В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.08.2015 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 20.03.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 01.04.2014 року Ямпільським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень (штраф сплачено 24.07.2015 року),-

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 16 травня 2014 року призваний під час мобілізації військовим комісаріатом ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №9 від 16.05.2014 ОСОБА_4 призначений на посаду стрільця 3 відділення охорони 2 взводу охорони 1 роти охорони. Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №53 від 28.02.2015 ОСОБА_4 призначений на посаду стрільця - помічника гранатометника 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №139 від 04.10.2014 солдат ОСОБА_4 вибув у щорічну основну відпустку терміном на 10 діб з 01.10.2014 по 10.10.2014.

Згідно виписного епікризу №1170 ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в клініці гастроентерології Військового-медичного клінічного центру Центрального регіону України з 08.10.2014 по 07.11.2014.

В період з 07.11.2014 по 07.12.2014 ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , час проводив на власний розсуд.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в період часу з 07.11.2014 по 07.12.2014, діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України - не з`явився з лікувального закладу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , проводив час на власний розсуд за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тобто був відсутній на службі понад один місяць.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину визнав повністю та суду повідомив, що 16.05.2014 року він був мобілізований та перебував на військовій службі. В подальшому він вибув у щорічну основну відпустку терміном на 10 діб з 01.10.2014 по 10.10.2014. В зв`язку з тим, що у нього погіршився стан здоров`я, він обстежився та в подальшому перебував на стаціонарному лікуванні в клініці гастроентерології Військового-медичного клінічного центру Центрального регіону України з 08.10.2014 по 07.11.2014 року. В період з 07.11.2014 по 07.12.2014 він перебував за місцем свого проживання, оскільки в нього була вагітна дружина, були складні пологи та нікому було їй допомогти, а тому не з`явився до військової частини. Він повинен був прибути туди 08.11.2014 року, проте фактично прибув лише в лютому 2015 року. Крім того обвинувачений повідомив, що 04.06.2015 року він демобілізований.

Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Суд, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин справи, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позиції та роз`яснивши, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналіз показань обвинуваченого свідчить, що винуватість ОСОБА_4 як військовослужбовця у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць є доведеною. Так, суд приймає до уваги як належний, допустимий та достатній доказ вини обвинуваченого його показання, оскільки вони є добровільними та такими, що повністю підтверджують всі обставини злочину, а саме нез`явлення обвинуваченого як військовослужбовця в період з 07.11.2014 року по 07.12.2014 року на службу без поважних причин, умисні дії ОСОБА_4 .
Так, ОСОБА_4 добровільно повідомив суду всі обставини вчинення злочину, його показання доводять винуватість обвинуваченого, є достатніми для висновків суду про наявність в діях ОСОБА_4 складу злочину та надання правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Вислухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З характеристики за місцем проживання ОСОБА_4 вбачається, що він проживає за адресою АДРЕСА_1 та скарг на його поведінку не надходило.
Згідно довідки КП ВОНД «Соціотерапія» та довідки ВОПНЛ ім. Ющенка обвинувачений на обліку у вказаних закладах не перебуває.
З вимоги про судимість вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Засуджений 01.04.2014 року Ямпільським районним судом Вінницької області до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Згідно квитанції штраф ОСОБА_4 сплачено 24.07.2015 року, що свідчить про те, що судимість обвинуваченого не погашена, проте покарання відбуте.
Згідно з свідоцтвами про народження, обвинувачений є батьком двох неповнолітніх дітей 2007 та 2014 років народження.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, вчинив умисний злочин середньої тяжкості, вину у вчиненні злочину визнав, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює, одружений має двох малолітніх дітей на утриманні, демобілізований.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття та наявність на утриманні обвинуваченого малолітніх дітей.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецедив злочинів.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки призначення інших видів покарань визнано судом недостатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових злочинів засудженим.

Разом з тим, наявність пом`якшуючої покарання обставини у виді щирого каяття, перебування на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей є підставою для прийняття судом рішення про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з застосуванням положень ст. 76 КК України.

Керуючись ст.65-67, 407 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст. 407 КК України у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік.

На підставі п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: