Провадження № 11-кп/779/468/2015
Категорія ч.4 ст.296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду від 02 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні за його обвинуваченням за ч.4 ст.296 КК України,-

в с т а н о в и л а :
вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крихівці, Івано-Франківської міської ради, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, засуджено,-

ч.4 ст.296 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому залишено попередньо обраний - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 28.07.2015 року.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави 6769,08 грн. судових витрат у кримінальному провадженні за проведення експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень за таких обставин.

28 липня 2015 року приблизно о 20:15 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на території подвір,я загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1, що знаходиться на вул.. Довга, 37, у м. Івано-Франківську, діючи умисно з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, у присутності малолітніх ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та неповнолітнього ОСОБА_10 , здійснив один постріл у повітря за допомогою предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Згідно висновку експертизи вказаний предмет є стартовим (сигнально-шумовим) самозарядним пістолетом калібру 9 мм Р.А.К. марки Ecol Lady № НОМЕР_1 промислового виробництва (корпорація Voltran), що являється не вогнепальною зброєю та має ознаки стороннього втручання у конструкцію (переробки) саморобним способом, але не набув сукупності криміналістичних ознак, характерних для вогнепальної зброї. За допомогою пістолета можливо проводити постріли шумовими патронами з подачею звукових сигналів, що вказує на те, що він не втратив загально криміналістичних ознак стартового (сигнального) пістолета.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, призначивши йому менш суворе покарання, не пов,язане із позбавленням волі. Вказує, що умислу на вчинення хуліганських дій у нього не було. Вважає, що судом не було враховано його щире каяття у вчиненому та просить суд врахувати, що у разі призначення судом покарання у виді позбавлення волі у нього буде відсутня можливість заробітку для оплати судових витрат.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 , та його захисника, які вважають вирок в частині призначеного покарання незаконним і просили його змінити, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Оскільки судом першої інстанції проведено обмежений порядок дослідження доказів, тому відповідно до вимог ст.349 КПК України фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається із письмової заяви обвинуваченого та вироку суду, він не заперечував щодо проведення обмеженого порядку дослідження доказів, тому відповідно до вимог ст.349 КПК України фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 апеляційним судом не перевіряються.

Згідно вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.п.1,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання , призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особу винного, який негативно характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а нове кримінальне правопорушення вчинив через місяць після звільнення з місць позбавлення волі після відбуття покарання за попереднім вироком, не працює, перебуває на обліку в Івано-Франківському ОНД з приводу вживання седативних або снодійних речовин, а також обставину, що пом,якшує покарання, а саме щире каяття та обставини, що обтяжують покарання: рецидив злочинів та вчинення злочину щодо малолітніх.

Тому покликання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що судом першої інстанції не враховано щире каяття як пом`якшуючу покарання обставину, не відповідає дійсності.

Разом з тим, врахувавши обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, суд призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання за ч.4 ст.296 КК України, оскільки санкція вказаної статті передбачає позбавлення волі від трьох до семи років.

Зважаючи на вище викладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи є необґрунтованими та безпідставними, тому вона не підлягає до задоволення.

Таким чином суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 неможливе без його ізоляції від суспільства, а призначення більш м,якого покарання не матиме достатнього виховного і виправного впливу на обвинуваченого, що суперечить основним завданням кримінального покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду від 02 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні відносно нього без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4