Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілого законного представника потерпілого захисникаОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0001746 за обвинуваченням

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Демидова Вишгородського району Київської області, мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК,
у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК. Указує, що суд не дотримався вимог кримінального процесуального закону, насамперед приписів статей 23, 95, 404 вказаного Кодексу, й ухвалив незаконний вирок, поклавши в обґрунтування висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, недопустимі докази, яким не дав належної оцінки. Крім того, на думку скаржника, апеляційний суд залишив поза увагою всі аргументи сторони захисту, в рішенні не навів мотивів, з яких він відкинув наявні у справі показання свідка ОСОБА_10 на користь засудженого.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурор зазначає, що доводи захисника є неспроможними, а вирок апеляційного суду законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без зміни, а заявлені касаційні вимоги без задоволення.
За вироком Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК і виправдано за недоведеністю вчинення вказаного кримінальногоправопорушення.
Апеляційний суд Київської області скасував виправдувальний вирок і 08 липня 2015 року ухвалив новий, яким визнав ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, і призначив засудженому покарання у виді громадських робіт на строк 30 годин.
ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він за обставин, детально викладених у вироку апеляційного суду, заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Як установив апеляційний суд, 07 листопада 2014 року близько 11.30 год. на території Димерської гімназії (на вул. Леніна, 21 у смт Димері Вишгородського району Київської області) неповнолітній ОСОБА_9 у ході конфлікту з учнем 10-го класу ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин умисно вдарив останнього декілька разів коліном в обличчя, заподіявши цим потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, пояснення прокурора, потерпілого та його законного представника, котрі заперечували проти задоволення касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі й запереченнях на неї доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.
Згідно зі ст. 370 КПК вирок апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідати вимогам статей 374, 420 КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Апеляційна перевірка рішення суду першої інстанції передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам. При визначенні меж перегляду суд апеляційної інстанції має керуватися правилами ст. 404 КПК, зважаючи при цьому на необхідність забезпечення реалізації засади змагальності та свободи сторін у наданні доказів і доведенні їх переконливості. При цьому в силу ст. 22 зазначеного Кодексу суду належить зберігати об`єктивність та неупередженість, що є умовою для забезпечення справедливого розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 420 КПК у резолютивній частині вироку апеляційного суду обов`язково має бути рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Цих вимог закону апеляційний суд не дотримався.
Так, за змістом обвинувального вироку, висновок суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, крім як на показаннях потерпілого ОСОБА_6 , вирішальною мірою ґрунтується на даних, що містяться у протоколах проведення слідчого експерименту від 02 та 24 грудня 2014 року за участю ОСОБА_6 й ОСОБА_9 , а також на експертних висновках від 14 листопада та 24 грудня 2014 року (№ 114осв.-2014р., 92/Д/№87/Д-2014р.).
Як убачається з кримінального провадження, в ході апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 , не погоджуючись із доводами в апеляційних скаргах сторони обвинувачення, категорично заперечив проти дослідження протоколу проведення слідчого експерименту з ОСОБА_9 від 24 грудня 2014 року та висновку експерта від цієї ж дати № 92/Д/№ 87/Д-2014 р., стверджував про недопустимість цих доказів з огляду на приписи ч. 3 ст. 404 та частин 2, 3 ст. 87 КПК. Для доведення переконливості своєї позиції наводив конкретні аргументи, зазначаючи й те, що відповідно до зафіксованої на технічному носії інформації прокурор не заявляв у суді першої інстанції клопотання про дослідження вказаного висновку.
Проте апеляційний суд залишив поза увагою твердження захисника і належним чином їх не перевірив. Між тим, за матеріалами кримінального провадження ОСОБА_9 було повідомлено про підозру 22 січня 2015 року, а відтак, станом на 24 грудня 2014 року він не мав процесуального статусу підозрюваного. Тому посилання суду у вироку на те, що засуджений при проведенні 24 грудня 2014 року слідчого експерименту був підозрюваним, не узгоджується з наявними у справі даними. Оскільки у ст. 87 КПК міститься заборона визнавати допустимими доказами пояснення чи показання, отримані від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, а також показання, отримані від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним, відсутність у вироку аналізу аргументів сторони захисту та їх правового спростування ставить під сумнів обґрунтованість й вмотивованість судового рішення.
Так само апеляційний суд не дав в аспекті приписів ч. 3 ст. 404 КПК вичерпної відповіді на заперечення захисника щодо експертного висновку від 24 грудня 2014 року з урахуванням зафіксованого на технічному засобі суті клопотання прокурора стосовно обсягу доказів, які підлягають дослідженню в суді першої інстанції.
Таким чином, висновок апеляційного суду про визнання оспорюваних стороною захисту доказів допустимими, а сукупність зібраних доказів достатньою для ухвалення обвинувального вироку є передчасним, його зроблено з порушенням вимог ст. 94 КПК. Відтак, цей вирок не відповідає положенням ст. 370 цього Кодексу, а право засудженого на справедливий та неупереджений перегляд кримінального провадження щодо нього в порядку апеляційної процедури не забезпечено.
Прийняття судом необґрунтованого рішення внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону тягне за собою скасування такого судового рішення.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що суд, ухвалюючи за наслідками апеляційного розгляду обвинувальний вирок, у його резолютивній частині всупереч ч. 2 ст. 420 КПК не зазначив рішення по суті вимог апеляційних скарг сторони обвинувачення.
За таких обставин вирок апеляційного суду не може залишатися в силі і на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Отже, касаційну скаргу захисника, зважаючи на її доводи, слід задовольнити частково.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати зазначене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, також перевірити інші доводи, наведені у касаційній скарзі захисника, дати на все вичерпну відповідь і ухвалити справедливе рішення, яке відповідає положенням ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Київської області від 08 липня 2015 року щодо ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3