Справа № 10-348/2010 р. Головуючий у 1-й інстанції Мусієвський Є.П.
Категорія: ст. 165-2 КПК України Доповідач Данко В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2010 р. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Данка В.В.,

суддів Волинця М.М., Зазулі І.Є.,

з участю прокурора Шолопи Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляцією старшого помічника прокурора Залізничного району м. Львова ОСОБА_1, який брав участь у судовому засіданні, на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 25 червня 2010 року про обрання запобіжного заходу,

встановила:

Постановою судді Залізничного районного суду м. Львова від 25 червня 2010 року відмовлено в задоволенні подання слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_2 про обрання обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 та ч.2 ст.309 КК України,

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянину України, українцю, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженому, не працюючому, раніше не судимому, військовозобовязаному, проживаючому за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4

запобіжного заходу взяття під ватру, та обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд.

На цю постанову прокурором, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подано апеляцію, в якій він просить постанову скасувати, а справу скерувати на новий розгляд в суд першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд, обираючи обвинуваченому запобіжний захід підписка про невиїзд, не врахував, що ОСОБА_3, який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 та ч.2 ст.309 КК України, один з яких /ч.2 ст.307 КК/ відповідно до ст.12 КК України є тяжким, за санкцією якого передбачено покарання у розмірі від пяти до десяти років позбавлення волі, а керувався лише тими обставинами, що обвинувачений має постійне місце проживання, раніше не судимий, є єдиним годувальником дружини та малолітньої дитини та тим, що немає достатніх підстав для того щоб вважати, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_3 не буде виконувати або неналежно буде виконувати процесуальні обовязки.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора Шолопи Р.В., який підтримав апеляцію, обговоривши наведені доводи та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція до задоволення не підлягає з таких підстав.

За змістом ст.148 КПК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 25.04.2003 р. "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства", взяття під варту, як найбільш суворий запобіжний захід, обирається лише за наявності підстав вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов'язків, що випливають зі змісту ч.2 ст. 148 КПК України, його належної поведінки, коли є достатні підстави вважати, що особа може ухилятися від слідства і суду, перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжувати злочинну діяльність.

З матеріалів оглянутої справи № 4-233/10 Залізничного районного суду м. Львова по розгляду подання про обрання запобіжного заходу вбачається, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, характеризується позитивно, раніше не судимий, сприяв розкриттю злочину.

При допиті його як підозрюваного та обвинуваченого, ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю і заявив про своє щире каяття.

Твердження в апеляції про те, що ОСОБА_3, перебуваючи на волі, не буде належним чином виконувати свої процесуальні обов'язки та може ухилятися від досудового слідства і суду, чим перешкодить встановленню істини по справі, а також продовжить злочинну діяльність жодними доводами не підкріплене.

Немає у справі й будь-яких інших фактичних даних, які б стверджували про необхідність застосування до ОСОБА_3 лише такого запобіжного заходу, як взяття під варту, чи про неможливість іншими, менш суворими запобіжними заходами, забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов'язків та належної поведінки.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що запобіжний захід підписка про невиїзд, на даний час, є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов'язків та його належної поведінки.

Сам факт, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не є достатнім для обрання йому запобіжного заходу взяття під варту.

Постанова судді Залізничного районного суду м. Львова від 25 червня 2010 року про відмову в задоволенні подання слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області щодо обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та обрання йому запобіжного заходу підписка про невиїзд, є обґрунтованою, відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.362, 366 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 25 червня 2010 року про відмову в задоволенні подання слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_2 щодо обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та обрання йому запобіжного заходу підписки про невиїзд залишити без зміни, а апеляцію старшого помічника прокурора Залізничного району м. Львова ОСОБА_1 без задоволення.

Судді: Данко В.В. Волинець М.М. Зазуля І.Є.