Справа №467/452/15-к 24.11.2015 24.11.2015 24.11.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кавуни Арбузинського району Миколаївської області, не одруженого, не працює, не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Южноукраїнська Миколаївської області, не працює, не судимого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
- обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України,
____________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/535/15 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч.3,ст..185, ч.3 ст. 186 КК України Доповідач апеляц. суду ОСОБА_1 .
Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_9
обвинувачені: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги:
Заступник прокурора Миколаївської області просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 та ч. 3 ст. 186 КК України, остаточно призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 просить залишити її без задоволення , а вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:
Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19.05.2015 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 186 КК України 4 роки 8 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 186 КК України 4 роки 8 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора:
Прокурор зазначає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання допущено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинувачених, а також в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальному відповідальність, яке полягає у безпідставному застосуванні ст. 75 КК України, тому вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Вважає, що судом недостатньо враховано, ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які належать до категорії тяжких, наявність обтяжуючих обставин, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

Зазначає, що судом належним чином не оцінено той факт, що обвинувачені будучі в молодому віці ніде не працюють, та вчинили ряд злочинів з метою задоволення своїх матеріальних потреб.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

Відповідно до вироку суду, на початку грудня 2014 року, точна дата слідством не встановлена, близько 03 год. 00 хв. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, через не зачинені ворота, проникли на територію двору домоволодіння ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 , звідки вчинили крадіжку електричної ДКУ, вартістю 1050 грн.. та мідний дріт вагою 4 кг.,

Надалі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розпорядились викраденими речами на власний розсуд, завдавши таким чином ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 1290 грн..

Крім того, 15 грудня 2014 року близько 03 год. 15 хв. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння, повторно, через не зачинені ворота, проникли на територію двору домоволодіння ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 , звідки вчинили крадіжку : двох газових балонів, вартістю 150 грн. за один, та алюмінієвого бідону, вартістю 258,5 грн.,після чого покинули місце вчинення злочину на автомобілі ОСОБА_6 , надалі розпорядившись викраденими речами на власний розсуд, завдавши таким чином ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 558,5 грн..

Також, 28 грудня 2014 року близько 03 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, крізь не зачинені стулки воріт, повторно проникли до території двору домоволодіння ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 ., викрали електронасос «Ручеек-1» вартістю 347,5 грн., в`язку алюмінієвого дроту довжиною 58,8 м, також з приміщення сараю викрали пральну машинку «DIGITAL DW- 607» вартістю 2400 грн. та металеву каністру ємністю 10 літрів вартістю 50 грн. Вказані речі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 також винесли за ворота будинку.

Після викрадення зазначених вище речей, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вирішили проникнути до приміщення житлового будинку з метою відкритого заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , який, як їм було відомо, перебуває в будинку один.

Вибивши зачинені двері ОСОБА_6 з ОСОБА_7 проникли до приміщення будинку, де ОСОБА_7 засліпив потерпілому яскравим світлом екрану свого мобільного телефону, а ОСОБА_6 наніс удар ОСОБА_11 правою рукою в обличчя, від якого той упав на підлогу., надалі реалізуючи свій корисливий умисел, ігноруючи волю ОСОБА_11 відкрито заволоділи мобільним телефоном «Nokia 1202- 2»., та грошовими коштами в сумі 170 грн..

Потім ОСОБА_7 та ОСОБА_6 почали вишукувати грошові кошти чи інші речі, що мають матеріальну цінність по всьому будинку. Не знайшовши грошей і цінностей, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покинули місце вчинення злочину, взявши із собою викрадені до цього речі. Надалі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розпорядились викраденими речами на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 завдали ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 3579 грн. 60 коп.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини:
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які просили залишити вирок суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Дії обвинувачених кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення, вчинене повторно,та за ч.3 ст. 186 КК України, тобто як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням в житло.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 3 ст. 186 КК України, при викладених у вироку обставинах, апелянтом не оспорюються.

Між тим, прокурор, хоча і не оспорює обвинувачення, його межі, висновки суду щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, але ж до апеляційної скарги додав висновок судово-медичної експертизи на підтвердження характеру та ступеню тяжкості спричинених потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

Як зазначає апелянт, ці висновки, в яких зазначено про спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я, не враховані судом при постановленні вироку, що могло істотно вплинути на ухвалення рішення.

Між тим, згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, та при судовому розгляді кримінального провадження сторона обвинувачення не надавала висновків судово-медичної експертизи, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції, вислухавши пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в межах пред`явленого обвинувачення визнали вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, заслухавши думку обвинувачених та прокурора, в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. В судовому засіданні прокурор не заперечував проти такого порядку дослідження доказів. ( а.к.п. 75)

Тому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, учасники судового провадження позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Отже, при апеляційному розгляді відсутні підстави для дослідження висновків судово-медичної експертизи № 5 від 14.01.2015 року у відношенні потерпілого ОСОБА_11 , та врахування цих даних при призначенні покарання, про що просить апелянт.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є тяжкими. Враховано судом і дані про особу кожного з обвинувачених, наявність пом`якшуючих покарання обставин, дійшов висновку, що покарання призначене в межах санкцій ст. ст. 185 ч.3, 186 ч.3 КК України, за якими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними, є необхідне й достатнє для виправлення кожного з обвинувачених та попередження нових злочинів.

З цими висновками апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання судом першої інстанції, враховано дані про особи обвинувачених.

Так, згідно з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає разом з матір`ю та малолітнім братом, скарг на нього від жителів села не надходило, позитивно характеризується, має молодий вік (а.к.п.52-54).

ОСОБА_7 раніше не судимий , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг та зауважень на нього не надходило, проживає разом з батьками, позитивно характеризується, має молодий вік. (а.к.п.59- 63).

Обставиною, що пом`якшує покарання кожного з обвинувачених, суд визнав визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вини у вчиненні злочинів, що вказує на їх щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання кожного з обвинувачених, суд визнав вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочинів в стані алкогольного сп`яніння та вчинення кожним з них злочину щодо особи похилого віку.

Крім того, суд взяв до уваги, що обвинувачені в повному обсязі відшкодували потерпілому завдану шкоду, їх критичне ставлення до вчиненого ними злочину та поведінку після вчинення злочину, позицію представника потерпілого, яка просила суд при призначенні покарання не позбавляти обвинувачених волі.

Відповідно до довідки військової частин, яка була досліджена та долучена апеляційним судом ОСОБА_7 перебуває на військовій службі в ВЧ № НОМЕР_1 , яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в АТО на території Донецької області, а з 14.09.2015 року безпосередньо приймає участь в антитерористичній операції.

В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_6 , в суді апеляційної інстанції запевнив, що має бажання піти на військову службу на контрактній основі, в зв`язку з чим звернувся до воєнкомату.

Дані обставини вказують на те, що обвинувачені мають бажання стати на шлях виправлення і своєю подальшою поведінкою довести своє виправлення, про що вони запевнили суд апеляційної інстанції.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд обґрунтовано врахував наступні обставини: дані про особи обвинувачених, які раніше не судимі, позитивно характеризуються, відшкодували потерпілим завдану шкоду, їх критичне ставлення до вчиненого ними злочину та поведінку після вчинення злочину, позицію представника потерпілого, яка просила суд при призначенні покарання не позбавляти обвинувачених волі, обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступніть тяжкості вчинених злочинів, а саме визнання вини, що вказує на щире каяття.

Тому, судом першої інстанції призначено покарання відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, та, на думку суду апеляційної інстанції, є необхідне і достатнє для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.

Відсутні підстави вважати, що призначене кожному з обвинувачених покарання є явно несправедливим, про що зазначив прокурор в апеляційній скарзі.

Суд розглянув кримінальне провадження в межах обвинувачення, а тому наведені апелянтом доводи щодо характеристики дій ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , та наслідків злочину, про що він просив врахувати та призначити більш суворе покарання, не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор послався на те, що суд мав би вирішити питання про необхідність призначення більш суворого покарання обвинуваченим, як вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму. Проте, з досліджених медичних довідок вбачається, що жоден з обвинувачених на обліку у лікаря нарколога не перебуває, діагноз алкоголізм не встановлено, тому дані доводи прокурора є безпідставними.

Також суд першої інстанції, дійшов висновку про можливість звільнення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від покарання на підставі ст. 75 КК України.

З такими висновками апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Приймаючи рішення про звільнення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від покарання з випробуванням на підставі ст.. 75 КК України, суд першої інстанції послався на сукупність наведених вище обставин, які пом`якшують покарання, позитивні данні про особу винних та думку представника потерпілого, яка просила не позбавляти волі обвинуваченних.

Прокурор в апеляційній скарзі мотивує незгоду з рішенням суду в частині звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, вважає, що таке звільнення не сприятиме виправленню кожного з обвинувачених і не буде запобігати вчиненню ними нових кримінальних правопорушень.

Але ж ці доводи апелянта є помилковими з огляду на виключно позитивні дані про особи обвинувачених, які раніше не судимі, позитивно характеризуються, їх молодий вік, те що вони проживають разом з родичами, крім того, обвинувачені запевнили суд першої та апеляційної інстанції про бажання стати на шлях виправлення, і подальшою поведінкою довести своє виправлення.

Даних, які б свідчили про можливість вчинення в подальшому обвинуваченими нових злочинів задля неправомірного збагачення, в матеріалах справи немає.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без відбування покарання, а прийняте рішення про звільнення їх від відбування покарання з випробуванням є вмотивованим.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3