Справа № 569/1568/15-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

В особі судді ОСОБА_1

При секретарі ОСОБА_2

З участю прокуророра ОСОБА_3

Захисника - адвоката ОСОБА_4

Обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Рівне, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого , інваліда 2 групи, одруженого, раніше судимого - 26.08.2014 року Сарненським районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 307 КК України до двох років позбавлення волі, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Згідно формулювання обвинувачення, пред`явленого органом досудового розслідування ОСОБА_5 , 16 жовтня 2014 року , біля 19.00 год. ОСОБА_5 порушуючи встановлений Законами України « Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», « Про заходи протидії незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», перебуваючи за адресою м. Рівне , вул. Л. Українки, 2 у невстановленої слідством особи, з метою збуту, діючи повторно, незаконно придбав поліетиленовий пакет із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, яку у подальшому, за вищевказаною адресою збув за 550 грн. ОСОБА_6 та яка згідно висновку експерта № 1044 від 17.12.2014 року містить наркотичний засіб "бупренорфін", обіг якого обмежено, маса наркотичного засобу ( бупренорфін) становить 0,0022 г.

Відповідно, наведена в обвинувальному акті правова кваліфікація кримінального правопорушення дій ОСОБА_5 - ч. 2 ст.307 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, вчинений повторно.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав, та у відповідності до вимог ст.. 63 Конституції відмовився від дачі показань, однак під час проголошення останнього слова вказав, що вказаний кримінальний злочин він не вчинював, а з закупником ОСОБА_6 він давно знайомий.

Невизнання вини та відмова від давання показань ОСОБА_5 , суд оцінює як спосіб захисту обвинуваченого.

Оцінюючи та перевіривши зібрані стороною обвинувачення та надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Так, особа щодо якої здійснюються заходи безпеки, свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні надав показання про те, що він знайомий з ОСОБА_5 , однак дружніх стосунків з ним не підтримує. В жовтні 2014 року він почув інформацію, що обвинувачений купує наркотичний засіб « субітекс». Про це він розповів працівникам Рівненського МВ, з якими був у дружніх стосунках, і вирішив в добровільному порядку провести оперативну закупку наркотичного засобу в ОСОБА_5 . У зв`язку з цим, працівниками міліції було видано йому грошові кошти в сумі 550 грн. Перед цим були виготовлені відповідні процесуальні документи. Після цього він подзвонив по телефону до ОСОБА_5 , який номер телефона вже не пам`ятає, і вони домовились про зустріч. В якому районі міста була зустріч, він вже не пам`ятає. До місця зустрічі він, разом з працівниками міліції і двома понятими приїхали на автомобілі. Підійшовши до одного з будинків, він зустрівся з ОСОБА_5 і дав йому 550 грн. Тоді останній, відійшов, і хвилин через п`ять приніс йому порошкоподібну таблетку, яку той переламав, одну частину дав йому, а одну частину залишив собі. Після цього вони розійшлись, а він пішов до працівників міліції, які чекали його в автомобілі. Самого затримання працівниками міліції ОСОБА_5 , він не бачив.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що він та його брат ОСОБА_8 в жовтні 2014 року перебували неподалік кафе « Сієста» м. Рівне, і були запрошені працівниками міліції в якості понятих. При них складались відповідні процесуальні документи та надавались грошові кошти в сумі 550 грн. закупнику наркотичного засобу. Після підписання всіх необхідних процесуальних документів, вони та працівники міліції і закупник, біля 19 год. під`їхали автомобілем до пивзаводу м. Рівне. Після чого закупник пішов з грошима, і повернувшись хвилин через двадцять, повідомив, що придбав порошкоподібну пігулку білого кольору. Вказана пігулка в пакеті була опечатана, та на бірці поставлені їхні підписи. Хвилин через 15 працівники міліції привели ОСОБА_5 , який був в "неадекватному" стані, і всі вони поїхали в Рівненський МВ. У Рівненському МВ останній в добровільному порядку написав заяву на поверхневий огляд. Під час поверхневого огляду в останнього було виявлено купюру номіналом 50 грн., порошкоподібну пігулку та інші речі, які були упаковані в пакет та опечатані. Вказана купюра була освічена ультрафіолетовою лампою, і на ній були сліди зеленого кольору. В подальшому ним були поставлені підписи на відповідних процесуальних документах.

Аналогічні покази дав у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 .

Окрім показань вказаних свідків, як докази в обґрунтування винуватості обвинуваченого прокурором були надані протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також висновки фізико-хімічних експертиз які були досліджені в судовому засіданні, а саме:

- рапорт заступника начальника СБНОН Рівненського МВ УМВС ОСОБА_9 ( а.к.п.8 );

- постанову № 1315Т від 16 жовтня 2014 року про проведення негласної слідчої ( розшукової) дії контроль за вчиненням злочину ( а.к.п 10-11);

- протокол № 25/1000т від 16.10.2014 року про результати контролю за вчиненням злочину ( а.к.п 12-13 );

- протокол огляду від 16.10.2014 року ( а.к.п 14);

- протокол огляду ( помітки) грошей від 16.10.2014 року з додатками ( а.к.п. 15-17 );

- постанову про приєдання в якості речових доказів купюру номіналом 50 грн. ( а.к.п 18);

- протокол огляду місця події від 16.10.2014 року ( а.к.п. 21-23);

- висновок експерта № 1044 від 17.12.2014 року, відповідно до якого порошкоподібна речовина білого кольору містить наркотичний засіб - бупренорфін, масою 0,0022 г. ( а.к.п. 27-29);

- постанову про приєднання до матеріалів досудового розслідування в якості речового доказу поліетиленовий пакет із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору від 15 січня 2015 року ( а.к.п 31 );

- висновок експерта № 1043 від 13.01.2015 року, відповідно до якого на тампонах із змивами з лівої та правої руки ОСОБА_5 виявлено нашарування речовини, яка в УФ променях має люмінесценцію яскравого жовто-зеленого кольору, яка має має спільну родову належність з речовиною, виявленою у вигляді нашарувань на аркуші ( відрізку) паперу із зразком речовини спец препарату « Промінь-1 « ( а.к.п. 35-38);

- постанову про приєднання до матеріалів досудового розслідування предметів як речових доказів - поліетиленого пакету із вмістом тампонів із змивами з лівої та правої руки ОСОБА_5 та поліетиленовий пакет із вмістом паперового клаптика паперу з нашаруванням речовини « Промінь-1» від 18 січня 2015 року ( а.к.п. 39);

- заяву ОСОБА_6 про надання добровільної згоди на проведення оперативної закупки наркотичного засобу "бупренорфін" ( а.к.п 41 ).

Сторона захисту обвинуваченого під час судових дебатів подала клопотання про визнання доказів недопуситимими на підставі ч.ч. 2,3 ст. 89 КПК України, а саме : постанови про проведення негласної слідчої дії контроль за вчинення злочину; протоколу про результати контролю за вчиненням злочину; протоколу огляду; протокол огляду грошей; постанови про приєднання до матеріалів досудового розслідування предметів як речових доказів;заяви; протоколу огляду; висновку експерта; протоколу огляду; постанови про приєднання до матеріалів досудового розслідування предметів як речових доказів; висновку експерта; протоколу огляду; постанови про приєднання до матеріалів досудового розслідування предметів як речових доказів; протоколу допиту ОСОБА_6 ; протоколів допиту ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ; покази дані у судовому засіданні ОСОБА_6 .

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року визнаватися допустими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КПК України. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Положеннями ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджене доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненим судом відповідно до ст.. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожен доказ з точки зору належності,допустимості,достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ немає наперед встановленої сили.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відноситься принцип законності, який поміж іншого визначає, що закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження , повинні відповідати КПК України. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу ( ст.ст. 7,9 КПК України).

Визнання обвинуваченого винним у вчиненні злочину за умови доведеності у встановленому кримінально-процесуальним законом порядку його вини надійно захищає його від необґрунтованого, свавільного притягнення до кримінальної відповідальності.

Виходячи з вимог ст.. 86 КПК України, доказ визнається допустимими, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з досліджених матеріалів кримінального провадження, обвинувачення ОСОБА_5 ґрунтується на даних оперативної закупки у нього наркотичних засобів особою під легендованим прізвищем ОСОБА_10 .

Так, відповідно до виписаних у ст.6 та ст.. 9 Закону України « Про оперативно-розшукову діяльність « ( далі Закон про ОРД) вимог, підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності є наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірці за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про злочини, що готуються та про осіб, які готують вчинення злочину;забороняється приймати рішення про проведення оперативно-розшукових заходів при відсутності підстав, передбачених у цій статті ( ч.ч.1,3 ст. 6 ); без заведення оперативно-розшукової справи проведення оперативно-розшукових заходів забороняється; про заведення оперативно-розшукової справи виноситься постанова ( ч. 3 ст.9 ).

Натомість в матеріалах кримінального провадження достатні дані, які б свідчили про наявність підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності щодо ОСОБА_5 відсутні, а в рапорті заступника начальника СБНОН Рівненського МВ УМВС ОСОБА_9 ( а.к.п. 8) достатньої інформації з цього приводу не дають, у ньому йдеться мова лише про те, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів, було встановлено, що в м. Рівне громадянин ОСОБА_11 займається збутом та зберіганням наркотичної і психотропної речовини.

Твердження прокурора про те, що оперативно-розшукова справа стосовно ОСОБА_5 заведена мотивовано і на законних підставах, і є таємною, не може бути достатнім і достовірним доказом того, що вона ( ОРС) дійсно була заведена з дотриманням наведених вимог закону про ОРД, оскільки прокурор є представником обвинувачення, відтак зацікавленою особою, до того ж відповідно до вимог норм КПК України, суд повинен безпосередньо дослідити наявні у справі докази, у тому числі матеріали оперативно-розшукової справи, за виключенням лише відомостей про особу взяту під захист відповідно до КПК України та Закону України « Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»

Тим більше, суд повинен безпосередньо дослідити матеріали ОРС, коли обвинувачений свою причетність до злочину не визнає, а обвинувачення ґрунтується виключно на докази, зібрані за результатами оперативно-розшукових заходів, і дати їм належну оцінку як з точки зору законності заведення оперативно-розшукової справи та проведення в її межах оперативно-розшукових заходів, так і з точки зору достовірності наявних в ОРС відомостей.

Необхідність безпосереднього дослідження матеріалів ОРС та результатів ОРД випливає і з висновків Європейського суду з прав людини, наведених у п. 34 рішення в справі « Тейксейра де Кастро проти Португалії», відповідно до якого : « суд вкотре наголошує на тому, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази».

Крім того, у п. 35 вказаного рішення суду зазначено, що «… у Конвенції немає положень , що забороняють використовувати анонімну інформацію на стадії розслідування справи там, де характер злочину цього потребує. Проте подальше використанні зазначеної інформації судом для подальшого встановлення вини особи це інше питання «, а згідно з п. 36 цього Рішення « використання негласних агентів має бути обмеженим і забезпеченим гарантіями навіть у справах, пов`язаних з торгівлею наркотиками. Хоча зростання організованої злочинності , безсумнівно, зумовлює застосування відповідних заходів, право на справедливий розгляд залишається на першому місці і не може бути принесено в жертву доцільності. Загальні вимоги справедливості, що містяться у ст.. 6 Конвенції, застосовуються у провадженнях щодо всіх кримінальних справ: від найпростіших до найбільш заплутаних. Суспільним інтересом не можна виправдати використання доказів, здобутих шляхом підбурювання з боку поліції».

Відповідно ж до вимог ст.. 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду.

Не дивлячись на зазначені вимоги кримінально-процесуального закону та практику ЄСПЛ сторона обвинувачення, відповідно до положень ст.. 15 Закону України « Про державну таємницю» та засад змагальності передбачені нормами КПК України , усіх матеріалів ОРС ( крім, наявних у кримінальному провадженню) не розсекретила в суді.

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження, питання щодо можливості розсекречення усіх матеріалів ОРС та надання їх суду як докази обвинувачення не порушував. Не надходило клопотання з цього приводу і від сторони захисту.

Наявні ж у кримінальному провадженні докази, зібрані в ході оперативно-розшукових заходів, та показання допитаних безпосередньо у судовому засіданні у якості свідків осіб, які брали участь у їх проведенні , мають певні невідповідності вимогам закону та містять істотні суперечності.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України про ОРД та ст. 5 Закону України « Про заходи протидії незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» для одержання доказів злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, працівниками органів ( підрозділів) , яким надано право здійснювати оперативно-розшукову діяльність, за постановою начальника відповідного органу, погодженою з прокурором , дозволяється проведення операції щодо придбання наркотичних засобів , психотропних речовин або прекурсорів оперативної закупки.

Окрім того, слід зазначити, що порядок проведення оперативної закупки здійснюється згідно з положеннями ст.. 271 КПК України, а саме контроль за вчиненням злочину може здійснюватися у випадках наявності достатніх даних вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин та проводиться у тому числі в формі оперативної закупівлі.

Наказом Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 16 листопада 2012 року №114/1042/516/1199/936/1687/5/ затверджено Інструкцію Про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні (далі Інструкція від 16.11.2012 р.).

Пунктом 1.12.3 Інструкції від 16.11.2012 р. визначено, що оперативна закупка полягає в імітації придбання або отримання, у тому числі безоплатного, у фізичних та юридичних осіб незалежно від форм власності товару, обіг якого обмежений чи заборонений чинним законодавством, з метою викриття і документування факту вчинення злочину та особи, яка його вчинила.

Пунктом 1.16 Інструкції від 16.11.2012 р. встановлено, що порядок, тактика та методика проведення окремих негласних слідчих (розшукових) дій, взаємодія уповноважених оперативних підрозділів, які виконують доручення слідчого, прокурора на їх проведення, з особами (підрозділами), що залучаються до проведення таких дій, регулюються окремим нормативно-правовим актом органів, у складі яких перебувають уповноважені оперативні підрозділи.

Порядок проведення оперативної закупки визначений Інструкцією про порядок проведення оперативної закупівлі та контрольованого постачання предметів, товарів і речовин, у тому числі заборонених до обігу у фізичних та юридичних осіб незалежно від форм власності, затвердженої спільним наказом МВС України, Служби безпеки України, ДПА України від 30 листопада 2001 року (далі Інструкція від 30.11.2001 р.).

Відповідно до п. 1.2 цієї Інструкції оперативна закупівля це оперативно розшуковий захід, пов`язаний з негласним придбанням у фізичних, юридичних осіб незалежно від форм власності товарів, предметів та речовин, обіг яких визначено чинним законодавством України, з метою виявлення та документування фактів протиправних дій;

Підставою для проведення оперативної закупівлі є наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, про зайняття особою чи групою осіб протиправною діяльністю;

Оперативна закупівлі проводиться у строки ведення оперативно-розшукових справ, передбачені ст.. 9-1 Закону України « Про оперативну розшукову діяльність» ( п. 1.4.);

За змістом зазначених вище законів, практики ЄСПЛ та цієї Інструкції підставою для проведення оперативної закупки може бути лише достатня інформація про зайняття неправомірною діяльністю, і тільки та інформація, яка одержана у встановленому законом порядку;

За відсутності такої інформації, тобто за відсутності достатніх даних про наявність умислу в особи на незаконний збут наркотичних засобів , оперативна закупка з ініціативи працівників правоохоронних органів забороняється;

Отримання заяви про згоду особи під вигаданими даними на здійснення оперативної закупівлі є допустимими лише з дати заведення оперативно-розшукової справи і до моменту самої закупівлі.

Вимогами ч. 2 п. 1.5. Інструкції передбачено, що для здійснення закупівлі товарів, предметів та речовин, заборонених до обігу, а також інших, за виготовлення, зберігання та збут яких настає кримінальна відповідальність, потрібна письмова згода осіб, з якими встановлено конфіденційне співробітництво на добровільних засадах . Згода має бути складена власноручно у вигляді окремого документа. При цьому , згода на здійснення оперативної закупки має передувати прийняттю постанови про проведення негласної слідчої дії контроль за вчиненням злочину ( ч. 2п. 1.5);

Однак відомості про наявність саме достатньої інформації про незаконну діяльність ОСОБА_5 , яка була б одержана у встановленому законом порядку у матеріалах кримінального провадження відсутні. В провадженні наявна заява-згода ОСОБА_6 ( а.к.п. 41) на здійснення добровільної закупки від 16.10.2014 року яка адресована начальнику ВБНОН УМВС майору міліції ОСОБА_12 , однак без реєстрації у відповідному журналі Рівненського МВ, а тому не зрозуміло з яких мотивів ОСОБА_6 вирішив співпрацювати з правоохоронними органами, у зв`язку з чим вказану заяву суд оцінює критично.

Вищевказана заява закупного ОСОБА_6 на здійснення добровільної закупки, рапорт ОСОБА_9 ( а.к.п. 8) та постанова про проведення негласної слідчої дії контроль за вчиненням злочину № 1315т ( а.к.п. 10) датовані однією датою днем здійснення закупки, тобто 16.10.2014 року.

Суд вважає, що бланк вищевказаної постанови № 1315т, був виготовлений завчасно, основний зміст якої був надрукований завчасно, з якого слідує, що « ОСОБА_5 причетний до організації незаконного придбання, зберігання, перевезення з подальшим збутом на території м. Рівне наркотичної речовини « бупренорфін», і він обізнаний про методи та форму роботи правоохоронних органів, здійснює свою протиправну діяльність конспіративно….» а тільки рукописним текстом записано число 16, прізвище ОСОБА_5 та місце його проживання, АДРЕСА_1 .

Те, що даний текст надрукований завчасно, також свідчить і те, що число 16 проставлено кульковою ручкою, а вже місяць жовтень на рік 2014 надруковано завчасно.

Крім того, з протоколу огляду ( помітки) грошей від 16.10.2014 року ( а.к.п.15) слідує, що він також був завчасно надрукований, оскільки рукописним текстом було вписано прізвище працівника ВБНОН, прізвища понятих, число 16 та місяць 10. В ході складання протоколу зауважень та заяв від понятих не надійшло.

Те, що вказаний протокол надрукований завчасно, також свідчить про те, що працівники міліції ще до проведення закупки були впевнені, що поняті не будуть робити ніяких зауважень до протоколу незалежно від того, що буде відбуватися в дійсності, тобто, про те, що поняті підпишуть протокол незалежно від того, що в ньому буде написано.

Зазначені обставини в сукупності викликають обґрунтовані сумніви у незаінтересовані вказаних свідків у справі, законності їх залучення у якості понятих, працівників прокуратури та працівників ВБНОН УМВСУ у Рівненській області у даному кримінальному провадженні, а відтак у допустимості і достовірності усіх зібраних в ході проведення оперативно-розшукових заходів доказів за їх участі.

Пунктом 2.5. Інструкції визначено, що перед оперативною закупівлею покупець підлягає особистому огляду, про що складається акт, який підписується двома оперативними працівниками. В акті перераховуються всі речі та предмети, що є в покупця, а також зазначаються серії і номери виданих грошових купюр. Однак з протоколу огляду ( а.к.п. 14) від 16.10.2014 року не вбачається передання та перерахування грошових купюр в сумі 550 грн., їх серія і номера.

Вказана інструкція також передбачає повторний особистий огляд покупця, який у випадку із закупним ОСОБА_13 , після здійснення оперативної закупівлі не було проведено взагалі, що є порушенням вимог вищевказаної Інструкції. Матеріали кримінального провадження , акту повторного огляду покупця не містять.

Виходячи з вимог ст.. 271 КПК України, лише у випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий або особливо тяжкий злочин може здійснюватися контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 271 КПК України під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати ( підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона б не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні. .

Провокація злочину є недопустимою з огляду на правову позицію Верховного суду України , викладену в узагальненні від 01.01.2008 року про « Практику розгляду судами справ про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», з якої слідує, що судами при розгляді таких справ необхідно перевіряти, чи не було з боку працівників міліції та їхніх довірених осіб підбурювання та організації придбання і збуту наркотичного засобу.

Європейський суд з прав людини у справі « Ваньян проти Російської Федерації у п.п. 46,47 зазначив, що конвенція не забороняє посилання на інформацію, отриману від анонімних інформаторів, на стадії попереднього розслідування і коли цього вимагає характер злочину. Інша справа подальше використання їх свідчень судом в якості підстави для визнання винним. Впровадження таємних агентів має бути обмежено і забезпечено відповідними гарантіями, навіть у випадках боротьби з обігом наркотичних речовин. Вимоги справедливого судового розгляду у кримінальних справах, які у ст.. 6 Конвенції, ведуть до того, що публічні інтереси у сфері боротьби з обігом наркотичних речовин не можуть служити підставою для використання доказів, отриманих в результаті провокації з боку міліції. Якщо злочин було імовірно спровоковано діями таємних агентів, і ніщо не передбачає, що він ( злочин) був би скоєний і без будь-якого втручання, то ці дії вже не є діяльністю таємного агента і являють собою підбурювання до вчинення злочину. Подібне втручання ( агента) і використання його результатів (агента) у кримінальному процесі можуть призвести до того, що буде непоправно підірваний принцип справедливості судового розгляду.

У рішенні від 5 лютого 2008 року у справі « Раманаукас проти Литви» Європейський суд дійшов до таких висновків: з п. 54 слідує, що якщо діяльність негласних агентів усе ж можлива за наявності чітких обмежень та гарантій від зловживань, використання доказів, отриманих унаслідок підбурювання з боку поліції, не можна виправдати суспільним інтересом, оскільки в такому випадку обвинувачений із самого початку може бути позбавлений права на справедливий судовий розгляд справи; підбурювання з боку поліції має місце і тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений ( п. 55).

Таким чином, докази отримані шляхом провокації не можуть бути використані у судочинстві, оскільки це є порушенням п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через порушення принципу справедливості. Якщо у справі відсутні дані про те, що особа займалася збутом наркотичних засобів іншим особам, крім закупного, то у органів досудового слідства та суду є достатні підстави підозрювати, що мала місце провокація. Інформація , отримана від закупного в результаті проведення оперативної закупівлі наркотиків, не повинна бути єдиним доказом, на якому будується обвинувальний вирок.

На думку ЄСПЛ, провокація злочину по суті має місце, коли співробітники правоохоронних органів не обмежуються переважно пасивним встановленням обставин можливого вчинення особою злочину з метою збору відповідних доказів і, за наявності на те підстав, притягнення її до відповідальності, а підбурюють цю особу до вчинення злочину.

Сучасні технічні засоби, які є у розпорядженні оперативних підрозділів, дозволяють без будь-якої провокації у спосіб проведення контрольної закупки наркотичних засобів, виявляти осіб, що займаються обігом наркотиків на наркотичних речовин.

Необхідно зазначити, що за змістом ст. 19 Конвенції суд контролює дотримання державами-сторонами Конвенції взятих на себе зобов`язань. Питання щодо допустимості доказів у справі це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. Суд, зі свого боку, повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим ( рішення від 23 квітня 1997 року у справі « ВанМехелен та інші проти Нідерландів»).

Хоча зростання рівня організованої злочинності й потребує адекватного реагування, право на справедливий судовий розгляд справи, зокрема на належне здійснення правосуддя, поширюється на всіх осіб незалежно від тяжкості вчинених ними злочинів. Гарантування права на справедливе здійснення правосуддя є однією з правових основ демократичного суспільства; ігнорування цього права не може виправдати поставлену мету ( рішення від 17 січня 1970 року у справі « Делькур проти Бельгії»).

Наведене вище дає підстави дійти висновку про те, що ЄСПЛ чітко розмежував межі дозволеного під час проведення правоохоронними органами негласних слідчих дій. Тобто якщо вказані працівники, з метою штучного збільшення показників боротьби зі злочинністю, спеціально залучають для цього підготовлену особу, яка в подальшому під їхнім контролем активними діями провокує особу до вчинення кримінального правопорушення, то докази на підтвердження винуватості, здобуті в ході такої провокації суд зобов`язаний визнати недопустимі, а особу обвинуваченого - виправдати.

Виходячи з наявних доказів, суд приходить до переконання, про сумнівний характер вчинення ОСОБА_14 інкримінованого йому кримінального злочину, який не узгоджується із стандартом доказування « поза розумним сумнівом», який також знайшов свій вияв і в практиці Європейського суду в рішенні від 21.07.2011 року у справі « Коробов проти України»), з якого слідує, що суд при оцінці, як правило, застосовує критерій доведення « поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може впливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд у справі від 6 грудня 1988 року «Барбера, Мессере і Хабардо проти Іспанії» зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, що будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого ( підсудного).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського суду , зокрема у параграфі 39 рішення Страсбурзького суду « Капо проти Бельгії» від 13 січня 2005 року.

Як слідує з протоколу № 25/1000т від 16.10.2014 року про результати контролю за вчиненням злочину ( а.к.п 12-13), який на думку суду був завчасно підготовлений о/у ВБНОН УМВСУ в Рівненській області капітаном міліції ОСОБА_15 , виходячи із його змісту, що частина його надрукована, а частина написано кульковою ручкою, « ОСОБА_6 16.10.2014 року біля 18.00 год. отримавши від ОСОБА_5 подрібнену таблетку білого кольору за 550 грн., а саме наркотичний засіб « бупренорфін», повернувшись до працівників міліції передав їм вказану речовину в присутності двох понятих , і яка була вилучена та опечатана».

З постанов про приєднання до матеріалів досудового розслідування предметів як речових доказів від 15 та 16 січня 2015 року ( а.к.п. 18 та 31 ) слідує, що « …. 16 жовтня 2014 року ОСОБА_5 збув за кошти в сумі 550 грн. поліетиленовий пакет із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору.16 жовтня 2014 року вже ОСОБА_16 добровільно видав поліетиленовий пакет із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору….».

Таким чином із вказаних протоколів незрозуміло, кому ж збув ОСОБА_5 поліетиленовий пакет із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, і хто такий ОСОБА_16 , який добровільно видав поліетиленовий пакет із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору….».

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 показали, що на протязі всього часу проведення слідчих дій вони знаходилися в кабінеті слідчого або в автомобілі працівників міліції, тому не були безпосередніми свідками-очевидцями придбання закупним ОСОБА_6 наркотичної речовини , саме у ОСОБА_5 , і не бачили моменту передачі грошей закупним - ОСОБА_5 , ні моменту отримання закупником прекурсора. Покази вказаних свідків також не узгоджуються з показами безпосереднього свідка закупника ОСОБА_6 , а саме, що ОСОБА_8 показав, що ОСОБА_6 віддав працівникам міліції пакетик з таблеткою, а ОСОБА_6 стверджував, що придбав у ОСОБА_5 1/2 таблетки, яку в подальшому особисто передав працівникам міліції в присутності понятих. Свідок ОСОБА_7 вказував у судовому засіданні на пакетик з порошкоподібною речовиною.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 16.10.2014 року ( а.к.п 21), слідчим ОСОБА_17 з 19.25 год. до 20.32 год. , « …було встановлено, що місцем огляду являється приміщення службового кабінету № 1 Рівненського МВ УМВСУ в Рівненській області, в якому наявний ОСОБА_5 . Останній написав заяву про добровільний свій поверхневий огляд, і перебував в стані наркотичного сп`яніння. Далі під час огляду ОСОБА_5 було виявлено поліетиленовий пакет з наявним змістом порошкоподібної речовини білого кольору, грошову купюру номіналом 50 грн. за № 3Б635575 та інші речі. Вказані речі були вилучені та опечатані відповідною печаткою…».

Таким чином не зрозуміло, яким чином ОСОБА_5 опинився в кабінеті № 1 Рівненського МВ УМВСУ у Рівненській області, оскільки жодних протоколів доставки та затримання ОСОБА_5 не складалося, і стороною обвинувачення до суду не надано.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 також показали, що 16.10.2014 року ОСОБА_5 під час огляду в Рівненському МВ перебував в « неадекватному стані, стані наркотичного або алкогольного сп`яніння», про що свідчить і довідка медичного освідчення на предмет сп`яніння з Центру психічного здоров`я населення від 16.10.2014 року .

Суд вважає, що ОСОБА_5 за умови перебування в стані сильного алкогольного сп`яніння не міг власноручно написати добровільну заяву на проведення особистого огляду, наслідків її написання не усвідомлював. Окрім того, останній перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога в КЗ « РОЦПЗН» з 24.01.1996 року з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок поєднаного прийому опіоїдів та алкоголю з синдромом залежності.

В справі наявна заява ( а.к.п. 20) надрукована та підписана слідчим ОСОБА_17 без дати підписання, щодо надання добровільної згоди на огляд приміщень…, одягу та інше. А вже кульковую ручкою написано «..прізвище ОСОБА_5 , поверхневий одяг, АДРЕСА_1 та підпис».

Таким чином, суд приходить до переконання, що по суті при затриманні, проведенні особистого огляду ОСОБА_5 , органом досудового розслідування відбулось використання безпорадного стану останнього, отримання фактичних даних, з порушенням порядку, передбаченого нормами КПК України.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що ОСОБА_5 був позбавлений прав і свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, в тому числі права на захист.

Зазначені обставини викликають обґрунтовані сумніви у достовірності даних дій, а відтак у допустимості і достовірності вказаних доказів.

Постановою про призначення фізико-хімічної експертизи від 25 листопада 2014 року ( а.к.п 24) встановлено, « … що 16.10.2014 року в чергову частину Рівненського МВ УМВСУ в Рівненській області надійшов рапорт оперуповноваженого СБНОН, про те, що 16.10.2014 року під час проведення оперативної закупівлі було виявлено та вилучено порошкоподібну речовину білого кольору, і поліетиленовий пакетик, в якому знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору надана для дослідження експерту».

Крім того, з обвинувального акту від 22 січня 2015 року слідує, що ОСОБА_5 приблизно о 19.00 год.незаконно придбав з метою збуту поліетиленовий пакет із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, вагою 0,0022 г. яку в подальшому продав ОСОБА_6 за 550 грн. Однак допитаний ОСОБА_6 показав, що він придбав у ОСОБА_5 1/2 таблетки.

З наданих матеріалів неможливо встановити, яка порошкоподібна речовина була направлена на експертне дослідження вагою 0,0022 г. , та що була вилучена відповідно до протоколу від 16.10.2014 року ( а.к.п 12-13) таблетка, чи порошкоподібна речовина білого кольору , що була вилучена відповідно до протоколу огляду місця події від 16.10.2014 року ( а.к.п. 21-23), оскільки згідно експертного дослідження від 17.12.2014 року ( а.к.п. 27-29) «.. на експертизу представлялась одна порошкоподібна речовина білого кольору, що містить наркотичний засіб "бупренорфін", масою 0,0022..».

Таким чином наявні два наркотичних засоби, один нібито видав ОСОБА_6 , який він придбав у ОСОБА_5 , а другий вилучений в обвинуваченого, однак на експертизу представлена тільки одна порошкоподібна речовина білого кольору, де інша порошкоподібна речовина прокурором не встановлено, а тому неможливо встановити, що саме, і чи дійсно збував ОСОБА_5 закупнику ОСОБА_6 наркотичний засіб, враховуючи, що обвинувачений перебував у сильному алкогольному сп`янінні.

Крім того, судом встановлено, що закупнику ОСОБА_6 видавались для оперативної закупки грошові кошти в сумі 550 грн.,одна купюра номіналом 50 грн. і п`ять купюр номіналом по 100 грн. Однак під час поверхневого огляду в кабінеті Рівненського МВ була вилучена тільки одна купюра номіналом 50 грн., а де інші грошові кошти, органом досудового розслідування не встановлено, як і не встановлено, і в кого ж придбав ОСОБА_5 порошкоподібну речовину білого кольору, яку в подальшому продав ОСОБА_6 .

З матеріалів кримінального провадження неможливо встановити , чи затримувався на місці проведення оперативної закупки ОСОБА_5 , і чи дійсно на місці проведення закупки в нього знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору та кошти у сумі 550 грн., які надавались для оперативної закупки. Прокурором інших належних та допустимих доказів стосовно вилучення порошкоподібної речовини білого кольору та грошових коштів у сумі 500 грн. не надано.

Також основний безпосередній свідок обвинувачення легендована особа ОСОБА_6 , який здійснював контрольну закупку, будучи допитним в судовому засіданні не вказав на джерело своєї обізнаності щодо фактів продажу наркотичних засобів ОСОБА_5 . При цьому він зазначив, що попередню домовленість з останнім здійснив за допомогою мобільного телефону, однак відповідно до протоколу огляд місця події та поверхневого огляду ОСОБА_5 ( а.к.п. 21-23) жодного мобільного телефону не вилучалось. Також не вилучався мобільний телефон в закупника ОСОБА_6 . Органом досудового розслідування та прокурором не проводились негласні слідчі дії, в яких могли б бути зафіксовані хід та результати телефонних розмов між закупником - легендованою особою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 , де вони домовлялись між собою про місце зустрічі та збут наркотичних речовин.

Проаналізувавши покази ОСОБА_6 надані безпосередньо в судовому засіданні, суд з наданих стороною обвинувачення доказів не встановив, яким чином ОСОБА_6 був залучений слідчим до участі у справі в якості особи, що буде здійснювати оперативну закупку, і чи дійсно відповідне залучення було взагалі. Останній також повідомив, що він був раніше засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України, і у нього працювали друзі в міліції, а тому він безперешкодно проходив в ОБНОН. При цьому вказував, що орієнтовне місце закупки район «пивзаводу» м. Рівне, він поїхав на легковому автомобілі з працівниками міліції і двома понятими. У той же час поняті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 одностайно стверджували, що на місце закупки район « пивзаводу» м. Рівне їхали тільки з працівниками міліції, без закупного.

Таким чином суперечності в показах вищевказаних свідків викликають сумніви у достовірності їх показів.

Прокурор у судовому засіданні також вказав, що грошові кошти для оперативної закупівлі наркотичного засобу у сумі 550 грн. виділялись з Державного бюджету України, і були включені у авансовий звіт Рівненського МВ УМВСУ у Рівненській області, і оскільки така інформація є таємною, то її неможливо надати до суду.

Однак прокурором не надано жодних та допустимих доказів, які не становлять державну таємницю, стосовно даних щодо походження грошових коштів для проведення оперативної закупівлі наркотичних засобів, які виділяються з фондів спеціального призначення УМВС України в Рівненській області. Відсутній корінець платіжного доручення, про отримання коштів виданих фінвідділом УМВС України в Рівненській області, що підтверджує про отримання працівниками ОБНОН витрат спеціального призначення по даному кримінальному провадженню.

Таким чином, якщо відсутні підтвердження отримання коштів спеціального призначення оперативними працівниками міліції, законність їх походження, то об`єктивно вони не могли видати покупцю - закупному грошові кошти для оперативної закупки, і відповідно закупний об`єктивно не міг придбати у обвинуваченого наркотичні засоби. Також в матеріалах кримінального провадження відсутній акт про перерахунок виділених коштів з переписом номерів та серій купюр з виготовленням їх ксерокопій, і немає підпису та прізвища оперативних працівників ОБНОН на копіях грошових купюр, отриманих для проведення даної оперативної закупки .

За таких підстав, суд приходить до переконання, що вищезазначені обставини в сукупності викликають обґрунтовані сумніви у їх достовірності та допустимості вказаних доказів, а тому суд вважає, що ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженні є заінтересованою особою, залежною від органів досудового розслідування.

Як слідує з п. 6 ч. 2 ст. 251 КПК України, постанова прокурора про проведення негласної слідчої дії повинна містити зокрема обґрунтування прийняття постанови, у тому числі обґрунтування неможливості отримання відомостей про злочин та особу, яка його вчинила, в інший спосіб. Однак суд вважає, що постанова прокурора не містить належного обґрунтування її прийняття.

Відповідно до ч.7 ст.271 КПК України, прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених статтею 251 цього Кодексу, зобов`язаний:

1) викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину; 2) зазначити про застосування спеціальних імітаційних засобів.

Як передбачено статтею 251 КПК України, постанова слідчого чи прокурора про проведення негласної слідчої (розшукової) дії повинна містити:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) правову кваліфікацію злочину із зазначенням статті (частини статті) Кримінального кодексу України ;

3) відомості про особу (осіб), місце або річ, щодо яких проводитиметься негласна слідча (розшукова) дія;

4) початок, тривалість і мету негласної слідчої (розшукової) дії;

5) відомості про особу (осіб), яка буде проводити негласну слідчу (розшукову) дію;

6) обґрунтування прийнятої постанови, у тому числі обґрунтування неможливості отримання відомостей про злочин та особу, яка його вчинила, в інший спосіб;

7) вказівку на вид негласної слідчої (розшукової) дії, що проводиться.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що жодних доказів, які б дозволили підтвердити факт прояву у ОСОБА_5 ініціативи на збут наркотичних засобів, чи інших доказів на підтвердження того, що останній займався збутом наркотичних засобів, стороною обвинувачення не надано, і в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, що обвинувачений мав будь-які наміри на незаконний збут наркотичних засобів.

Досудовим розслідуванням не зібрані як очевидці в минулому, які можливо придбували у ОСОБА_5 наркотичні засоби, так і очевидці того, що останній хоча б зберігав за місцем свого помешкання наркотичний засіб. У органів досудового розслідування не було достатніх підстав підозрювати ОСОБА_5 у підготовці до вчинення тяжкого злочину.

Суд приходить до переконання , що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів законності проведення негласних слідчих дій, а інші докази на які посилається прокурор складені з істотним порушенням діючого кримінально-процесуального законодавства. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.. 91 КПК України, у відповідності до положень ст.. 92 КПК України покладається на сторону обвинувачення, належності та допустимості доказів на сторону, що їх подає.

Всупереч зазначеним вимогам закону, органом досудового розслідування не було належним чином і з достатньою повнотою та всебічністю досліджена суб`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_5 кримінального злочину і будь-які слідчі та інші дії , спрямовані на це не проводились, без достатніх даних, що останній займається збутом наркотичних засобів у органів досудового розслідування не було, будь-яких інших дій для встановлення цих обставин ними не проводилися. У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про наявність саме достатньої інформації про незаконну діяльність ОСОБА_5 , яка б була одержана у встановленому законом порядку.

Суду не надано жодного документального чи іншого доказу, з яких можна було б зробити висновок про те, що незалежно від дій працівників міліції чи залегендованої особи ОСОБА_6 в обвинуваченого сформувався умисел на збут наркотичних засобів і він реалізував цей умисел в конкретних діях.

За таких підстав, є також сумніви як у тому, що ОРС була заведена на підставі достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку , про зайняття ОСОБА_5 протиправної діяльності, так і в тому, що легендована особа ОСОБА_6 добровільно дав згоду на проведення оперативної закупки.

Оцінюючи в сукупності протоколи, що наявні у матеріалах кримінального провадження, стосовно часових рамок здійснення безпосередньої закупки та слідчих дій, що передували закупці, які датовані тільки 16 жовтня 2014 року , суд приходить до висновку, що вони не співпадають із показами допитаних свідків, не узгоджуються в їх показах, що викликають сумніви у їх достовірності та допустимості даних доказів.

Так, свідок ОСОБА_7 показав , що мічення грошових коштів відбулось о 19.00 год. в приміщенні Рівненського МВ УМВСУ у Рівненській області, і їхали в район « пивзаводу» м. Рівне на місце оперативної закупки на службовому автомобілі, і що закупник повернувся через 30 хв. та віддав пакетик. А свідок ОСОБА_8 показав, що покупець повернувся приблизно через 20 хв., у той час ОСОБА_6 стверджував, що ОСОБА_5 повернувся за 5 хвилин з таблеткою, 1/2 якої віддав йому. ОСОБА_7 також стверджував, що покупець повернувся до службового автомобіля через 20-25 хвилин. Де перебував закупник ОСОБА_6 весь цей час не встановлено.

Суд приходить до переконання, що загально-витрачений час учасниками процесуальних дій не відповідає необхідному часу, який мав би бути витрачений на дорогу та проведення самих слідчих дій.

Зі слів ОСОБА_7 працівники міліції привезли ОСОБА_5 після 21 год., при цьому медичне освідчення на предмет сп`яніння у КЗ « Центр психічного здоров`я населення» було проведено о 21.30 год., що не відповідає часу, який необхідно було затратити для проведення слідчих дій у приміщення МВ УМВСУ та подальшого доставлення його у медичний заклад. Крім того, з протоколів огляду від 16.10.2014 року ( а.к.п. 14-17 ) не вбачається в який конкретно проміжок часу виконувались вказані дії.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що докази обвинувачення є неузгодженими між собою та показами допитаних свідків по справі, а тому викликають сумніви у своїй належності. Суд вважає, що доводи обвинувачення під час судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження, наведені стороною обвинувачення доводи ґрунтуються на припущеннях та на доказах, здобутих з порушенням процесуального закону, які не відповідають критеріям допустимості і законності.

Відтак, оцінюючи кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення є недоведеним, а саме - не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України, було вчинене саме обвинуваченим.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За встановлених судом, обставин ОСОБА_5 підлягає виправданню.

По справі речовими доказами визнано поліетиленовий пакет рожевого кольору , в якому знаходиться із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору; два поліетиленових пакети рожевого кольору із вмістом тампонів із змивами з лівої та правої руки ОСОБА_5 та поліетиленовий пакет із вмістом клаптику паперу з нашаруванням речовини « Промінь-1»,що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Рівненського МВ. Крім того, поліетиленовий пакет із вмістом купюри номіналом 50 грн. серія та номер ЗБ6355751, передані на відповідальне зберігання у ячейку « Укргазбанку».

Судові витрати по справі становлять 1231,12 грн. за проведення фізико-хімічних експертиз.

Згідно Таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01 серпня 2000 року (зі змінами), зареєстрованим Міністерством юстиції України 16 серпня 2000 року за №512/4733, наркотичний засіб бупренорфін, що є об`єктом кримінального злочину, масою 0,0022 г. є невеликим розміром цього наркотичного засобу, що тягне за собою встановлену законом адміністративну відповідальність за його незаконне придбання чи зберігання без мети збуту.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Виходячи з наведеної норми процесуального закону, оскільки обвинувачений підлягає виправданню у пред`явленому йому обвинуваченні, документально підтверджені витрати в кримінальному провадженні на залучення експерта (за проведення фізико-хімічних експертиз) необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.368, 370, п.2 ч.1 ст.373, ст.ст.374, 375, 376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та його виправдати.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 не обиралась.

Речові докази по справі - поліетиленовий пакет рожевого кольору , в якому знаходиться із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору; два поліетиленових пакети рожевого кольору із вмістом тампонів із змивами з лівої та правої руки ОСОБА_5 та поліетиленовий пакет із вмістом клаптику паперу з нашаруванням речовини « Промінь-1», що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Рівненського МВ - знищити після набрання вироком законної сили.

Грошові кошти номіналом 50 грн. серія та номер ЗБ6355751, що передані на відповідальне зберігання у ячейку « Укргазбанку» - передати у власність держави.

Процесуальні витрати у сумі 1231,12 грн. віднести на рахунок держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити виправданому ОСОБА_5 та прокурору.

Роз`яснити прокурору, обвинуваченому та його захиснику право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1