Дата документу Справа № 325/340/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1375/15
Єдиний унікальний № 325/340/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000604, за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у провадженні, та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богданівка Призовського району Запорізької області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі із випробуванням строком на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільні позови прокурора Приазовського району Запорізької області в інтересах держави, в особі Приазовської районної ради Запорізької області та Запорізької міської ради до ОСОБА_7 про стягнення витрат на лікування потерпілого, задоволені.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_7 на користь: місцевого бюджету Приазовського району Запорізької області витрати на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину у розмірі 8775 грн. 96 коп.; бюджету Запорізької міської ради витрати на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину у розмірі 7667 грн. 52 коп.; держави судові витрати на залучення експерта в розмірі 391 грн. 20 коп.; держави судові витрати на залучення експертів в розмірі 1843 грн. 20 коп.

Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку, 11 вересня 2013 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , в порушення пп. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України, керуючи в стані алкогольного сп`яніння мотоциклом ИЖ 611401 д.з. НОМЕР_1 з боковим причепом, здійснював рух у західному напрямку по ґрунтовій дорозі, розташованій на околиці с. Богданівка Приазовського району Запорізької області. Під час руху проявив злочинну недбалість, та в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, здійснив переїзд переднім колесом керованого ним мотоциклу через нижній відділ грудної клітини потерпілого ОСОБА_9 . Далі за рахунок зміщення колії переїзду заднім колесом мотоциклу був допущений наїзд через живіт і таз потерпілого. При цьому, ОСОБА_7 колесом бокового причепу допустив переїзд через голову лежачого поперек проїжджої частини дороги ОСОБА_9 .

Внаслідок цього, ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження: поєднану тупу травму голови та тулуба: - черепно-мозкову травму (струс головного мозку, рани волосистої частини голови, які зазнали хірургічного лікування); - закриту тупу травма грудної клітини (лінійні косопоперечні переломи 7-9 ребер зліва по задній підпаховій лінії зі зміщенням уламків, виділенням повітря і крові в ліву плевральну порожнину і повітря в м`які тканини лівої половини грудної клітини, зі впаданням лівої легені II ступеня; осколковий внутрішньосуглобовий перелом основи суглобової западини і тіла лівої лопатки зі зміщенням уламків; рану грудної клітини, яка зазнала хірургічного лікування; синець м`яких тканин лівої половини грудної клітини і лівого плечового суглоба); - закриту тупу травму живота (розрив селезінки, забій, крововилив в області тіла і хвоста підшлункової залози, крововилив у черевну порожнину і зачеревинну порожнину; рану живота, що зазнала хірургічного лікування і викликала необхідність здійснення хірургічної операції - череворозтин з видаленням селезінки; - тупу травму тазу (осколковий крайовий перелом крила лівої клубової кістки зі зміщенням уламків; рану м`яких тканин лівої половини таза, яка зазнала хірургічного лікування;) - множинні садна тіла. Посттравматичний період у потерпілого супроводжувався рясною крововтратою та розвитком небезпечного для життя стану - важкого травматичного та геморагічного шоку III ступеня.

Із даними тілесними ушкодженнями, які є тяжкими, небезпечними для життя, потерпілий ОСОБА_9 був доставлений до Приазовської центральної районної лікарні.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, який брав участь у провадженні, посилається на незаконність та необґрунтованість вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. При цьому зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд недостатньо врахував, що останній в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок нехтування вимогами Правил дорожнього руху України спричинив потерпілому тяжкі, небезпечні для життя тілесні ушкодження, свою вину у вчиненому не визнав та не розкаявся, з моменту вчинення злочину до ухвалення вироку заходи щодо відшкодування потерпілому шкоди не здійснив.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 посилається на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок непричетності обвинуваченого до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому зазначає, що суд:

- безпідставно відкинув версію захисту щодо неможливості вчинення ОСОБА_7 наїзду на ОСОБА_9 приблизно о 19.00 годині, як то вказано у обвинувальному акті, оскільки не врахував, що відстань від лікарні до місця де потерпілого було знайдено становить понад 10 км в один бік, це при тому, що лікарі щонайменше 10 хвилин надавали допомогу потерпілому на місці, а сумнівності показань свідка ОСОБА_10 та даних щодо виклику швидкої допомоги і госпіталізації потерпілого;

- не надав належної оцінки показанням свідків (понятих) ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про не ознайомлення зі змістом протоколів огляду місця події та транспортного засобу, внаслідок чого позбавив понятих та водія транспортного засобу права вказати на невідповідність інформації, зазначеної в протоколах, зокрема про наявність певної слідової картини. Окрім того, залишив поза увагою факт не засвідчення фото таблиці, доданої до протоколів всіма учасниками процесу, що призвело до відсутності в матеріалах провадження фотознімків слідової картини (слідів об`їзду кров`яної плями зліва), про яку зазначали зазначені свідки та обвинувачений, а в подальшому не було враховано при проведенні авто технічної експертизи;

- не зазначив у вироку мотиви, за яких надав перевагу сумнівним показанням свідка (слідчого) ОСОБА_13 щодо обставин проведення слідчих дій, і між тим, відкинув показання незацікавленої особи свідка ОСОБА_14 , а з огляду на показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 про численні порушення вимог КПК України при проведенні слідчих дій, безпідставно не визнав в якості недопустимих доказів протоколи огляду місця події та транспортного засобу;

- залишив поза увагою порушення права на захист підозрюваного ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту, а саме що останній до початку слідчої дії не був попереджений про мету і порядок проведення цього експерименту, не надав згоду на участь у ньому, йому не було роз`яснено конституційні права, зокрема права не свідчити проти самого себе, що в свою чергу також вказує на недопустимість цього доказу;

- безпідставно послався в якості доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення на висновки проведених у провадженні експертиз, оскільки зазначені у них вихідні дані були вказані у постановах про призначення експертиз. Крім того, будь-які інші дані отримані при проведенні слідчого експерименту не досліджувались, а враховуючи, що покладені в основу цих висновків вихідні дані отримані із порушенням КПК України, то відповідно ці докази є недопустимими;

- надав однобічну оцінку показанням експерта ОСОБА_16 , оскільки залишив поза увагою, що останній робив висновки з урахуванням даних зазначених слідчим, а саме інформації про скоєння наїзду на потерпілого саме ОСОБА_7 на мотоциклі з боковим причепом. Разом з тим, не приділив уваги показанням експерта стосовно того, що виходячи з характеру спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, їх локалізації, тілесні ушкодження могли бути спричинені й іншим колісним не важким транспортним засобом. Стосовно ж відсутності на мотоциклі ОСОБА_7 слідів крові потерпілого, що знайшло своє підтвердження протоколом огляду транспортного засобу зазначив, що це виключення з правил, яке може мати місце при значній швидкості руху транспортного засобу, що в свою чергу враховуючи швидкість з якою рухався ОСОБА_7 (40 км/г) ще раз підтверджує непричетність останнього до вказаної пригоди;

- не надав правильної правової оцінки висновку комплексної судової медичної та транспортно - трасологічної експертизи № 38/15-32/к від 23.02.2015 року, яким встановлена відсутність достовірних та безперечних підстав вважати, що травмування потерпілого відбулося саме мотоциклом ОСОБА_7 ;

- при наявності розбіжностей в показаннях потерпілого, свідків та обвинуваченого щодо часу доби, в який відбулася дорожньо-транспортна пригода (світлу чи темну) та у зв`язку з цим можливості у потерпілого впізнати ОСОБА_7 , необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту;

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить залишити її без задоволення.

У доповненні до своєї апеляційної скарги, захисник ОСОБА_8 змінив свою скаргу, просив вирок суду скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав не можливості відтворити та прослухати технічний запис судових засідань від 25.12.2014 року та 19.03.2015 року а отже і неможливості співставити відповідність журналів судового засідання відповідним технічним носіям інформації, на яких зафіксовані судові провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні та заперечував проти скарги захисника; обвинуваченого, зокрема в останньому слові, та його захисника, які підтримали змінену скаргу останнього, та просили у задоволенні скарги прокурора відмовити; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження та доводи скарг, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, підлягає частковому задоволенню, а змінена апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 415, п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо у матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів кримінального провадження, судові засідання від 25.12.2014 року та 19.03.2015 року не можливо відтворити та прослухати за допомогою технічних носіїв інформації цих засідань, а отже і неможливості встановити перебіг судового розгляду, питання, які вирішувалися під час цих засідань, доводи сторін з цього приводу, законність прийнятих рішень, які у свою чергу, у тому числі, оскаржуються у апеляційній скарзі, а отже і неможливості колегії суддів співставити відповідність журналів судового засідання змісту відповідним технічним носіям інформації, на яких зафіксовані судові засідання за вищезазначеними датами.

Наведені обставини колегія суддів вважає такими, що свідчать про відсутність технічного носія інформації судових засідань від 25.12.2014 року та від 19.03.2015 року в суді першої інстанції, що є вочевидь істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які у свою чергу, згідно до ч. 2 ст. 412 КПК України, є безумовною підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів, не вирішуючи наперед питання доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, вважає, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню, оскільки місцевий суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону - п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, тобто у матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Згідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право при скасуванні вироку призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що згідно до п. 2 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо буде встановлено порушення п.7 ч.2 ст. 412 КПК України, колегія суддів вважає необхідним скасувати обвинувальний вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 412, 415 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, задовольнити частково, а змінену апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4