Справа № 369/4569/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/907/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 28.10.2015

УХВАЛА
Іменем України
28 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
перекладача ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Києво - Святошинського району Київської області ОСОБА_10 на вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16.06.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, який має вищу освіту, не працюючого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

засуджено за ч.1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік та покладено обов`язки передбачені п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про судові витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, вчиненого за наступних обставин.

19.09.2014 близько 18 години 10 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Hyundai Accent» реєстраційний номер НОМЕР_2 , виїжджав з прилеглої території автодороги Київ-Одеса, яка закрита для проїзду транспортних засобів для проведення ремонтних робіт.

Рухаючись у вказаному напрямку, в районі 19 км. + 350 метрів автодороги Київ-Одеса, водій ОСОБА_7 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території не дав дорогу транспортним засобам, що рухалися по ній внаслідок чого виїхав на автодорогу Київ-Одеса де допустив зіткнення з мотоциклом «Honda Gl 1800» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 , котрий рухався по автодорозі Київ - Одеса в напрямку м. Одеса.

В результаті ДТП водій мотоцикла «Honda Gl 1800» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: епіметадіафізу лівої променевої кістки зі зміщенням відломків. Згідно висновку експерта №90/Д від 24.04.2015, описане тілесне ушкодження відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для його зрощення необхідно термін більше 21 дня.

В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.: 1.5. (Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків); 2.3. «б» (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі); 10.1 (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.); 10.2 (Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 1.5., 2.3. «б», 10.1., 10.2 Правил дорожнього руху України, стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП.

В апеляційній скарзі, з урахуванням змін та доповнено до неї, прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не додержав вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України та п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року за № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Так, суд в мотивувальній частині вироку наводить доводи щодо недоцільності призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Однак, в резолютивній частині вказаного вироку суд зазначає вид і розмір лише основного покарання, не зазначаючи при цьому чи застосовує до засудженого додаткове покарання. При вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання, суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 , вчинивши дане кримінальне правопорушення, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, свою вину визнав частково та завдану потерпілому шкоду, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив. При призначенні покарання судом також не було враховано позицію потерпілого, який наполягав на призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Також, судом в порушення вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, неправильно визначено суб`єкта, на користь якого повинні стягуватися процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта.

Також, прокурор вказує на невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки сформульоване ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України обвинувачення не містить вказівки на те, які правила безпеки дорожнього руху порушив обвинувачений та тілесні ушкодження якого ступеня тяжкості отримав потерпілий.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, зокрема, обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та належним чином зазначеної правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 містить лише виклад фактичних обставин, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, однак в ньому належним чином не зазначено правову кваліфікацію вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки зазначено лише посилання на частину та статтю кримінального закону, а також не зазначено належне формулювання обвинувачення.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуто в суді першої інстанції.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до абз. 1 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Так, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку вказував на недоцільність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, при цьому у резолютивній частині вироку не зазначив рішення щодо застосування чи незастосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання, що є порушенням вимог ст. ст. 370, 374 КПК України.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора в апеляційній скарзі, про порушення судом першої інстанції вимог ст. 124 КПК України, при вирішенні питання про стягнення судових витрат.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України та ст. 9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Києво - Святошинського району Київської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 16.06.2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Головуючий:

Судді :