ухвала іменем україни 30 вересня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_15,

суддів ОСОБА_16, ОСОБА_17,

за участю:

прокурора ОСОБА_18,

засудженого ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами заступника прокурора Харківської області, засудженого ОСОБА_1, засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2014 року і ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 06 листопада 2014 року.

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Харкова, який мешкає у АДРЕСА_1, такого, що не має судимості,

засуджено:

за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

за ч. 1 ст.152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

за ч. 2 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років;

за ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років;

за ч. 2 ст. 153 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

За сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, уродженця м. Веймара ГДР (нині Федеративна республіка Німеччини), який мешкає на АДРЕСА_2, такого, що не має судимості,

засуджено:

за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

за ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років;

за ч. 2 ст. 153 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

За сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 листопада 2014 року цей вирок в частині вирішення долі речових доказів (цифрового фотоапарату, системного блоку до комп'ютера і функціонального пристрою) змінено, ухвалено їх повернути родичам засудженого ОСОБА_4, а у разі відмови - конфіскувати в дохід держави.

У іншій частині цей вирок залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 і ОСОБА_1 визнано винними у тому, що вони 08 серпня 2012 року за обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, в період часу з 20.00 год. 08 серпня 2012 року до 06.00 год. 09 серпня 2012 року вчинили щодо потерпілої ОСОБА_5 злочини проти її статевої свободи та недоторканості, які супроводжувались її незаконним позбавленням волі.

Зокрема, після сумісного вживання спиртних напоїв в квартирі АДРЕСА_2, де перебувала потерпіла та інші особи, у тому числі і засуджений ОСОБА_2, ОСОБА_1, погрожуючи застосуванням фізичного насильства та застосовуючи його, зґвалтував потерпілу.

Цього дня о 23.00 год., ОСОБА_1, який раніше зґвалтував ОСОБА_5, в групі з ОСОБА_4, погрожуючи застосувати стосовно неї фізичне насильство (порізати лезом бритви обличчя, або ж зґвалтувати значною кількістю чоловіків, або ж застосувати насильство до її малолітніх дітей) всупереч волі потерпілої вчинили насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, вступивши кожний неодноразово - в орогенітальні контакти, а ОСОБА_1 - ще й у аногенітальний контакт.

Цього ж дня о 23.20 год. ОСОБА_1, який раніше вчинив злочини, передбачені статтями 152-153 КК України, діючи повторно та в групі з ОСОБА_4 за таких же обставин по черзі зґвалтували потерпілу ОСОБА_5 ,

О 06.00 год наступного дня 09 серпня 2015 року ОСОБА_1, який раніше вчинив злочини, передбачені статтями 152, 153 КК України, діючи повторно, використовуючи свою фізичну та психічну перевагу, повторно зґвалтував потерпілу ОСОБА_5,

Під час вчинення згаданих дій стосовно ОСОБА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 для полегшення виконання своїх дій утримували її за руки та волосся, із застосуванням сили переміщували по квартирі, від чого та билась руками, ногами й іншими частинами тіла о дерев'яні пороги та дверні коробки, через що отримала легкі тілесні ушкодження.

Подавляючи у такий спосіб волю потерпілої до спротиву, вчиняючи при цьому неодноразово стосовно неї насильницькі дії, засуджені позбавляли її можливості самостійно залишити місце злочину, тобто незаконно позбавляли її свободи на протязі тривалого часу.

09 серпня 2012 року приблизно о 16.00 год ОСОБА_1, який раніше вчинив стосовно потерпілої ОСОБА_5 злочини, передбачені статтями 152, 153 КК України, знаходячись на території піщаного кар'єра, розташованому за мотелем «Дружба» (проспект Гагаріна, 185 у м. Харкові), погрожуючи застосуванням стосовно неї фізичне насильство, повторно задовольнив з нею статеву пристрасть неприродним способом шляхом орогенітального контакту

У касаційних скаргах:

прокурор, не оспорюючи доведеність вини і правильність кваліфікації дій засуджених, просить ухвалу апеляційного суду щодо обох засуджених скасувати через м'якість призначеного їм покарання і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує на ряд доводів, які, на його думку, це підтверджують, зокрема, що судом не було враховано тяжкість вчинених засудженими злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, обставини їх вчинення, не взято до уваги їх суб'єктивне ставленню до вчиненого. Зазначає, що аналогічного змісту доводи містились у апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції й не знайшли належного спростування у ухвалі апеляційного суду;

захисник ОСОБА_3 просить ухвалені стосовно засудженого ОСОБА_4 судові рішення скасувати і справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на неповноту досудового слідства, фальшування доказів у справі, їх неправильну оцінку судом, і, як наслідок, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення права засудженого на захист. Вказує на порушення строків розслідування у справі та безпідставне перебування засудженого під вартою без відповідного судового рішення, а також невиправдано завищений потерпілою та задоволений судом розмір цивільного позову. Даючи свій аналіз доказам у справі, стверджує, що доказів винуватості ОСОБА_4 не встановлено та припускає, що потерпіла його обмовила, оскільки у статеві зносини, за твердженням засудженого, вступала добровільно, а тому не була обмежена у пересуванні. Вважає, що покарання засудженому призначено з порушенням вимог статей 65-67 КК України, яке за своїм розміром є суворим, а ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням статей 379, 377 КПК України, без ретельного дослідження доводів його та ОСОБА_4 апеляцій.

засуджений ОСОБА_4 просить ухвалені щодо нього судові рішення скасувати і справу направити на новий судовий розгляд. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, фальшування доказів у справі, їх недопустимість, відсутність прямих об'єктивних доказів його винуватості, порушення його права на захист (позбавлення права безпосередньої участі у допиті потерпілої), порушення строків досудового розслідування, а відтак і незаконне перебування його під вартою. Вказує, що він ніякого примусу до потерпілої не застосовував, потерпілу не ґвалтував, у статеві зносини з потерпілою не вступав, її пересування у квартирі ніхто не обмежував. Зазначає, що вирок ухвалено з порушенням ст. 324 КПК України, цивільний позов розв'язаний неправильно, а призначене йому покарання не відповідає вимогам статей 65 - 67 КК України і є суворим. Вказує на порушення апеляційним судом вимог ст. 377 КПК України.

Як вбачається із змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_1, той просить скасувати ухвалені щодо нього судові рішення, посилаючись на недоведеність його вини у злочинах, за які його засуджено. Зазначає, що потерпіла у судовому засіданні фактично не підтвердила того, що за обставин, вказаних у вироку, він її ґвалтував та задовольняв статеву пристрасть неприродним способом. Вказує, що вирок ухвалено з порушенням вимог ст. 334 КПК України 1960 року, а призначене йому покарання є суворим, що було залишено поза увагою апеляційним судом, а тому просить справу направити на новий судовий розгляд.

Судові рішення в частині засудження за ч. 1 ст. 263 КК України засудженим ОСОБА_1 не оспорюється.

Заслухавши доповідача, прокурора, який, заперечуючи проти задоволення касаційних скарг засуджених та захисника ОСОБА_3, вважав ухвалені стосовно обох засуджених судові рішення законними і обґрунтованими, у тому числі стосовно розміру призначеного їм покарання як за окремі злочини, так і за їх сукупністю, доводи засудженого ОСОБА_7 на підтримку поданої ним касаційної скарги з підстав, викладених у ній, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги прокурора, засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_1, а також захисника ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Зазначені у касаційних скаргах засуджених і захисника ОСОБА_3 доводи про неповноту судового слідства та неправильну оцінку доказів у справі, про проявлену у зв'язку з цим необ'єктивність, стосуються перегляду касаційним судом фактичних обставин справи з підстав, зазначених у статтях 368, 369 КПК України.

Цього касаційний суд робити не вправі, оскільки законом передбачено, що відповідно до вимог ст. 398 КПК України, підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови є: істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Разом із тим даних, які б свідчили, що стосовно ОСОБА_1 і ОСОБА_4 неправильно застосовано кримінальний закон, допущено істотні порушення кримінально-процесуального закону чи що призначене їм покарання не відповідає тяжкості вчиненого та особам засуджених, не виявлено.

Як свідчать дані протоколу судового засідання і зміст вироку, висновки суду про винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у зґвалтуванні потерпілої ОСОБА_5, задоволенні з нею статевої пристрасті неприродним способом, а також у незаконному позбавленні її ОСОБА_1 волі відповідають фактичним обставинам справи, визнаним судом доведеними, та ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених судами доказів, і є правильними.

Зокрема, спростовуючи доводи засуджених про їх непричетність до цих злочинів, суд послався: на показання потерпілої ОСОБА_5 яка, звернувшись 09 серпня 2012 року до органів внутрішніх справ з заявою про вчинення стосовно неї ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зґвалтування та насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом з проханням вжити до них передбачені законом заходи (т.1 а.с. 30), на досудовому слідстві під час допитів, в тому числі на очних ставках з засудженими й свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9, давала детальні показання про час, місце й обставини вчинення цими особами щодо неї зазначених злочинів, які вона підтвердила в суді;на показання засуджених на досудовому слідстві стосовно обставин незаконного позбавлення ними потерпілої волі і її зґвалтування, які також були ретельно перевірені судом і обґрунтовано визнані допустимими; на показання свідків, які на протязі тривалого часу перебували у помешканні, де було вчинено стосовно потерпілої злочини (ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.); на показання свідка ОСОБА_12 про обставини виявлення ним злочину та дані протоколів проведеної на досудовому слідстві очної ставки між цим свідком і засудженими; на показання свідків - працівників міліції ОСОБА_13 і ОСОБА_14 про обставини затримання засуджених, а також на об'єктивні докази - дані протоколів огляду місця події та вилучення речових доказів (жорсткого диску з комп'ютера ОСОБА_4, цифрового дзеркального фотоапарату марки ТМ «САNON EOS 1000D» ОСОБА_1.), на яких містилась фотознімки подій 08-09 серпня 2012 року за участю засуджених та потерпілої; на дані висновків судово-имунологічної експертизи біологічних слідів, вилучених з місця поді, а також на інші, наведені у вироку докази.

За наведених доказів, які суд належним чином перевірив і визнав достовірними, оскільки вони повністю узгоджувались між собою та були здобуті у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону, суд обґрунтовано визнав винними ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у вчиненні групою осіб неодноразово зґвалтування потерпілої, задоволенні із нею статевої пристрасті неприродним способом та умисному позбавленні її волі.

При цьому доводи засуджених під час судового слідства стосовно застосування до них незаконних заходів, що за доводами касаційних скарг обумовило надання ним визнавальних показань на досудовому слідстві судом першої інстанції належно перевірені і обґрунтовано визнані такими, що не відповідають матеріалам справи. Судом ініційовано проведення перевірки таких тверджень засуджених, за результатами яких винесені постанови про відмову в порушенні кримінальних справ стосовно працівників міліції за відсутністю в їх діях складу злочину.

Будь яких об'єктивних даних про те, що потерпіла обмовила ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у вчиненні щодо неї злочинів, передбачених статтями 146, 152, 153 КК України у касаційних скаргах не наведено і матеріалами справи і не встановлено.

А тому немає підстав вважати, що матеріали кримінальної справи було сфальсифіковано.

Цивільний позов у справі розв'язаний правильно і належним чином обґрунтований.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону при продовженні строку досудового розслідування матеріалами справи не встановлено. У строк відбування покарання засудженим зараховано увесь час їх перебування під вартою.

Доводи засуджених та їх захисників, аналогічні доводам їх (засуджених та захисника ОСОБА_3.) касаційних скарг, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Умотивувавши своє рішення, апеляційний суд вніс до вироку уточнення стосовно долі речових доказів, вилучених у ОСОБА_4, а у іншій частині доводи касаційних скарг засуджених та їх захисників обґрунтовано визнав безпідставними.

Рішення апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, зокрема, порушення права засуджених на захист, незаконне утримання їх під вартою тощо, які б були підставою для зміни чи скасування судових рішень по справі, не встановлено.

Покарання засудженим ОСОБА_1 та ОСОБА_4 призначено судом у відповідності до вимог ст.65 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, даних про їх особу, відсутність пом'якшуючих покарання обставин.

Вчинення злочинів в стані алкогольного сп'яніння визнано судом обтяжуючою покарання стосовно обох засуджених обставиною.

Урахувавши ці обставини та наведені у вироку дані про особу засуджених, суд призначив окремо кожному засудженому покарання в межах санкцій, що передбачені частинами 1, 2, 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 ч. 2 ст. 146 КК України, та відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України обґрунтовано обрав при визначенні остаточного покарання принцип його часткового складання.

Визначене ОСОБА_1 та ОСОБА_4 остаточне покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів і підстав вважати його м'яким, про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, немає.

На підставі наведеного, керуючись статями 394-396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України колегія суддів

ухвалила:

Касаційні скарги заступника прокурора Харківської області, засудженого ОСОБА_1, засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2014 року і ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 06 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_1 і ОСОБА_4 - без зміни.

Судді

ОСОБА_21 ОСОБА_20 ОСОБА_19