У Х В А Л А

19 листопада 2010 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Гаврилова В.М.,

суддів Голубицького С.С., Урдюк Т.М.,

за участю :

прокурора Малиш Н.С.,

засудженого ОСОБА_1,

у відкритому судовому засіданні розглянула апеляцію прокурора на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 25 серпня 2010 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, неодруженого, непрацюючого, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і засуджено до трьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ЖИТЕНЬОВА звільнено від відбування покарання з випробуванням і іспитовим строком два роки, з покладенням обовязків передбачених ст. 76 КК.

Стягнуто з засудженого на користь НДЕКЦ при ГУМВСУ у Львівській області 300 грн. 48 коп. судових витрат.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно із вироком ЖИТЕНЬОВА визнано винним і засуджено за те, що у вересні 2009 року він, діючи з корисливих мотивів, розібравши цегляний заслін у вікні проник в приміщення гаражу гр. ОСОБА_2, що в с. Бовдури Бродівського району Львівської області, звідки таємно викрав майно останнього бензопилу « Орегон » вартістю 1147, 50 грн., кутову шліфувальну машину « DWT WS 115 » вартістю 225, 45 грн. та набір ремонтних ключів вартістю 32 грн., чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1404 грн. 95 коп..

В апеляції прокурор, не оспорюючи доведеності вини засудженого у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій наданої судом першої інстанції, покликається на неправильне застосування районним судом ст. 75 КК України при призначенні покарання засудженому. Вважає, що така була застосована у відношенні останнього безпідставно, оскільки при умові звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням мета покарання не здатна досягти виправлення засудженого та попередження вчинення ним інших злочинів. Зазначає, що ЖИТЕНЬОВ зявився із зізнанням в органи внутрішніх справ більше ніж через шість місяців після вчинення злочину, по місцю проживання характеризується посередньо, заподіяні збитки потерпілому не відшкодував. З врахуванням минулих судимостей за умисні злочини його щире каяття у скоєному розцінює як спосіб уникнути покарання за вчинене. Крім того, судом не було отримано будь-яких доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебуває маленька дитина. Просить апеляційний суд даний вирок скасувати і постановити у справі свій вирок, яким призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді Голубицького С.С. про обставини справи і зміст апеляції, вислухавши виступ прокурора на її підтримку, думку засудженого ЖИТЕНЬОВА, який просив залишити апеляцію без задоволення, а вирок районного суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції встановила наступне.

Суд першої інстанції повністю дослідив зібрані докази у справі, правильно встановив фактичні обставини справи та дав вірну юридичну оцінку діям засудженого.

Що стосується призначеної йому міри покарання то, на думку колегії, вона відповідає загальним засадам призначення покарання визначених ст. 65 КК України.

Зокрема, як видно з вироку, при призначенні покарання засудженому суд взяв до уваги тяжкість скоєного злочину та особу засудженого, який по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, у вчиненому щиро розкаявся і добровільно зявився із зізнанням про скоєне в орган внутрішніх справ. При цьому судом було взято до уваги і позицію потерпілого, який просив суд не позбавляти волі ЖИТЕНЬОВА.

Як вбачається з матеріалів справи, у своїй явці з повинною на імя начальника Бродівського РВ ГУ МВСУ у Львівській області від 10.05.2010 року, тобто до порушення кримінальної справи, ЖИТЕНЬОВ добровільно повідомив про скоєний ним злочин ( а.с. 20 ).

Згідно характеристики з місця проживання ЖИТЕНЬОВ характеризується позитивно ( а.с. 57 ).

Характеристика благодійної організації « Регіональний центр соціальної адаптації » ( а.с. 58 ), на яку посилається прокурор, була надана з врахуванням даних за 2004 рік і не містить даних про поведінку ЖИТЕНЬОВА на час вчинення злочину та після, а тому не може обєктивно сприйматися судом при вивченні особи засудженого, в звязку з чим колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв її до уваги при визначенні міри покарання останньому.

Згідно постанови Бродівського районного суду від 26. 02. 2008 року ЖИТЕНЬОВА було звільнено від відбування покарання за вироком цього ж суду від 29. 01. 2007 року, а тому, згідно ст. 89 КК України, він вважається особою, яка не має судимості ( а.с. 70 ).

Наявність на утриманні ЖИТЕНЬОВА малолітньої дитини ОСОБА_3 14. 02. ІНФОРМАЦІЯ_5 підтверджується наданими ним суду свідоцтвом про народження дитини 1-СГ №123133, виданого Язлівчицькою сільською радою Бродівського району 28. 02. 2008 року, та довідкою Язлівчицької сільської ради Бродівського району № 808 від 14. 09. 2010 року про його проживання у цивільному шлюбі з 2003 року з гр. ОСОБА_4.

З наданої суду заяви потерпілого ОСОБА_2 від 14. 09. 2010 року вбачається, що завдані збитки засуджений йому повністю відшкодував і будь-яких претензій до нього він не має.

Як видно з матеріалів справи, в ході досудового слідства і в суді ЖИТЕНЬОВ свою вину у вчиненому визнав повністю та в скоєному щиро розкаявся ( а.с. 89, 115-117 ).

Покарання за вчинений злочин районним судом призначене засудженому в межах санкція ч. 3 ст. 185 КК України.

Підстав, через які районний суд не мав права застосовувати ст. 75 КК України до засудженого апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене слід прийти до висновку, що наведені в апеляції доводи прокурора при розгляді справи апеляційним судом свого підтвердження не знайшли.

На думку колегії, доцільність в призначенні більш суворого покарання виникає лише у разі, коли призначеного особі покарання буде недостатньо для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, а таких даних відносно засудженого в матеріалах справи немає.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними нових злочинів апеляційний суд вважає, що призначене районним судом ЖИТЕНЬОВУ покарання, з врахуванням його особи і тяжкості скоєного злочину, якраз і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і за своїм розміром та видом відповідає загальним засадам призначення покарань визначених ст. 65 КК України, яке не можна визнати явно несправедливим як внаслідок суворості, так і внаслідок мякості, а тому підстав для задоволення апеляції прокурора не вбачає і залишає вирок без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366, 377 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок Бродівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2010 року, яким ОСОБА_1 визнано винним та засуджено по ч. 3 ст. 185 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий : /підпис/.

Судді : /підписи/.