цьому закладі протягом періоду з 24 липня 2014 року до 15 серпня 2014 року, тобто - протягом 22 днів.

Про мотиви вчинення обвинуваченим цього злочину свідчить встановлений вище характер взаємних відносин між обвинуваченим та потерпілою, який характеризується тим, що ОСОБА_4 систематично відверто порушував права ОСОБА_16 , принижуючи її та демонструючи свою зверхність, підкреслюючи її безпорадність та демонструючи зневагу до неї. Таке поза розумним сумнівом тягне за собою прояви у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень.

Цей висновок підтверджується й наведеними вище протоколом № 129 від 5 серпня 2014 року засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради та рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 793 від 22 серпня 2014 року "Про визнання рішення виконкому Миколаївської міської ради від 11.04.2014 № 315 таким, що втратило чинності", з яких вбачається, що орган опіки та піклування, діючи в межах своєї компетенції, встановив, що бійка між обвинуваченим та потерпілим є пов`язаною із наполяганням ОСОБА_4 на його праві самостійно вирішувати питання виховання дитини, не рахуючись із ОСОБА_6 ..

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину за вказаних обставин доведеною.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
Оцінка наведених вище фактичних обставин справи свідчить про таке.

1)обвинувачений наносив ОСОБА_10 тілесні ушкодження умисно, що ним не заперечується;

2)ОСОБА_13 лише втрутилась у конфлікт між обвинуваченим та потерпілим;

3)дії обвинуваченого, що передували нанесенню тілесних ушкоджень потерпілій, характеризувались таким:

-забираючи сина всупереч встановленого порядку (у невстановлений день) всупереч прямо висловленого бажання потерпілої обвинувачений усвідомлював, що діє неналежним чином, а його утримання сина у відповідь на вимоги колишньої дружини свідчить про те, що він бажав настання наслідків у вигляді порушення встановленого порядку участі у вихованні дитини;

-оскільки такі дії обвинуваченого носили систематичний характер, він був освічений у тому, що вони викликають крайнє занепокоєння та образу в потерпілої, а його утримання сина у відповідь на вимоги колишньої дружини свідчить про те, що він бажав настання наслідків у вигляді виклику в потерпілої образи та занепокоєння;

-характер відносин між сторонами свідчить, що реакція потерпілої на такі дії була для обвинуваченого очікуваною;

-відверта навмисність дій обвинуваченого свідчить про те, що, вчиняючи їх, він мав на меті саме отримання очікуваної ним реакції потерпілої задля настання для неї негативних наслідків.

Отже, дії обвинуваченого, що передували нанесенню тілесних ушкоджень потерпілій, як навмисні та спрямовані викликати реакцію потерпілої, яка може потягнути для тої негативні наслідки, є провокаційними.
За такого дії обвинуваченого щодо нанесення тілесних ушкоджень у відповідь на дії потерпілої, що були навмисно спровоковані ним самим з метою здобути собі переваги особи, яка обороняється, за своїм змістом не є направленими на захист прав або охоронюваних законом інтересів як самого обвинуваченого, так й ОСОБА_13

4)дії обвинуваченого, що передували нанесенню тілесних ушкоджень потерпілій, об`єктивно мали певні ознаки суспільно небезпечного посягання - вчинення всупереч встановленого законом порядку дій, правомірність яких оспорюється потерпілою. Відповідно до статті 37 КК України за такого дії потерпілої не утворюють складу умисного посягання на здоров`я ОСОБА_13 , отже, враховуючи наслідки дій, не містить ознак суспільно небезпечного діяння;
5)дії обвинуваченого характеризуються тим, що він розпочав наносити удари потерпілій після того, як виникла реальна небезпека конфлікту та не збирався припиняти нанесення ударів потерпілій після того, як конфлікт ОСОБА_6 вже не могла продовжувати;

6)мотив вчинення обвинуваченим вказаних дій полягав не у захисті від посягань, але в утвердженні свого права самостійно вирішувати питання, зокрема, виховання сина та не рахуватись із потерпілою під час вирішення спільних питань

Наведене свідчить, що в цьому випадку передбачені статтею 36 Кримінального Кодексу України ознаки, що дають можливість кваліфікувати дії обвинуваченого, як такі, що вчинені у стані необхідної оборони, зокрема:

-вчинення дій, направлених на захист права або охоронюваного законом інтересу;

-наявність суспільно-небезпечного діяння, від якого здійснюється захист;

-відповідність у часі дій обвинуваченого щодо ОСОБА_6 та дій потерпілої у конфлікті;

-наявність умислу, спрямованого на захист від суспільно-небезпечного діяння

є відсутніми.

За такого дії обвинуваченого слід кваліфікувати, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`ю - тобто - за частиною 1 статті 122 Кримінального Кодексу України.

Підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованим.
29 вересня 2015 року ОСОБА_18 було пред`явлене обвинувачення у тому, що:

"23.07.2014 приблизно 18:30 год., більш точного часу в ході досудового слідства встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 , знаходячись на дитячому майданчику ресторану "Макдональдс", який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 23, в ході раптово виниклих неприязних стосунків до колишньої дружини ОСОБА_6 спричинив останній тілесні ушкодження шляхом нанесення декількох ударів в область обличчя та голови"

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор змінила пред`явлене обвинувачення та наполягала на тому, що обвинувачений вчинив злочин за обставин, що на цей час встановлені судом.

Потерпіла ж у суді підтримала первісне обвинувачення.

Але це обвинувачення не може бути покладеним у підґрунтя судового рішення, адже є неконкретним, неповним та певною мірою суперечить дійсним фактичним обставинам справи.

Так, згідно цього обвинувачення тілесні ушкодження потерпілій були заподіяні на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

Але ці посилання спростовуються наведеними вище доказами та суперечать встановленим на їх підставі фактичним обставинам справи, які свідчать, що тілесні ушкодження потерпілій були спричинені на ґрунті тривалих відносин між сторонами та під час вчинення обвинуваченим неправомірних дій, але не внаслідок випадкового збігу обставин, що потягнув конфлікт.

Спростування доводів обвинуваченого, на які він послався на свій захист.
1. Під час судового розгляду обвинувачений посилався, зокрема, про те, що 23 липня 2014 року взяв з садочка сина ОСОБА_9 з дозволу потерпілої.

Але ці посилання є надуманими.

Так, під час судового розгляду обвинувачений підтвердив, що перед візитом до дитячого садочку свій візит не узгодив; під час, коли забирав сина, повідомив потерпілій, що той вже вдягнений, та погодилась лише на те, щоб обвинувачений завіз сина до дому, о 17-00 годині перевірила, чи є син вдома, наполягала на поверненні дитини до 18-00 та категорично заперечувала проти перебування дитини на вулиці після 18-00 години.

Таке об`єктивно не може бути розцінене, як згода на те, щоб ОСОБА_4 проводив час із сином на власний розсуд.

2. Обвинувачений стверджував, ніби в дійсності дитина ОСОБА_6 не потрібна, а конфлікт виник через те, що потерпіла заперечувала проти його стосунків з іншими жінками.

Але ці посилання обвинуваченого не відповідають дійсності.

Так, ці твердження спростовуються рішеннями Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 жовтня 2014 року у справі № 490/10691/14-ц, від 13 травня 2015 року у справі № 490/674/15-ц, від 31 липня 2015 року у справі № 490/5697/15-ц, якими встановлено, що ОСОБА_6 дбає про дитину, захищає її дійсні інтереси, але обвинувачений такому перешкоджає, чим порушує права потерпілої.

Що ж до дійсного підґрунтя конфлікту, що мав місце 23 липня 2013 року, то твердження обвинуваченого про його спростовуються сукупністю наведених вище доказів.

3. Обвинувачений стверджував, ніби, самочинно змінюючи дні та години зустрічі з дитиною, діяв у її найкращих інтересах, прагнучи лише належним чином займатись вихованням дитини.

Але ці його твердження прямо спростовуються рішеннями Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 жовтня 2014 року у справі № 490/10691/14-ц та від 31 липня 2015 року у справі № 490/5697/15-ц, якими встановлено, що такі дії обвинуваченого інтересам дитини суперечать, призводять для негативних для дитини наслідків та не свідчать про дійсне виконання обвинуваченим своїх батьківських обов`язків.

4. Обвинувачений стверджував, ніби факт нанесення потерпілій тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості не є доведеним. При цьому він посилався про необхідність додаткового дослідження медичної документації, на підставі якої потерпілій були встановлені відповідні діагнози.

Але ці посилання обвинуваченого суд вважає надуманими за такого.

Відповідно до пункту 2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6 , що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року за № 255/791 до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості відносяться такі, що потягли розлад здоров`я строком понад три тижні (понад 21 день), та саме ця ознака й була врахована експертом під час визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Наявність цієї ознаки, зокрема - факт лікування обвинуваченої у лікарні понад 21 день - підтверджується наявними у справі документами; обґрунтованість її увільнення від роботи на підставі лікарняного листа № 165441 на цей період перевірялась належним чином відповідними фондами та ЛКК лікарні.

Таке виключає розумні сумніви у обґрунтованості лікування потерпілої протягом цього часу. Та обставина ж, що лікування протягом цього періоду було пов`язаною із травмами, заподіяними обвинуваченим, є підтвердженою висновком судово-медичної експертизи. Таке виключає розумні сумніви у правильності визначення ступеню тяжкості заподіяних ОСОБА_6 ушкоджень.

Що ж стосується власно діагнозів та обставин їх встановлення, то вони, як свідчать згадані вище Правила, на визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень в цьому випадку не впливають, отже - ці обставини самі по собі не мають відношення до суті справи та змісту пред`явленого обвинувачення.

5. Обвинувачений стверджував, ніби заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у зв`язку із її діями відносно ОСОБА_13 .

Але ці посилання обвинуваченого спростовуються сукупністю наведених вище доказів, з яких вбачається, що в дійсності тілесні ушкодження потерпілій були нанесені під час вчинення самим обвинуваченим провокаційних дій, до нанесення тілесних ушкоджень обвинувачений був готовий до вчинення дій відносно ОСОБА_13 , а дійсний мотив дій обвинуваченого полягав у зневажливому ставленні до потерпілої.

6. Обвинувачений стверджував, ніби відносно потерпілої діяв у стані необхідної оборони.

Але ці доводи спростовуються обставинами, що докладно наведені вище.

7. Обвинувачений стверджував, ніби конфлікт з потерпілою 23 липня 2014 року стався до 18-00 години.

Але ці його посилання не є послідовними та спростовуються усіма матеріалами справи, які свідчать, що цей конфлікт відбувався у період часу з 18-30 до 19-00 години.

8. Обвинувачений також стверджував, що 23 липня 2014 року наносив потерпілій лише один удар в область обличчя.

Але ці покази спростовуються показами свідка ОСОБА_14 .

Покази цього свідка суд вважає більш достовірними, адже цей свідок, на відміну від обвинуваченого, не є зацікавленим у результатах розгляду справи.

До того ж, покази цього свідка узгоджуються з показами потерпілої та свідка ОСОБА_19 , в той час, як докази на підтвердження показів обвинуваченого наразі є відсутніми.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, а також особу винного.

Оцінюючи характер та ступень тяжкості вчиненого ним злочину, суд враховує, що в цьому випадку обвинуваченим вчинений злочин середньої тяжкості.

Суд враховує також, що в цьому випадку вчинення злочину є наслідком триваючих дій обвинуваченого щодо приниження потерпілої, що підвищує суспільну небезпеку цього злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

Що ж стосується особи винного, то ОСОБА_10 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває, раніше не засуджувався.

Оцінюючи ці обставини у їх сукупності, суд приходе до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у межах санкції частини 1 статті 122 Кримінального Кодексу України.

При цьому враховуючи наведені вище відомості про особу винного, суд вважає, що його виправлення є можливим без відбування покарання, через що вважає за можливе на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України звільнити його від відбуття покарання з випробуванням.

Вирішення цивільних позовів.
1......Прокурором заявлений цивільний позов в інтересах Департаменту фінансів Миколаївської міської ради про відшкодування витрат, понесених лікарнею на лікування ОСОБА_6 .

Після вислуховування учасників кримінального провадження та дослідження письмових матеріалів справи суд дійшов висновку про те, що цей позов підлягає повному задоволенню.

Так, відповідно до частини 1 статті 1206 ЦК України винна у злочині особа зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Розмір таких витрат позивачем визначений відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року; правильність та обґрунтованість розрахунку сторонами не заперечується.

Отже, з ОСОБА_4 на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради слід стягнути 5.416 грн. 63 коп.
2...... ОСОБА_6 заявила цивільний позов про стягнення з відповідача 7.000 грн. 17 коп. на відшкодування витрачених нею коштів на її лікування та 20.000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй злочином.

Після вислуховування учасників кримінального провадження та дослідження письмових матеріалів справи суд дійшов такого.

Відповідно до частини 1 статті 1159 ЦК України ОСОБА_4 має відшкодувати ОСОБА_6 витрати на ліки у повному обсязі.

Надані потерпілою чеки №№ 50524 від 25 липня 2014 року, 142777, 142782 та 142779 від 27 липня 2014 року, 75383 від 8 серпня 2014 року, 76122 від 11 серпня 2014 року, розрахункові квитанції №№ 479503 та 479504 від 24 липня 2014 року та 479505 від 3 серпня 2014 року, квитанції №№ 502192 та 511760 від 9 серпня 2014 року та № 511762 від 11 серпня 2014 року, а також копія чеку від 24 липня 2014 року свідчать, що нею на придбання ліків та обстеження було витрачено загалом 3.698 грн. 78 коп.

Докази цих витрат суд вважає належними та допустимими, обвинувачений заперечень проти їх здійснення, що заслуговують на увагу, не навів.

Потерпілою надані ще товарні чеки на придбання ліків.

Але ці чеки здебільшого є датованими числами, що не охоплюються періодом лікування потерпілої, який є предметом розгляду в межах цієї справи. До того ж, потерпіла під час судового слідства пояснювала, що ці чеки були отримані її родичами не під час купування ліків, а значно пізніше, спеціально задля підтвердження витрат на придбання ліків у суді.

За такого ці чеки не можуть вважатись належними та достовірними доказами витрат потерпілої.

Інших доказів витрат на суму 3.301 грн. 39 коп. потерпілою не надано.

Отже, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 слід стягнути 3.698 грн. 78 коп., задовольнивши у цій частині позовні вимоги частково.
В решті вимог про відшкодування витрат на лікування ОСОБА_6 же слід відмовити за недоведеністю, що не позбавляє її права у разі отримання відповідних доказів повторно звернутись до суду з цими вимогами в порядку цивільного судочинства.

Під час вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходе з приписів частини 3 статті 23 ЦК України, враховує характер правопорушення обвинуваченого, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, погіршення її здібностей або позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також інші обставини, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості.

В зв`язку із цим суд враховує встановлені вище обставини вчинення злочину обвинуваченим, зокрема, його ставлення до потерпілої.

Суд виходе також з матеріального стану обвинуваченого, тієї обставини, що обвинуваченому призначається покарання за вчинення злочину відносно потерпілої, яка /обставина/ сама по собі є відшкодуванням завданої потерпілому моральної шкоди.

За такого суд вважає, що загальний розмір відшкодування за заподіяну потерпілому моральну шкоду має становити 3.000 грн.

Отже, в цій частині заявлений позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1)попросити пробачення у потерпілої;

2)не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

3)повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

4)періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Цивільний позов прокурора Центрального району міста Миколаєва - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради 5.416 /п`ять тисяч чотириста шістнадцять/ грн. 63 коп.
Цивільний позов ОСОБА_6 - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 3.698 грн. 70 коп. на відшкодування витрат на лікування, 3.000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а загалом 6.416 /шість тисяч чотириста шістнадцять/ грн. 70 коп.
У задоволенні решти вимог ОСОБА_6 - відмовити.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_21 =

30.11.2015