Номер провадження 1-в/754/282/15
У Х В А Л А
Іменем України
23 жовтня 2015 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , інспектора Деснянського РВ КВІ м. Києва ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання (подання) Деснянського РВ КВІ м. Києва про направлення засудженого для відбування покарання відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Заворичі, Броварського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2

Встановив:
Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 06.08.2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначено покарання у вигляді 3 /трьох/ років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 /один/ рік.

Інспектор Деснянського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Києва звернувся з поданням, про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком, яке мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_5 перебуває на обліку у Деснянському РВ КВІ м. Києва з 21.01.2015 року, жодного разу до інспекції не з`явився, місцезнаходження засудженого невідоме.

Вислухавши в судовому засіданні думку прокурора, представника органу виконання покарань, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України, суд може винести постанову про направлення засудженого для відбування покарання, призначеного вироком, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Тобто ч. 2 ст. 78 КК України передбачає спеціальні підстави для направлення засудженого для відбування покарання згідно з вироком суду, серед таких є дані, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Подання інспектора Деснянського РВ КВІ м. Києва є невмотивоване, воно не містить конкретних порушень, які зазначені в ч. 2 ст. 78 КК України, які є підставою для звернення до суду з поданням про направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Лише сам факт не постановки на облік засудженого та не встановлення його місцезнаходження, без посилання на наслідки передбачені ч. 2 ст. 78 КК України, не є самостійними підставами направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

З матеріалів особової справи не вбачається, що засудженому дійсно були направлені виклики до кримінально-виконавчої інспекції /поштові квитанції чи копії реєстрів відправленої кореспонденції в справі відсутні/. Розписок засудженого про отримання викликів до кримінально-виконавчої інспекції в справі немає.

Матеріали про здійснення приводу засудженого свідчать про формальне ставлення виконавця до подання кримінально-виконавчої інспекції про привід від 11.02.2015 року, оскільки:

-в рапортах дільничного інспектора міліції не зазначено коли саме, скільки разів і в який час доби він відвідував квартиру засудженого;

-в поясненнях сусідів /а.с. 21, 25, 29/ зазначено, що «сусіда з кв. АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , знають наглядно, його місце знаходження, в даний час, невідоме». Однак в рапорті від 29.04.2015 року /а.с. 27/ зазначено «опитані мешканці сусідніх квартир повідомили, що ОСОБА_5 не знають та його ніколи не бачили».

Слід зауважити, що згідно ч. 6 ст. 166 КВК України особа, звільнена від відбування покарання з випробуванням, розшук якої оголошено у зв`язку з ухиленням від відбування покарання, затримується і конвоюється органом внутрішніх справ у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, що дає можливість поставити засудженого на облік і здійснювати за ним контроль протягом іспитового строку.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 166 КВК України кримінально-виконавча інспекція застосовує до засудженого відповідне застереження у виді письмового попередження лише у разі ухилення засудженого від виконання обов`язків, які покладені на нього судом.

Обов`язок засудженого з`являтись за викликом до кримінально-виконавчої інспекції передбачений не вироком суду, а ч. 3 ст. 164 КВК України, і про цей обов`язок ОСОБА_5 не повідомлявся.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 КВК України кримінально-виконавча інспекція організовує початковий розшук засуджених, місцезнаходження яких невідоме, та надсилає матеріали до органів внутрішніх справ для оголошення розшуку таких засуджених.
Таким чином, кримінально-виконавчою інспекцією не використано всіх передбачених законом можливостей для здійснення контролю за поведінкою особи, звільненої від відбування покарання з випробуванням.
Підсумовуючи вище викладене суд вважає, недостатньо підстав вважати, що засуджений умисно не виконує покладені на нього обов`язки і не бажає стати на шлях виправлення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 78 КК України, ст.ст. 537, 539, 369-372 КПК України, суд -

Ухвалив:
Відмовити в задоволенні клопотання інспектора Деснянського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції м. Києва про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 06.08.2014 року за ч. 1 ст. 289 КК України.

Особову справу засудженого ОСОБА_5 повернути до кримінально-виконавчої інспекції Деснянського району м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя: