н/п 1-кп/640/532/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.08.2015 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Деконка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, не судимого в силу ст.89 КК України, розлучений, має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою освітою, солдата номеру обслуги 1-го орудійного розрахунку 2-го взводу 2-ої гаубичної артилерійської батареї гаубично-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України, -
14.08.2014 р. на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607/2014 від 21.07.2014 р. солдат ОСОБА_6 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 та з 02.10.2014 р. проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №56 від 02.10.2014 р. солдат ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та наказом командира військової частини НОМЕР_1 №56 від 02.10.2014 р. призначений на посаду номера обслуги 1-го орудійного розрахунку 2-го вогневого 2-ої артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .
З 02 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_6 виконує обов`язки військової служби на території військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Однак, солдат ОСОБА_6 в порушення вищевказаних норм законодавства України 28 грудня 2014 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити місце служби - територію військової частини НОМЕР_1 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_6 з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, близько 21:00 год. 28 грудня 2014 року, в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та до 13:00 год. 23 січня 2015 року до вказаної військової частини не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
23 січня 2015 року о 13:00 год. солдат ОСОБА_6 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання обов`язків військової служби.
Таким чином, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, близько 21:00 год. 28 грудня 2014 року, в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без поважних на те причин і без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та до 13:00 годині 28 січня 2015 року до даної військової частини не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Своїми діями, військовослужбовець солдат ОСОБА_6 , вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад 10 діб, але не більше місяця, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 407 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України, визнав повністю та пояснив, що 04.08.2014 р. він був призваний на військову службу. Спочатку службу проходив у Дніпропетровській області, а з 02.10.2014 р. був переведений у військову частину НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , де виконував обов`язки військової служби. 28 грудня 2014 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та поїхав в АДРЕСА_3 до знайомої ОСОБА_7 , до знаходився до 23 січня 2015 року та проходив лікування. 23.01.2015 р. повернувся до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . В скоєному щиро кається, просить суворо не наказувати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, беручи до уваги, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.
За таких обставин суд вважає, що винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, доведена у повному обсязі та кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення військовослужбовцем місця служби без поважних причин тривалістю понад 10 діб, але не більше місяця.
Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, розлучений, характеризується не задовільно.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі і застосувати ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме такий вид покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Судом також враховують вимоги ч.2 ст.76 КК України, якою передбачено, що контроль за поведінкою засуджених здійснюється кримінально-виконавчою інспекцією за місцем проживання засуджених, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України, процесуальні витрати на залучення експерта та проведення по справі судових експертиз підлягають стягненню на користь держави у відповідності до вимог ч.2 ст.124 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 /одного/ року позбавлення волі.
В силу ст.75 КК України ОСОБА_6 від призначеного покарання звільнити з іспитовим строком 1 /один/ рік, без покладання на засудженого ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Згідно ч.2 ст.76 КК України здійснення контролю за поведінкою засудженого ОСОБА_6 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , а після звільнення ОСОБА_6 з військової служби на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання засудженого.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1