Справа № 368/552/15-к
провадження № 1-кп/368/36/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" жовтня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
та обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлик кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000567 від 07.08.2014 р. щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 186 ч. 3 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
На адресу Кагарлицького районного суду Київської області 30 вересня 2015 року надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У клопотанні зазначено наступне:
Находячись під вартою він не одноразово вказував на свою невинуватість, а в ході судового розгляду було встановлено, що докази не мають достовірності які б вказували на його причетність до правопорушення, в якому прокурор його звинувачує. Поряд з цим у ст.. 177 КПК України закріплено, що обов`язковим принципів обрання міри запобіжного заходу є вагома система не спростованих доказів у вчиненні певною особою злочину.
Нагадує, що із інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України у зв`язку з необхідністю роз`яснень положень КПК України 2012 року з ціллю недопущення неоднакового чи не правильного тлумачення норм права, зокрема, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу тримання під вартою чи його продовження. І лише коли прокурор доведе, що не один із видів більш м`яких запобіжних заходів не зможе уникнути ризиків передбачених ст.. 177 КПК України.
З урахуванням відповідно практики Європейського суду з прав людини в п. 3 ст. 5 Конвенції закріплено, що по закінченню певного часу лише при наявності обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі і судові органи повинні привести інші аргументи для продовження тримання під вартою.
Окрім того, він підкреслює, що свідки всі опитані, він не переховувався, а лише проживав за іншою адресою. Просить також врахувати та прийняти до уваги причини вказані в попередньому клопотанні за 31.08.2015 року, які загрожують життю та здоров`я подальше тримання в СІЗО № 13.
Просить врахувати висновок швидкої допомоги, які неодноразово викликались у зв`язку з погіршенням його здорову зв`язку із серцево - судинним захворюванням, зокрема, частими перепадами тиску та болі в серці.
Нагадує, що він зареєстрований в АДРЕСА_1 , де він може проживати у випадку зміни запобіжного заходу.
Захисник обвинуваченого підтримав подане клопотання обвинуваченого та просить суд змінити йому забіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.
Прокурор заперечувала проти поданого клопотання обвинуваченого, оскільки ризики, які були при обранні та продовженні йому тримання під вартою не зникли, судове слідство не закінчене, тому клопотання обвинуваченого не підлягає до задоволення.
Потерпілий щодо зміни запобіжного заходу по клопотанню обвинуваченого покладається на погляд суду.
Суд, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого, думку захисника, потерпілого, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Так, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Обвинувачений ОСОБА_6 в дійсності зареєстрований в АДРЕСА_1 , проте там не проживає.
Щодо його здоров`я, то судом встановлено, що під час перебування в Кагарлицькому ІТТ до обвинуваченого тричі викликали швидку допомогу. Проте, ці обставини не можуть дати висновок проте, що обвинуваченого не можливо тримати під вартою, так як таких даних в медичних документації не має.
Обвинуваченому ОСОБА_6 під час судового розгляду обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із врахуванням всіх наявних ризиків та інших обставин, передбачених КПК при вирішені цього питання.
На думку суду, з урахуванням положень ст.ст. 177, 181, 183, 193-194, 199, 201 КПК України, тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особу, з метою запобігання способам переховуватись від суду, перешкоджання кримінальному провадженню та встановлення всіх обставин скоєного злочину, у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо обвинуваченого на особисте зобов`язання чи домашній арешт слід відмовити, оскільки після умовно дострокового звільнення обвинувачений не став на шлях виправлення, а знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тому враховуючи це перебуваючи на волі існує ймовірність, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчиняти нові злочини, тому підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання чи домашній арешт не має.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.. ст. 201, 331 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та більш мякий запобіжний захід - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1