Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,

суддів: ОСОБА_11, ОСОБА_12,

при секретарі судового засідання ОСОБА_13,

за участю прокурора ОСОБА_14,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 03 вересня 2015 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000435 за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 12 листопада 2014 року.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2014 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Харкова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого: вироком Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2007 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік; вироком Деражнянського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2008 року за ч. 1 ст. 152, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт;

- за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_2 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 12288 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 12 листопада 2014 року вирок суду залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за умисне легке тілесне ушкодження, а також за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Так, 13 жовтня 2013 року, приблизно о 19.10 год., перебуваючи за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_1, в ході сварки, умисно наніс своїй співмешканці ОСОБА_4 удари рукою та головою в обличчя, заподіявши таким чином потерпілій легкі тілесні ушкодження.

В цей же день, близько 20.00 год. за вказаною адресою, ОСОБА_2 на ґрунті ревнощів, наніс один удар ножем в ліву половину грудної клітки ОСОБА_5, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді: ушкодження серцевої сорочки, наскрізного поранення лівого шлуночка серця, купола діафрагми з проникненням в черевну порожнину та наскрізне поранення краю лівої долі печінки, що супроводжувалось масовою внутрішньою та зовнішньою кровотечею, які відносяться до категорії тяжких, небезпечних для життя в момент заподіяння, в результаті чого потерпілий помер на місці.

У касаційній скарзі з доповненнями, за їх змістом, засуджений ОСОБА_2, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності засудження за ч. 1 ст. 125 КК України, просить скасувати постановлені відносно нього судові рішення в частині засудження за ч. 1 ст. 115 КК України і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Наводить доводи щодо неповноти судового розгляду та не погоджується з оцінкою доказів у провадженні. Стверджує, що у нього був відсутній умисел на вбивство потерпілого, а всі доводи сторони захисту про це залишились без належної правової оцінки в суді.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 також ставить питання про скасування вироку та ухвали і призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що судами не здобуто достатніх доказів для підтвердження наявності умислу у ОСОБА_2 на заподіяння смерті потерпілому. Вважає, що в ухвалі апеляційного суду, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, при залишенні апеляційних скарг сторони захисту без задоволення, не зазначено підстав визнання необґрунтованими їх доводів та передчасно залишено вирок суду першої інстанції без зміни.

В запереченнях на касаційну скаргу потерпіла ОСОБА_3, посилаючись на законність та обґрунтованість постановлених відносно ОСОБА_2 судових рішень, просила залишити їх без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого і в його інтересах захисника на підтримання касаційних вимог, думку прокурора, яка вважала, що підстав для задоволення касаційних скарг немає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах з доповненнями доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Однобічність і неповнота досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неналежна, на думку захисника, оцінка доказів у провадженні, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Обставини, на які, зокрема, посилаються у касаційних скаргах захисник та засуджений, були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, які зазначили про відсутність порушень вимог КПК України при проведенні досудового розслідування і розгляді справи в суді. Тому, при розгляді доводів касаційних скарг колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Матеріали провадження свідчать, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційних скаргах засудженого та захисника, в тому числі й щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 115 КК України. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_2 в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілому ОСОБА_5, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував показаннями потерпілої ОСОБА_4, свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а також самого ОСОБА_2, який підтвердив наявність конфлікту між ним та потерпілим, в ході якого було нанесено ОСОБА_5 ножове поранення, однак заперечував наявність у нього умислу на позбавлення життя потерпілого та стверджував, що під час сварки ОСОБА_5 сам замахнувся на нього, а він лише відштовхнув руку потерпілого, в якій знаходився предмет, яким виявився ніж, що штрикнув його в правий бік, забравши який, поклав до своєї кишені та з місця події втік; даними висновків судово - медичних експертиз № 107 від 14 жовтня 2013 року та № 83-мк від 26 листопада 2013 року, судово-імунологічної експертизи № 469 від 18 листопада 2013 року, акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 152 від 27 листопада 2013 року, акту судово-психіатричної експертизи № 315 від 18 червня 2014 року; даними протоколу огляду місця події від 14 жовтня 2013 року та іншими доказами.

Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України. Дотримуючись вимог ч. 3 ст. 337 КПК України та у відповідності з положеннями ч. 5 ст. 95 КПК України, суд першої інстанції постановив вмотивований вирок, який відповідає вимогам ст. 374 КПК України в цій частині.

З урахуванням всіх обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для того щоб дії обвинуваченого були кваліфіковані, як такі, що вчинені у стані сильного душевного хвилювання, викликаного провокативною поведінкою потерпілого ОСОБА_5 або вчинені для самозахисту чи при інших обставинах, які б виключали його винуватість. Характер, механізм нанесення тілесного ушкодження та властивості знаряддя злочину спростовують доводи засудженого та його захисника про спричинення необережних тілесних ушкоджень в процесі самооборони.

Крім того, вищенаведений висновок суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в ухвалі № 5-39кс14 від 22 січня 2015 року, обов'язковість врахування якої визначено ч. 1 ст. 458 КПК України. Так, дії, які вчиняються в афектованому стані, мають особливий характер. Специфіка таких дій полягає в тому, що вони обмежені в часі ― тривалості стану фізіологічного афекту. Намір на вбивство тісно пов'язаний зі станом фізіологічного афекту. У цьому разі він виникає так несподівано, як і стан афекту, а реалізується негайно (відразу), до моменту закінчення цього стану. Тобто стан афекту супроводжує формування і реалізацію злочинного наміру. Формування мотиву і наміру вчинення злочину відбувається завжди непередбачувано та швидко, хоча й не так стрімко, як виникає афект, але неодмінно за неправомірною поведінкою потерпілого й безпосередньо під впливом стану афекту.

З огляду на те, що після того, як ОСОБА_2 побачив свою співмешканку ОСОБА_4 разом з потерпілим ОСОБА_5 та часом заподіяння смерті останньому, пройшов значний проміжок часу, - підстав вважати, що у засудженого не було умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_5 та він знаходився у стані фізіологічного афекту немає.

Апеляційний суд, належним чином перевіривши доводи апеляційних скарг засудженого та захисника визнав обґрунтованим висновок місцевого суду про правильність кваліфікації дій ОСОБА_2 саме за ч. 1 ст. 115 КК України та відсутність підстав для їх перекваліфікації, на усі доводи апеляцій надав обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Покарання, призначене ОСОБА_2 судом відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК та є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційних скарг засудженого та захисника колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 12 листопада 2014 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12