Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
29 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року у кримінальному провадженні №0004029 про обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Країв Острозького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, судимого: 3 травня 2015 Рівненським міським судом за ч. 1 ст. 186 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень, 14 липня 2015 року тим же судом за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік. Відповідно до статті 75 та 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

за ч.2 ст.185 КК України, з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року неповнолітній ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. Згідно ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки згідно п.2, 3 ч.1 ст. 76 КК України.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів по справі.
Як встановлено судом, 06 липня 2015 року, о 20 годині 40 хвилин, неповнолітній ОСОБА_5 поблизу цегельного заводу в м. Рівне по вулиці Млинівській, 23А, скориставшись тим, що на березі озера ОСОБА_8 залишила власні речі без нагляду, умисно, таємно викрав майно останньої- мобільний телефон «Prestigio Multi Phone PAP 5400 DUO» , чим завдав потерпілій шкоду в розмірі 681 гривня 43 копійки.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій, покликається на безпідставність застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України, оскільки, таке покарання, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, у зв`язку з чим просить скасувати вирок в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці. Вирок Рівненського міського суду від 14.07.2015 р. щодо ОСОБА_5 виконувати самостійно.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який просить скасувати вирок в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, пояснення неповнолітнього ОСОБА_5 та його захисника- адвоката ОСОБА_7 про залишення вироку місцевого суду без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Винність неповнолітнього ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення встановлена сукупністю зібраних у справі доказів, яким дана повна та всебічна оцінка, та не заперечується учасниками судового розгляду.

Кваліфікація дій неповнолітнього ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України є вірною.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 (з наступними змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному конкретному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у тому числі й у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Іспитовий строк установлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.
Суд при призначенні покарання врахував всі обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 : щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, вчинення кримінального правопорушення в неповнолітньому віці, відсутність скарг на його поведінку за місцем проживання, відсутність обтяжуючих покарання обставин і обґрунтовано призначив покарання зі звільненням останнього від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків згідно п.3,4 ч.1 ст. 76 КК України.
Враховуючи особу обвинуваченого, його вік, відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди і відсутність обставин, які обтяжують покарання місцевий суд дійшов вірного висновку про можливість виправлення неповнолітнього ОСОБА_5 без відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
При призначенні неповнолітньому ОСОБА_5 покарання суд дослідив обставини, які пом`якшують покарання винного та дав їм належну оцінку, тому, з огляду на відсутність обтяжуючих обставин, доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо можливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 лише за умови реального відбування покарання у виді позбавлення волі не заслуговують на увагу.

Згідно ч.4 ст.67 КК України та п.19 постанови Пленуму Верховного суду України від 4 червня 2010 року №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз врахувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані судом за ч.2 ст. 185 КК України, тобто як крадіжка, вчинена повторно, а тому доводи прокурора про необхідність врахування при призначенні ОСОБА_5 покарання обтяжуючої обставини вчинення злочину повторно є безпідставними.
Разом з тим, суд першої інстанції при призначенні неповнолітньому ОСОБА_5 остаточного покарання відповідно до ч.4 ст.70 КК України не зазначив, за яким саме вироком поглинається менш суворе покарання більш суворим, тому вирок суду в цій частині підлягає зміні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.407, 418 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року відносно неповнолітнього ОСОБА_5 змінити.

Абзац другий резолютивної частини вироку викласти в такій редакції: «відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Рівненського міського суду від 14 липня 2015 року більш суворим, призначеного цим вироком, остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. Згідно ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покласти обов`язки згідно п.2, 3 ч.1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання».

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду Рівненської області набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

с у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом вірно: Суддя ОСОБА_1