Справа № 296/4130/15-к
Провадження № 1-кс/296/1181/15
УХВАЛА
Іменем України

29 квітня 2015 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся в суд із скаргою на постанову начальника слідчого відділу прокуратури Житомирської області від 31.03.2015 р. про закриття кримінального провадження, внесеного 10.06.2014 р. до ЄРДР за № 000104 із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 367 КК України.

На обґрунтування свого звернення скаржник вказав, що 14.04.2011 р. він звернувся до УМВС України в Житомирській області із заявою про злочин, в якій вказав на особу, яка вчинила злочин, і зазначив в чому полягає цей злочин. З травня 2011 року і до листопада 2013 року, його до міліції не викликали, жодної інформації не надавали і звернення з приводу зволікання у розгляді заяви залишились без відповіді. Лише 28.10.2013 р. його заява внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000337. Після цього він дізнався, що кримінальне провадження щодо особи на яку він вказував взагалі було зупинено постановою слідчого від 08.06.2011 р. за надуманим мотивом: «в зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила злочин.» Вважаючи, що в діях посадових осіб УМВС України в Житомирській області вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 364 ч.2, ст. 365 ч.3, ст. 367 ч.2 КК України, він 10.04.2014 р. на адресу прокурора Житомирської області направив відповідну заяву про злочин. 31.03.2015 р. за результатами внесеної до реєстру заяви, начальником слідчого відділу прокуратури Житомирської області вчетверте винесено постанову про закриття кримінального провадження. Скаржник вважає її незаконною, просить скасувати, оскільки слідство проведено не повно, не досліджено та не дано оцінку усім обставинам, які були підставою його заяви про злочин.

В судовому засіданні скаржник вказані обставини підтримав, просив суд скасувати вказану постанову від 31.03.2015 р., і матеріали даного провадження направити для проведення досудового розслідування.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на повноту проведеної перевірки і на всебічне з`ясування фактичних обставин справи, а тому просив суд вважати доводи скаржника безпідставними.

Слідчий суддя, вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Як передбачено п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, заявник під час досудового провадження має право оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Як видно з матеріалів справи, скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову начальника слідчого відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_5 від 31 березня 2015 р. про закриття кримінального провадження, внесеного 10.06.2014 р. до ЄРДР за № 000104 із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 367 КК України, згідно ухвали слідчого судді Корольовського райсуду м. Житомира від 27.05.2014 р. у справі № 296/4528/14-к.

Зі змісту оспорюваної постанови від 31.03.2015 року видно, що 10.06.2014 року на підставі ухвали слідчого судді слідчим відділом прокуратури Житомирської області зареєстровано кримінальне провадження № 000104 за заявою ОСОБА_4 по факту службової недбалості посадових осіб СУ УМВС України в Житомирській області. Висновок про необхідність закриття провадження базується на тому, що оскарження потерпілим недотримання розумних строків під час досудового розслідування регулюється ст. 308 КПК України, про що було першочергового роз`яснено ОСОБА_4 при вирішенні його звернень до прокуратури та відповідно не може бути предметом досудового розслідування зі фактом службової недбалості посадовими особами СУ УМВС України в Житомирській області. З аналізу зібраних по справі доказів автор постанови вважає, що дії слідчого при прийняті рішення про зупинення досудового слідства у зв`язку із не встановлення особи, яка вчинила злочин, не є кримінально караним діянням. Оскарження потерпілим ОСОБА_4 дій слідчого прокуратурою області вірно вирішені у порядку ст.308 КПК України. Достатніх даних які б вказували на наявність у діях посадових осіб УМВС України в Житомирській області ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.367 КК України відсутні.

В судовому засіданні при вивченні матеріалів кримінального провадження № 000104 та перевірці доводів учасників судового процесу на підставі повного, всебічного і об`єктивного порівняльного аналізу із вказаними матеріалами розслідування, судом було встановлено наступне.

З представлених матеріалів кримінального провадження видно, що відносно гр. ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України, 01 грудня 2010 року слідчим була порушена кримінальна справа за фактом заволодіння майном гр. ОСОБА_7 шляхом обману та зловживання довірою за ст.190 ч.4 КК України. 14 квітня 2011 року гр. ОСОБА_4 подав заяву до УМВС України в Житомирській області про заволодіння гр. ОСОБА_6 його коштами шляхом шахрайства і просив порушити проти вказаної особи кримінальну справу за ч.4 ст.190 КК України. Під час досудового розслідування були допитані в якості свідків гр-ни ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , проведена очна ставка між ними, вилучений оригінал розписки про отримання гр. ОСОБА_6 коштів у гр. ОСОБА_4 , призначена судово-почеркознавча експертиза, отриманий її висновок, та за наявності доказів про вчинення злочину особою, слідчий СВ ОВС ОГ та ЗО УМВС України в Житомирській області ОСОБА_8 08 червня 2011 року виніс постанову про зупинення кримінальної справи в зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила злочин. Досудове розслідування по справі було відновлено у жовтні 2013 року.

На вказані обставини звертав увагу скаржник в заяві на ім`я прокурора області про вчинення злочину працівниками міліції під час розслідування кримінальної справи щодо гр. ОСОБА_6 , також про це вказано в ухвалі слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 07.11.2014 року у справі № 296/1006/14-к про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 14.10.2014 року та в ухвалі апеляційного суду Житомирської області від 29.12.2014 р. у справі № 296/10974/14-к про скасування постанови про закриття провадження від 24.11.2014 р..

Так, з травня 2011 року і до листопада 2013 року, як вказує скаржник, його до міліції не викликали, жодної інформації не надавали, його звернення з приводу зволікання у розгляді заяви, які він направляв до УМВС і прокурора, залишились без відповіді. Лише 28.10.2013 р. його заява була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000337. Після цього, він дізнався, що кримінальне провадження щодо гр. ОСОБА_6 взагалі було зупинено постановою слідчого ОСОБА_9 від 08.06.2011 р. з мотивів не встановленням особи, яка вчинила злочин. Вважаючи, що в діях посадових осіб УМВС України в Житомирській області вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст.364 ч.2, ст.365 ч.3, ст.367 ч.2 КК України, гр. ОСОБА_4 10.04.2014 р. на адресу прокурора Житомирської області направив відповідну заяву про злочин. В заяві він просив внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань його звернення про злочин і розпочати розслідування щодо дій працівників УМВС України в Житомирській області, які полягають в службовій недбалості та в умисному ухиленні від розгляду заяви про злочин. 20.05.2014 р. він отримав відповідь за підписом першого заступника прокурора Житомирської області №17-1234-13 від 13.05.2014 р., з якої вбачається, що йому відмовлено у задоволенні заяви. Така бездіяльність прокурора була оскаржена ним до суду в порядку ст. 303 КПК України. Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 27.05.14 р. у справі № 296/4528/14-к його скарга була задоволена і зобов`язано прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення за його заявою від 10.04.2014 р..

На виконання ухвали слідчого судді прокуратурою 10 червня 2014 р. зареєстроване кримінальне провадження №000104 по факту службової недбалості посадових осіб СУ УМВС України в Житомирській області. Однак, постановою начальника слідчого відділу прокуратури Житомирської області від 27.06.2014 р. кримінальне провадження було закрито. Вказане рішення було ним оскаржено до суду в порядку ст. 303 КПК України. Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 31.07.2014 р. у справі № 296/6310/14-к його скарга задоволена, і постанову про закриття провадження від 27.06.2014 р. було скасовано. 14.10.2014 р. начальником слідчого відділу прокуратури Житомирської області знову було винесено постанову про закриття кримінального провадження. Ця постанова також була ним оскаржена до суду і ухвалою слідчого судді Корольовського райсуду м. Житомира від 07.11.2014 р. у справі №296/1006/14-к скарга гр. ОСОБА_4 задоволена і постанова про закриття провадження скасована. 24 листопада 2014 року начальником слідчого відділу прокуратури Житомирської області втретє винесено постанову про закриття кримінального провадження. За результатами розгляду скарги гр. ОСОБА_4 на вказану постанову, ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 29.12.2014 р. у справі №296/10974/14-к було скасовано постанову про закриття провадження.

31 березня 2015 р. начальником слідчого відділу прокуратури Житомирської області вчетверте винесено постанову про закриття кримінального провадження №000104. Вказуючи на незаконність постанови скаржник зазначає, що у квітні 2011 року він звернувся до УБОЗ УМВС України в Житомирській області із заявою про злочин, в якій вказував обставини скоєння щодо нього злочину гр. ОСОБА_6 і просив порушити кримінальну справу відносно ОСОБА_6 за частиною 4 статті 190 КК України. За результатами прийнятої заяви, його допитали у якості свідка, провели очну ставку та вилучили оригінал документу (розписку), який підтверджує вину гр. ОСОБА_6 .. З того часу, будь-якого рішення по його заяві не прийнято. З посиланням на це, вважає, що порушення його права сталося в результаті неналежного ставлення працівників міліції до своїх посадових обов`язків, які протягом трьох років не прийняли будь-якого рішення по його заяві про злочин, вилучили у нього єдиний документ, який підтверджує факт порушення його прав, не дають інформації про стан розгляду його заяви, не проводять слідчих дій. Така бездіяльність працівників міліції на його думку, свідчить про наявність ознак злочину, передбаченого ст.364 ч.2, ст.365 ч.3, ст.367 ч.2 КК України. Приймаючи до уваги, що ухвалою суду від 27.05.2014 р. зобов`язано прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення за його заявою від 10.04.2014 р., слідство зобов`язане перевірити усі викладені в заяві від 10 квітня 2014 р. обставини і дати їм відповідну оцінку. На думку скаржника, дослідженню і оцінці на предмет наявності кримінального правопорушення підлягають усі дії (бездіяльність) посадових осіб УМВС за вказаний період. Однак, слідчий обмежився лише періодом після 28.10.2013 р., тоді як не дано оцінки злочинній бездіяльності міліції за період з квітня 2011 року по жовтень 2013 року, а саме за той період, на який він вказує. Скаржник не погоджується з висновками слідчого про те, що його заява про злочин не містить ознак кримінального правопорушення і тому не повинна була вноситись до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки таке твердження ставить під сумнів вищенаведену ухвалу суду від 27.05.2014 р. у справі № 296/4528/14-к, де суд визнав, що відомості, які викладені у його заяві про злочин містять ознаки кримінального правопорушення. Також трьома вищевказаними ухвалами судів у справах №№ 296/6310/14-к; 296/1006/14-к; 296/10974/14-к, слідчого теж було спрямовано на розслідування його заяви про злочин і про можливу відсутність складу кримінального правопорушення не йшлося. В постанові, з посиланням на примітку до ст.364 КК України, слідчий також акцентує увагу на відсутність шкоди. Разом з тим, в заяві від 26.01.2015 р., яка адресована слідчому, скаржник вказав про шкоду, яка заподіяна працівниками міліції і про її розмір.

В ухвалі від 07.11.2014 р. у справі № 296/1006/14-к слідчим суддею вказано, що начальником слідчого відділу «не зазначені причини та правомірність зупинення кримінального провадження, не дана оцінка діям слідчого щодо зупинення», однак після цього рішення суду, в черговий раз не виконуються прямі вказівки суду і провадження знову закривається. На думку скаржника начальник слідчого відділу не дав оцінки діям слідчого ОСОБА_9 , який за надуманими підставами зупинив кримінальне провадження намагаючись придати законну форму своїм діям, які були спрямовані на звільнення від покарання злочинця. Начальником слідчого відділу не взято до уваги той факт, що на час зупинення кримінального провадження він не був особою, яка мала право ознайомитись з матеріалами справи, йому не направлялись процесуальні документи, він не мав право оскаржувати постанови слідчого, тобто ніяким чином не міг захистити свої права, тому саме факт протиправного зупинення кримінального провадження має бути досліджений прокуратурою, чого не було зроблено. Крім цього, у оскаржуваній постанові зазначено, що аналіз зібраних по справі докази, дав можливість дійти висновку, що дії слідчого при прийнятті рішення про зупинення досудового слідства у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила злочин, не є кримінально карним діянням. Скаржник вказує, що такий висновок вже був зроблений слідчим в його постанові від 24.11.2014 р., яка апеляційним судом була визнана незаконною і скасована, тобто слідчим знову знехтувано вказівками суду. Також, у постанові слідчого взагалі не надано оцінки діям службових осіб УМВС щодо невнесення його заяви про злочин в період з 20.11.2012 р. по 28.10.2013 р., що свідчить про поверхневе ставлення до розслідування кримінального провадження. Звертаючись із заявою про злочин скаржник вказував на наявність ознак злочину, передбачено ст.364 ч.2, ст.365 ч.3, ст.367 ч.2 КК України, однак оскаржувана постанова винесена лише щодо ст.367 ч.1 КК України. З огляду на це, скаржник вказує, що автором постанови не досліджено обставин наведених у його заяві про злочин та в ухвалах слідчих суддів. Натомість постанова містить інформацію про притягнення до відповідальності слідчого ОСОБА_10 , яка тільки з жовтня 2013 року прийняла справу до свого провадження, і до якої у скаржника немає претензій, оскільки у заяві він вказує про службову недбалість працівників міліції в період з квітня 2011 року по жовтень 2013 року.

Перевіркою вищенаведених обставин у зверненні скаржника встановлено, що 10 квітня 2014 року, коли гр. ОСОБА_4 звертався до прокурора Житомирської області із заявою про вчинений працівниками УМВС України в Житомирській області злочин, серед інших обставини, заявник зокрема вказав: «Вважаю, що порушення мого права сталося в результаті неналежного ставлення працівників міліції до своїх посадових обов`язків, які протягом трьох років не прийняли будь-якого рішення по моїй заяві про злочин, вилучили у мене єдиний документ, який підтверджує факт порушення моїх прав, не дають інформації про стан розгляду моєї заяви, не проводять слідчих дій. На мою думку такі порушення закону ймовірно сталися, в тому числі, в результаті впливу заступника начальника УМВС ОСОБА_11 , який є близьким другом (кумом) ОСОБА_6 і сприяє в безкарності останнього.»

Як вбачається, з постанови начальника слідчого відділу з приводу звернення гр. ОСОБА_4 лише проаналізовано причини тривалого розслідування справи з боку слідчого ОСОБА_10 з висновком про відсутність в діях слідчого ознак кримінального правопорушення, в той час як взагалі не досліджувались обставини щодо впливу заступника начальника УМВС ОСОБА_11 на хід розслідування, про що зазначав заявник у своєму зверненні про злочин, не надана оцінка діям працівників УБОЗ УМВС України в Житомирській області, куди звертався із заявою заявник, не надано правової оцінки діям слідчого щодо зупинення провадження по справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження є законність. Вказана правова норма кореспондує із приписами ч. 2 ст. 9 КПК України, де прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванні обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Згідно ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого та прокурора.

З огляду на викладені і встановлені в ході розгляду скарги обставини, є підстави дійти висновку про те, що начальник СВ прокуратури Житомирської області, який проводив досудове розслідування по кримінальному провадженні, лише поверхово допитав слідчого ОСОБА_9 з приводу зупинення ним кримінальної справи, вказаним обставинам не надано належної оцінки, в оскаржуваній постанові повторно, як у попередній від 24.11.14, зазначено, що дії слідчого про зупинення досудового розслідування у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила злочин, не є кримінально караним діянням. Однак, такий висновок має бути належним чином мотивований, чого у оспорюваний постанові не має. Таким чином, висновок автора постанови від 31.03.2015 р. про відсутність в діях працівників УМВС України в Житомирській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, є передчасним, містить неповноту і суперечності, які підлягають додатковому дослідженню з подальшою належною оцінкою, а тому скарга гр. ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а постанова від 31.03.2015 р. скасуванню.

Під час досудового розслідування, необхідно врахувати вищенаведене, перевірити і інші доводи, які викладені у заяві ОСОБА_4 , зокрема із засад законності, всебічності і змагальності, не допускаючи поверхневості і односторонності дослідження доказів по справі, повторно перевірити можливість впливу заступника начальника УМВС ОСОБА_11 на хід слідства, який, як вказує скаржник, є близьким другом (кумом) ОСОБА_6 і сприяє в безкарності останнього. При цьому слід провести при необхідності і інші слідчі дії та прийняти рішення про закінчення досудового розслідування, яке відповідало б вимогам закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження задовольнити.

Постанову начальника слідчого відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_5 від 31.03.2015 р. про закриття кримінального провадження, внесеного 10.06.2014 р. до ЄРДР за № 000104 із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 367 КК України скасувати.

Матеріали кримінального провадження № 000104 повернути до прокуратури Житомирської області для продовження досудового розслідування.

Про прийняте рішення повідомити скаржника, прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1