Єдиний унікальний номер 225/1029/15-к Номер провадження 11-кп/775/6/2015

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю прокурора ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Донецької області ОСОБА_8 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 23.04.2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинська Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 24 жовтня 2005 року Дзержинським міським судом Донецької області за ст. 309 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 2) 17 липня 2010 року Дзержинським міським судом Донецької області за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі; 3) 09 червня 2010 року Дзержинським міським судом Донецької області за ст. 185 ч.2 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі; 4) 08 травня 2012 року Дзержинським міським судом Донецької області за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 395 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 21 березня 2014 року умовно-достроково на 10 місяців 17 днів

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України і призначено покарання за ст. 125 ч. 2 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту.

У відповідності до ст.ст. 71, 72, 81 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Дзержинського міського суду від 08 травня 2012 року призначено покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України і призначено покарання за ст. 186 ч.2 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

16 січня 2015 року біля 01 години обвинувачений ОСОБА_7 знаходячись у стані алкогольного сп`яніння за адресою : АДРЕСА_1 на грунті раптово виниклих неприязних відносин з метою спричинення тілесних ушкоджень в ході сварки став наносити удари потерпілій ОСОБА_9 ногами та руками в область грудної клітини, по руках, ногах, обличчю та навмисно завдав забій м`яких тканин голови, що супроводжувалось струсом головного мозку, забій тканини грудної клітини, тобто легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровья потерпілої ОСОБА_9

11 лютого 2015 року приблизно о 13 годині обвинувачений ОСОБА_7 знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, повторно із корисних спонукань, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 попросив у потерпілого ОСОБА_10 мобільний телефон «Самсунг Е 1150» для здійснення дзвінка.

Схопивши мобільний телефон, обвинувачений ОСОБА_7 з метою незаконного збагачення, ігноруючи вимоги потерпілого, незаконно, в умовах очевидності, тобто у присутності останнього відкрито заволодів мобільним телефоном та з місця скоєння кримінального правопорушення зник, завдавши матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_10 на суму 200 грн.

На вирок суду першим заступником прокурора Донецької області ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 23.04.2015 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, відповідно до якого ОСОБА_7 призначити покарання за ст. 125 ч. 2 КК України у виді 2 років обмеження волі, за ст. 186 ч.2 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 08.05.2012 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.71 ч.5 КК України призначив покарання за сукупністю вироків лише до кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України, а не до остаточного покарання, тим самим не застосував закон, який підлягає застосуванню, що є неприпустимим. Крім того, вважає, що призначаючи покарання ОСОБА_7 в мінімальних межах санкцій інкримінованих йому кримінальних правопорушень, судом не було належним чином враховано особу винного, конкретні обставини та ступінь суспільної небезпеки правопорушення.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляції прокурора та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, вирок суду скасуванню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд, встановивши фактичні обставини справи, прийшов до правильного висновку про об`єм та доведеність вини обвинуваченого, кваліфікації його дій.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень ніким, в тому числі самим обвинуваченим, не оспорюються, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення кримінального покарання», суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, спосіб, стадія вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо). З урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини за наявності рецидиву злочину тощо.

Колегія суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_7 за ст. 125 ч.2 КК України покарання у виді 6 (шести) місяців арешту та за ст. 186 ч.2 КК покарання у виді 4 років позбавлення волі, суд не в повній мірі врахував данні про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості скоєного ним злочину, конкретні обставини та ступінь суспільної небезпеки правопорушення.

Так, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за скоєння умисних кримінальних правопорушень, за місцем проживання характеризується негативно; перебуваючи на волі вів паразитичний спосіб життя, незважаючи на працездатний вік, суспільно-корисною працею не займався, вчинив правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Незважаючи на те, що ОСОБА_7 звільнений умовно-достроково, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання вчинив два кримінальних правопорушення, переховувався від суду.

Вказане свідчити про стійку антисуспільну направленість поведінки ОСОБА_7 та його небажання стати на шлях виправлення.

За таких обставин висновок суду 1 інстанції про можливість призначення покарання обвинуваченому за ст.186 ч. 2 КК України в мінімальних межах санкції статті, є безпідставним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 за ст. 186 ч.2 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Прохання прокурора в апеляційній скарзі про призначення ОСОБА_7 за ст. 125 ч.2 КК України покарання у виді 2 років обмеження волі, на думку колегії суддів, є занадто суворим, оскільки ОСОБА_7 свою провину у скоєнні інкримінованих злочинів визнав повністю та кається у скоєному.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 за ст. 125 ч.2 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі, що є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора стосовно порушення вимог ст. 71 КК України при ухваленні вироку, то вони є обґрунтованими.

Відповідно до ч.5 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше злочинів, суд призначає покарання за ці нові злочини за правилами, передбаченими у ст. 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

ОСОБА_7 08 травня 2012 року засуджений Дзержинським міським судом Донецької області за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 395 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнений 21 березня 2014 року умовно-достроково на 10 місяців 17 днів

За новим вироком ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень від 16.01.2015 року та 11.02.2015 року, тобто під час невідбутого покарання за попереднім вироком.

Суд, в порушення вимог ст.71 ч.5 КК України, призначив покарання за сукупністю вироків лише до кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч. 2 КК України, а не до остаточного покарання, тим самим не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.ст.404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Донецької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 23.04.2015 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

ОСОБА_7 призначити покарання за ст. 125 ч.2 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ст. 186 ч.2 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України частково приєднати ОСОБА_7 невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 08.05.2012 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять ) років 1 (один) місяць.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення. На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3