Справа № 162/1388/15-к
Провадження № 1-кп/162/48/2015
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000095 про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, несудимого,

встановив:

ОСОБА_5 близько 03 години 03 травня 2015 року, знаходячись у приміщенні розважального закладу «Бермуди» по вулиці Брестській селища Любешів Любешівського району Волинської області, шляхом вільного доступу таємно викрав з кишені куртки ОСОБА_4 стільниковий телефон «Нокіа» з сім-картами операторів зв`язку ПрАТ «МТС Україна» та ПрАТ «Київстар», чим завдав матеріальної шкоди потерпілій на загальну суму 660 гривень.

Обвинувачений у судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому дій визнав повністю. Разом з тим, від дачі показань відмовився. Заявлений потерпілою цивільний позов про відшкодування моральної та майнової шкоди не визнав.

Сторони погодились не допитувати в судовому засіданні свідків обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . У зв`язку з цим учасникам судового провадження роз`яснено положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що у ніч з 02 на 03 травня 2015 року разом з двома подружками відпочивала у барі «Бермуди». Перебуваючи у приміщенні одразу помітила ОСОБА_8 , через деякий час попросила у нього дозволу покласти її чорну куртку на стіл поруч з ним. У кишені куртки знаходився її стільниковий телефон «Нокіа». Близько 04 години її знайомий ОСОБА_9 підійшов до неї та повідомив, що не може до неї додзвонитись. Одразу ж перевіривши кишені куртки, і виявила відсутність телефону. Цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди підтримала. При цьому додала, що у зв`язку з крадіжкою телефону вона змушена була придбати новий за 470 гривень; повернутий ОСОБА_8 телефон несправний, припустила, що його вартість зараз складає приблизно 1200 гривень. За отриманням психологічної допомоги у зв`язку з скоєнням злочину щодо неї не зверталась.

Відповідно до протоколу про прийняття заяви від 03 травня 2015 року Смоляга звернулась у Любешівський РВ УМВС у Волинській області з приводу пропажі стільникового телефону марки «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 .

Згідно з протоколом про результати проведення установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу з`ясовано, що мобільний термінал ІМЕІ НОМЕР_2 перебуває у будинку по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 03 липня 2015 року добровільно видав працівникам міліції стільниковий телефон марки «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 . При цьому повідомив, що телефон йому передав близько 04 години 04 травня 2015 року його знайомий ОСОБА_10 .

Аналізуючи відомості протоколів огляду телефону, який отриманий працівниками міліції від ОСОБА_6 , та коробки з-під телефону, яка надана потерпілою, слід констатувати ідентичність даних щодо марки, кодів ІМЕІ мобільного пристрою тощо.

Таким чином, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, суд дійшов до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна, вартість якого не дозволяє визнати вчинене дрібною крадіжкою. Дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК).

Вирішуючи питання про відповідальність ОСОБА_8 , суд враховує, що скоєне є злочином середньої тяжкості.

В ході судового розгляду не встановлено жодної з обставин, які б пом`якшували чи обтяжували відповідальність ОСОБА_8 .

Разом з тим, суд бере до уваги, що обвинувачений по місцю проживання характеризується позитивно, злочин вчинив уперше.

Таким чином, для досягнення передбачених статтею 50, частиною 2 статті 65 КК цілей необхідним і достатнім буде призначення покарання в межах санкції частини 1 статті 185 КК у виді штрафу.

Передбачених процесуальних законом приводів і підстав для обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу немає.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень статтті 100 КПК.

Потерпілою заявлено цивільний позов про відшкодування двох тисяч моральної та 670 гривень майнової шкоди, заподіяної злочином. В обґрунтуванні позову ОСОБА_11 вказує, що телефон, який викрав ОСОБА_8 , повернуто їй у несправному стані. Крім цього, вона зазнала моральних страждань у зв`язку з самим фактом скоєння щодо неї крадіжки; необхідності з`являтись у міліцію; з незручностями, пов`язаними з неможливістю певний час вирішувати свої повсякденні питання тощо.

Вирішуючи питання про відшкодування майнової шкоди, суд констатує, що викрадений телефон потерпілій передано на відповідальне зберігання. З досліджених у суді доказів неможливо встановити у якому стані потерпілій повернуто телефон. У судовому засіданні ОСОБА_11 відмовилась від призначення у справі товарознавчої експертизи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, позовні вимоги у цій частині слід визнати необґрунтованими.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд не бере до уваги як необґрунтовані пояснення потерпілої щодо перенесення нею стресу у зв`язку з необхідністю з`являтись у міліцію. Встановлено, що Смоляга на другий день після крадіжки придбала собі інший стільниковий телефон, чим мінімізувала негативні наслідки відсутності можливості певний час користуватись телефоном тощо. За отриманням психологічної допомоги потерпіла не зверталась.

Разом з тим, суд вважає, що сам по собі факт вчинення крадіжки щодо Смоляги завдав їй певних моральних переживань, діями ОСОБА_8 здійснено посягання на власність потерпілої тощо.

Відповідно до статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини

Враховуючи наведене вище, виходячи з принципів поміркованості, розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача як компенсацію завданої позивачу моральної шкоди суму у 500 гривень.

Керуючись статтями 370, 374 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України, і призначити йому покарання у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази:

-- стільниковий телефон марки «Нокіа», ІМЕІ: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , -- залишити у повному розпорядженні потерпілої ОСОБА_4 .

-- картонну коробку до стільникового телефону марки «Нокіа», ІМЕІ: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , яка знаходиться у камері зберігання речових доказів Любешівського РВ УМВС у Волинській області, повернути ОСОБА_4 .

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 у користь ОСОБА_4 500 (п`ятсот) гривень моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді. Учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку, надіслати його копію не пізніше наступного дня.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення можуть бути подані апеляції до Апеляційного суду Волинської області через Любешівський районний суд.

Головуючий: суддя ОСОБА_1