АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/2183/2015 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні

№ 0008423 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

10 червня 1996 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 206,

ч. 2 ст. 141 КК України в редакції 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

14 вересня 2000 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140,

ст. 43 КК України в редакції 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна;

13 серпня 2007 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці з конфіскацією всього майна;

23 жовтня 2013 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309,

ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 4 місяці та 23 лютого 2015 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року

ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як встановив суд, ОСОБА_7 31 серпня 2015 року біля 13 години 45 хвилин, знаходячись в салоні трамваю № 3, побачив у раніше незнайомого ОСОБА_9 мобільний телефон та вирішив його таємно викрасти. Впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 дістав з кишені шортів ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Lenovo P-780», загальною вартістю 2 886 грн., та, утримуючи його при собі, намагався залишити салон трамваю, проте свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий потерпілим та свідком при виході з трамваю на зупинці громадського транспорту «Національний авіаційний університет», що по пр-т. Комарова в м. Києві.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність юридичної кваліфікації діяння, вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а тому просить змінити вирок Солом`янського районного суду м. Києва від

23 жовтня 2015 року та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців.

В обґрунтування своїх доводів захисник посилається на те, що санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає, крім позбавлення волі, інші види покарання, проте суд, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, не обґрунтував у вироку неможливість призначення іншого виду покарання.

Крім того, захисник звертає увагу, що ОСОБА_7 свою вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, має ряд тяжких захворювань, наявність яких є підставою для звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, а тому, на його думку, призначене обвинуваченому покарання може бути пом`якшено шляхом його зміни на арешт тривалістю 6 місяців.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, що відповідає кримінально-правовій кваліфікації за ч. 2 ст. 15. ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, узгоджуються з фактичними обставинами кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися судом в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, колегія суддів, не встановивши істотних порушень кримінального процесуального закону в цій частині, згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає лише висновки суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Дотримуючись наведених вимог закону, суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання, крім ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, та конкретних обставин його вчинення, зокрема, повернення потерпілому викраденого майна, врахував щиросердне каяття обвинуваченого, що визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, обставину, що обтяжує покарання, рецидив злочинів, прийняв до уваги дані про особу винного, котрий раніше неодноразово судимий, не займається суспільно-корисною працею, врахував його молодий вік та наявність ряду тяжких захворювань, а тому обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального розміру цього виду покарання, передбаченого законом за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 визнав свою вину, щиро покаявся, а тому став на шлях виправлення і для нього буде достатнім покарання у виді арешту, не є переконливими, оскільки відношення обвинуваченого до своїх дій було оцінено судом першої інстанції в сукупності з іншими обставинами провадження, а висновок суду про відсутність підстав для призначення ОСОБА_7 іншого, альтернативного виду покарання, всупереч тверджень апеляційної скарги, достатньо переконливо у вироку обґрунтований. З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки дані про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий та через шість місяців після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю покарання за попереднім вироком, вчинив новий злочин, навіть за наявності у нього ряду тяжких захворювань, свідчать що лише покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні ОСОБА_7 на певний строк до кримінально-виконавчої установи, відповідатиме його меті. До того ж в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює відбування ним призначеного судом першої інстанції покарання.

За таких обставин, слід визнати, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі є справедливими, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого й попередження вчинення ним нових злочинів, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4