УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/7603/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.ст.185 ч.2, 190 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, проживаючого АДРЕСА_1 , не працює, не одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимого відповідно до ст. 89 КК України
визнано винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 ч.2, ст.190 ч.1 КК України та призначено покарання:
- за ст. 190 ч. 1 КК України 240 годин громадських робіт,
- за ст. 185 ч. 2 КК України 6 місяців арешту.
Відповідно до ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 6 місяців арешту.
Згідно вироку суду 8 липня 2014 року близько 7 години ОСОБА_9 перебував на зупинці громадського транспорту «Майдан Згоди», що поблизу будинку № 98/74 по вул. Київській у м. Житомирі. В цей час до ОСОБА_9 підійшов його знайомий ОСОБА_6 , якого останній знав на протязі декількох років. Під час розмови ОСОБА_9 запитав у ОСОБА_6 чи має останній зарядний пристрій до мобільного телефону марки «LENOVO» моделі «А369і», який розрядився та не вмикається. ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_9 , що за місцем проживання має зарядний пристрій, за допомогою якого може зарядити вищевказаний мобільний телефон.
У цей час, день та місці та при вказаних обставинах у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном марки «LENOVO» модель «А369і», який належить ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_6 запевнив ОСОБА_9 , що через короткий проміжок часу принесе йому вищевказаний мобільний телефон, хоча на меті такого наміру не мав.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довіри, а саме мобільним телефоном марки «LENOVO» модель «А369і», який належить ОСОБА_9 , ОСОБА_6 сказав, щоб останній надав йому мобільний телефон та зачекав його на вищевказаній зупинці громадського транспорту, на що ОСОБА_9 погодився та залишився очікувати ОСОБА_6 . Отримавши в такий спосіб вищевказаний мобільний телефон, ОСОБА_6 , в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди, на загальну суму 952 грн. 36 коп.
09.04.2015 року близько 16 години ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу магазину «Авто Євро», що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Короленка, 3-В, помітив велосипед марки «Азимут», який стояв поруч з вищевказаним магазином та належить ОСОБА_10 . У цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме велосипеду марки «Азимут». Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , керуючись корисливим мотивом, у вказаний період часу підійшов до велосипеду та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними, сів на вищевказаний велосипед та покинув місце вчинення злочину, та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1600 грн.
12.04.2015 року близько 20 години ОСОБА_6 , перебуваючи у подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , помітив велосипед марки «Азимут», який належить ОСОБА_11 . У цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, а саме велосипеду марки «Азимут». Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 керуючись корисливим мотивом у вказаний період часу підійшов до велосипеду марки «Азимут» та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними, сів на вищевказаний велосипед та покинув місце вчинення злочину, та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1600 грн.
ОСОБА_6 своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України та умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити цей вирок суду, застосувавши ст.75 КК України та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Обвинувачений вважає, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого. Також вказав, що у вироку суду не зазначено всіх пом`якшуючих обставин, хоча він давав правдиві показання, щиро розкаявся у скоєнному, сприяв розкриттю правопорушення.
Крім того обвинувачений наголошує, що він одружений, має на утриманні малолітню дитину, підробляє неофіційно.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, перевіривши вирок суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, при обставинах викладених у вироку та кваліфікація його дій ніким не оспорююються.
Покарання ОСОБА_6 призначене відповідно до вимог положень ст.65 КК України, в межах санкції ч.2 ст.185 КК України та ч.1 ст.190 КК України, з урахуванням ступеню суспільної небезпечності вчинених ним злочинів, даних про його особу, а також усіх обставин справи і є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого про надмірну суворість призначеного покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Суд першої інстанції врахував при обранні покарання, що вчинені ОСОБА_6 злочини відноситься до категорії середньої та невеликої тяжкості, врахував обставини, що пом`якшують покарання це щире каяття, сприяння розкриттю злочинів та часткове відшкодування шкоди, також судом враховано посередню характеристику обвинуваченого, наявність на утриманні останнього неповнолітньої дитини, тобто всі ті обставини, на які посилається у своїй скарзі засуджений.
Крім того, положення ст.75 КК України передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням за умови призначення покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Оскільки обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді арешту, то це також виключає можливість застосування положень ст. 75 КК України.
З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах,-

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 21 липня 2015 року щодо нього без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: