Справа № 278/1417/15-к
В И Р О К
Іменем України
14 грудня 2015 року м.Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000281, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Барнаул Алтайського краю Російської Федерації, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 18 жовтня 2013 року Богунським районним судом міста Житомира за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до штрафу в розмірі 1700 грн.;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, із вищою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
3 березня 2015 року ОСОБА_6 вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 на проникнення в житловий будинок АДРЕСА_4 .
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 з ОСОБА_7 в той же день близько 12 години незаконно таємно шляхом вибивання ногами вхідних дверей проникли до гаражного приміщення, розташованого на території вказаного домоволодіння, яке належить ОСОБА_10 . Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 з ОСОБА_7 в цей же день та час за допомогою металевого лома зламали навісний замок, на який замикалися вхідні двері гаражного приміщення, яке розташоване на території вказаного домоволодіння, і незаконно проникли всередину цього приміщення. В подальшому ОСОБА_6 з ОСОБА_7 в цей же день та час за допомогою металевого лома віджали вхідні двері до будинку АДРЕСА_4 і таким чином незаконно проникли в середину будинку.
5 травня 2015 року ОСОБА_6 вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 на повторне проникнення в житловий будинок АДРЕСА_4 в Барашівському дачному масиві Житомирського району та області.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 з ОСОБА_7 в той же день близько 21 години 30 хвилин незаконно шляхом злому вхідних дверей проникли в середину зазначеного будинку.
Обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому діянні визнав повністю та показав, що 3 березня 2015 року він разом із ОСОБА_11 на автомобілі останнього поїхали по роботі у ОСОБА_12 дачний масив. По дорозі автомобіль заглох. Платонов залишився біля автомобіля. ОСОБА_13 вийшов з автомобіля та побачив на подвір`ї однієї з чужих дач капот автомобіля. ОСОБА_13 запропоновував ОСОБА_11 здати цей капот в металобрухт, на що той погодився. Полагодивши автомобіль, вони із ОСОБА_11 зайшли на подвір`я будинку, де ОСОБА_13 бачив капот, окрім капоту побачили кришу автомобіля. Проникли в сарайчик, огороджений металевою сіткою, де був чорний метал. Виявлений метал із ОСОБА_11 погрузили в автомобіль та у подальшому здали в металобрухт. 5 березня цього ж року приїхали із ОСОБА_11 до цієї ж дачі в Баришевському дачному масиві, зламали замки на гаражі, звідки викрали метал, погрузили його до автомобіля ОСОБА_11 . Після цього проникли до будинку цієї дачі шляхом віджиму вхідних дверей, звідки також викрали майно. Все викрадене майно погрузили до автомобіля ОСОБА_11 та у подальшому його частину здали в металобрухт у м. Житомирі. Іншу частину викраденого в них було вилучено працівниками міліції. У вчиненому кається, просить у потерпілого пробачення.
Обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованому діянні також визнав повністю та показав, що 3 березня 2015 року ОСОБА_13 попросив його підвезти на дачу, яка знаходиться у Баришевському дачному масиві, та допомогти у господарстві. В той же день вони на автомобілі Платонова «Пежо Експерт» поїхали на дачу ОСОБА_13 , коли повертались назад, то заглох автомобіль. Платонов зупинив автомобіль в провулку в Баришевському дачному масиві для з`ясування причин неполадки в роботі автомобіля. ОСОБА_13 вийшов з автомобілі, кудись пішов, а повернувшись, запропонував викрасти метал, на що ОСОБА_11 погодився. Після цього разом з ОСОБА_13 проникли на територію чужої дачі, на подвір`ї якої позбирали металобрухт, який погрузили в його автомобіль. Після цього ОСОБА_11 вибив ногою двері до приміщення сараю цього ж домоволодіння, звідки вони викрали металобрухт та металеві інструменти, які також погрузили в автомобіль. Після цього за допомогою відрізку арматури віджали двері гаражу цього ж домоволодіння, звідки викрали металобрухт, який погрузили до автомобіля та вивезли до м. Житомира. 5 березня цього ж року разом з ОСОБА_13 повторно таємно проникли на територію вказаного домоволодіння у Баришевському дачному масиві, ногами вибили двері до приміщення сарайчика, звідки викрали майно, яке погрузили до автомобіля ОСОБА_11 . Після цього за допомогою металевого лому віджали двері будинку, звідки викрали майно, яке погрузили до автомобіля ОСОБА_11 . Після цього за допомогою металевого лому пробили стіну будівлі та проникли до приміщення гаражу домоволодіння, звідки таємно викрали майно, яке погрузили до автомобіля ОСОБА_11 , після чого з викраденим майном поїхали до м. Житомира. У вчиненому кається, просить у потерпілого пробачення.
Окрім повного визнання вини обвинуваченими, їх вина у вчиненні вищезазначеного діяння підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів.
Зокрема, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що йому належить дачний будинок АДРЕСА_4 . 4 березня 2015 року він дізнався від сусідки по дачі про крадіжку майна з його дачі. В той же день він разом із представниками міліції поїхав до свого дачного будинку. Біля будинку його чекали представники слідчо-оперативної групи, яким він надав дозвіл на проведення слідчих дій в його домоволодінні. Після проведення слідчих дій до нього підійшли обвинувачені ОСОБА_13 із ОСОБА_11 та просили вибачення за вчинену крадіжку. Потерпілий після виконання слідчих дій виявив пошкодження дверей сараю та нестачу в ньому речей. Крім того, виявив, що двері на другий поверх будинку були відчинені, замки вхідних дверей пошкоджені. В приміщенні другого поверху будинку також виявив нестачу речей. Наступного дня він приїхав на дачу із сином ОСОБА_14 , який відновив двері сараю та повісив замки на двері будинку. 6 березня до нього приїхав син та повідомив, що замки дверей будинку знов пошкоджені, а двері будинку зняті. Тоді він із сином поїхали до дачного будинку, потерпілий викликав міліцію. Бачив пошкодження вхідних дверей будинку, крім того, виявив пошкодження вхідних дверей приміщення гаражу, однак один замок на цих дверях був непошкоджений. Виявив крадіжку речей з приміщень гаражу та будинку. В подальшому частину викрадених речей йому було повернуто працівниками міліції.
Крім того, вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також підтверджується даними:
- протоколу огляду місця події від 4.03.2015 з фототаблицею до нього, під час якого зафіксовано місце вчинення злочину домоволодіння АДРЕСА_4 , оглянуто з участю потерпілого місце розташування речей до їх викрадення, зафіксовано пошкодження вхідних дверей будинку та вилучено слід низу взуття (а.п. 11-13);
- протоколу огляду місця події від 6.03.2015 з фототаблицею до нього, під час якого зафіксовано місце вчинення злочину домоволодіння АДРЕСА_4 , оглянуто з участю потерпілого місце розташування речей до їх викрадення, зафіксовано пошкодження вхідних дверей будинку, гаражу та вилучено сліди низу взуття (а.п. 30-35);
- протоколу огляду місця події від 7.03.2015, під час якого в приміщенні службового кабінету вилучено у ОСОБА_6 кросівки чоловічі чорного кольору (а.п. 75);
- висновку судової трасологічної експертизи від 23.03.2015 № 78, відповідно до якого слід низу взуття, вилучений під час огляду місця події 6.03.2015 за адресою: будинок АДРЕСА_4 , придатний до ідентифікації і залишений черевиком на праву ногу, який був вилучений під час огляду місця події у ОСОБА_6 (а.п. 182-194);
- протоколу проведення слідчого експерименту від 11.03.2015 з фототаблицею до нього, при проведенні якого підозрюваний ОСОБА_7 розповів і показав, за яких обставин та яким чином він разом із ОСОБА_6 проникли 3 та 5 березня 2015 року до домоволодіння АДРЕСА_4 , та викрали майно (а.п. 166-171);
- протоколу проведення слідчого експерименту від 11.03.2015 з фототаблицею до нього, при проведенні якого підозрюваний ОСОБА_6 розповів і показав, за яких обставин та яким чином він разом із ОСОБА_7 проникли 3 та 5 березня 2015 року до домоволодіння АДРЕСА_4 , та викрали майно (а.п. 172-177).
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються за ч. 3 ст. 185 КК України у вчиненні 3 та 5 березня 2015 року за попередньою змовою групою осіб крадіжок майна потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 26 360 грн. 08 коп., поєднаних з проникненням у житло та інше приміщення за вищевказаних обставин.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Пунктом 6 ч. 2 ст. 242 КПК України зобов`язано слідчого, прокурора для визначення розміру матеріальних збитків звернутись до експерта для проведення експертизи. Статтею 22 КПК України закріплено принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Разом з тим прокурором не заявлено під час судового розгляду клопотання про дослідження висновків експертів щодо вартості викраденого майна у потерпілого. Частиною 2 ст. 23 КПК України передбачено, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи, що законодавцем встановлено певний засіб доказування розміру шкоди, заподіяної злочином, така обставина не може доказуватись іншими засобами доказування. Тому усі докази, подані на підтвердження такого розміру та які містяться у інших джерелах, не можуть вважатись достовірними. В зв`язку з цим суд не бере до уваги на підтвердження вартості викраденого обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у потерпілого ОСОБА_10 дані усіх вищеперерахованих джерел доказів, а також дані:
- протоколу обшуку від 6.03.2015, проведеного за місцем проживання ОСОБА_7 в АДРЕСА_3 , в ході якого виявлені та вилучені предмети, викрадені в будинку АДРЕСА_4 , який належить потерпілому ОСОБА_10 (а.п. 46-52);
- протоколу обшуку від 6.05.2015, проведеного в автомобілі Пежо на автостоянці в м. Житомирі по вул. Г. Пожежних, 122, в ході якого виявлені та вилучені предмети, викрадені в будинку АДРЕСА_4 , який належить потерпілому ОСОБА_10 (а.п. 59-63);
- протоколу огляду місця події від 23.03.2015, проведеного на території Житомирського цеху ТОВ «УКР МЕТ-ЦЕНТР» у м. Житомирі по вул. Гранітній 8, під час якого проведено зважування металевих предметів (а.п. 128-130).
Таким чином прокурором не доведено вартість викраденого обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у потерпілого ОСОБА_10 майна.
Відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки передбачена ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення і не тягне кримінальної відповідальності.
Аналізуючи наведене, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відсутність в діянні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Разом з тим, склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, передбачає кримінальну відповідальність за таємне викрадення майна, поєднане із проникненням у житло, інше приміщення або сховище. При цьому для відповідальності за ч. 3 ст. 185 КК України за цією ознакою проникнення у житло повинно бути незаконним.
Під час судового розгляду прокурором не доведено вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 крадіжки майна потерпілого ОСОБА_10 , яка б тягла кримінальну відповідальність. Разом з тим, прокурором доведено факт проникнення обвинуваченими у житло та інші приміщення потерпілого, яке вони вчинили з метою таємного викрадення чужого майна, тобто незаконно.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Частиною 3 названої статті КПК України надано суду право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Враховуючи наведене з метою ухвалення справедливого судового рішення суд приходить до висновку про необхідність перекваліфікації діянь обвинувачених з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, зменшивши таким чином обсяг обвинувачення.
Суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 доведена, і кваліфікує їх діяння за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла та до іншого володіння особи.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України, є умисним злочином невеликої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий, непрацюючий.
Обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд визнає щире каяття.
Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд на підставі пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 67 КК України визнає вчинення злочину повторно та вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою. Крім того, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України визнає рецидив злочинів, оскільки обвинувачений не сплатив штраф, призначений йому вироком Богунського районного суду міста Житомира від 18 жовтня 2013 року за вчинення умисних злочинів.
Суд не визнає як обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки така ознака потерпілого повинна усвідомлюватись винним при вчиненні злочину. Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали в суді, що не знали, кому саме належить домоволодіння, куди вони незаконно проникали. Ці показання обвинувачених іншими доказами не спростовано.
З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , наявності пом`якшуючої та трьох обтяжуючих покарання обставин, позицію державного обвинувача та потерпілого, який наполягав на суворості покарання, суд приходить до висновку про недостатність покарання у виді штрафу, а враховуючи, що обвинувачений є непрацюючим неможливість призначення покарання у виді виправних робіт, а тому призначає покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України. Суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Однак ч. 3 ст. 72 КК України передбачено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин після постановлення вироку і до повного відбуття покарання, призначеного вироком Богунського районного суду міста Житомира від 18 жовтня 2013 року у виді штрафу, суд не застосовує положення ч. 1 ст. 71 КК України щодо приєднання невідбутої частини покарання та ухвалює рішення про його самостійне виконання.
Беручи до уваги вищевикладене, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність пом`якшуючої та двох обтяжуючих покарання обставин, суд призначає йому покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Потерпілий заявив цивільний позов, який неодноразово уточнював. Згідно уточненої позовної заяви потерпілий просить стягнути з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 20 200 грн., яка складається з вартості викраденого та неповернутого майна 16 008 грн., та вартості витрат на відновлення пошкодженого обвинуваченими майна 4 192 грн. Також потерпілий просить стягнути з обвинувачених 75000 грн. моральної шкоди, заподіяної обвинуваченими крадіжкою та пошкодженням майна потерпілого.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Позовні вимоги потерпілого про стягнення з обвинувачених 4 192 грн. вартості пошкодженого майна виходять за межі обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , а тому підлягають залишенню без розгляду.
Частиною 3 ст. 129 КПК України встановлено, що у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення суд залишає позов без розгляду. Враховуючи те, що з обвинувачення, яке суд вважає доведеним, виключено крадіжку майна потерпілого (ч. 3 ст. 185 КК України) через відсутність складу злочину, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 16 008 грн., завданої крадіжкою майна, також підлягають залишенню без розгляду.
Вирішуючи позовні вимоги стосовно стягнення з обвинувачених моральної шкоди, заподіяної злочином, суд вважає його доведеним в частині стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином, який вважається судом доведеним, тобто незаконним проникненням у житло та інші приміщення потерпілого і в цій частині позов задовольняє частково, керуючись принципами справедливості та розумності. Враховуючи, що решта позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди є похідними від вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, тому суд в цій частині позов також залишає без розгляду.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, підлягають стягненню з обвинувачених в рівних частках.
Арешт, накладений на автомобіль «Пежо Експерт» д.н.з. НОМЕР_1 , вилучений під час обшуку 6.03.2015 у обвинуваченого ОСОБА_7 , власником якого являється ОСОБА_16 , підлягає скасуванню.
Приймаючи до уваги призначене покарання, поведінку обвинувачених під час досудового слідства та судового розгляду, підстав для обрання відносно них запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 вироком Богунського районного суду міста Житомира від 18 жовтня 2013 року, виконувати самостійно.
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить тисячу сімсот гривень.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не обирати.
Цивільний позов потерпілого задовольнити частково. Стягнути з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь потерпілого ОСОБА_10 500 (п`ятсот) гривень моральної шкоди, заподіяної злочином. В решті позовних вимог позов залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках на користь держави 1473 грн. 12 коп. процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області судових експертиз.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 13.03.2015 на автомобіль «Пежо Експерт» д.н.з. НОМЕР_1 , вилучений під час обшуку 6.03.2015 у обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1