АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ОСОБА_10

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу щодо ОСОБА_13 обвинуваченого за ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_9 за ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_14 за ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_15 за ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України за апеляціями адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах підсудних ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , підсудного ОСОБА_15 і діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 та підсудного ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19.08.2015 року, -

В С Т А Н О В И В:
Цим вироком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця м. Чернівців, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із вищою освітою, приватного підприємця, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст. 27, ч.4 ст. 296 КК України і призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_13 обчислено з моменту затримання.

Зараховано ОСОБА_13 в строк відбування покарання період перебування його під вартою з 16.06.2012 р по 14.06.2013 р.

Провадження №11 /794/28/15 Головуючий в І Інстанції: ОСОБА_16
Категорія ч. 4 ст. 296, 121 ч.1 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_17
Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили щодо засудженого ОСОБА_13 залишено у вигляді застави.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця м. Чернівців, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із вищою освітою, приватного підприємця, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст. 296 КК України і призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 обчислено з моменту затримання.

В строк відбуття покарання ОСОБА_9 зараховано строк перебування його під вартою з 17.06.2012 року по 14.06.2013 р.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили щодо засудженого ОСОБА_9 залишено у вигляді застави.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця м. Чернівців, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , із середньо-спеціальною освітою, працюючого сантехніком в ЖБК №56, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, в силу ст.89 КК України, раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст. 296 КК України і призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_14 обчислено з моменту затримання.

Зараховано ОСОБА_14 в строк відбування покарання період перебування його під вартою з 18.06.2012 р. по 14.06.2013 р.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили щодо засудженого ОСОБА_14 залишено у вигляді застави.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця м. Чернівців, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , із середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, в силу ст.89 КК раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст. 296 КК України у виді 3-х років позбавлення волі , за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 (п`яти)років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 5 років шести місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_15 до набрання вироку законної сили залишено обрану - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_15 обчислено з моменту затримання.

Цивільний позов прокурора Заставнівського району в інтересах держави в особі обласної комунальної установи лікарні швидкої медичної допомоги до ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про стягнення з підсудних солідарно на користь обласної комунальної установи ЛШМД витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_18 частково задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь обласної комунальної установи ЛШМД витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_18 в сумі 1114,74 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов прокурора Заставнівського району в інтересах держави в особі обласної комунальної установи лікарні швидкої медичної допомоги до ОСОБА_9 про стягнення з підсудного на користь обласної комунальної установи ЛШМД витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_19 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь обласної комунальної установи ЛШМД витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_19 в сумі 2574,02 грн.

Цивільний позов ОСОБА_19 про стягнення з ОСОБА_13 на його користь моральної шкоди - залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_19 про стягнення з ОСОБА_9 на його користь моральної шкоди та матеріальної шкоди - залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_18 про стягнення з ОСОБА_13 на його користь моральної шкоди - залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_18 про стягнення з ОСОБА_9 на його користь моральної шкоди та матеріальної шкоди - залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_12 про стягнення солідарно з ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_13 , ОСОБА_15 на користь ОСОБА_11 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_12 про стягнення солідарно з ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_13 , ОСОБА_15 на користь ОСОБА_12 9692 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 40000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно вироку районного суду, 15.06.2012 року після виниклого конфлікту в с. Чортория Кіцманського району Чернівецької області між ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_18 , під час якого ОСОБА_18 завдав ОСОБА_13 тілесне ушкодження, ОСОБА_13 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, з метою вияснення стосунків, в ході телефонної розмови, підбурив ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до вчинення хуліганських дій.

Так, підбурені ОСОБА_13 ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 взяли із собою спеціально пристосовані предмети для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: ОСОБА_20 взяв 4 мм. револьвер «ALFA» моделі 416, ОСОБА_15 револьвер «САФАРІ РФ 420», які згідно висновку балістичної експертизи до вогнепальної зброї не відносяться, а призначений для стрільби патронами Флобера, кільцевого запалювання калібру 4 мм. при тренувальній стрільбі поза спеціальних приміщень і майданчиків та дві біти, які згідно висновку криміналістичної експертизи до холодної зброї не відносяться, а являються спортивним інвентарем, ОСОБА_14 взяв балончик із сльозогінним газом та прибули в м. Вашківці Вижницького району.

Прибувши у м. Вашківці Вижницького району, за вказаною вище датою, приблизно о 21 годині 30 хвилин, останні, а також ОСОБА_13 зайшли в приміщення АДРЕСА_5 , де в цей час мешканці м. Вашківці та ОСОБА_18 переглядали футбольний матч. ОСОБА_13 підійшов до ОСОБА_18 і в ході розмови з останнім, почав висловлюватися на його адресу образливими словами. Під час протиправних дій ОСОБА_13 , у зазначене вище приміщення зайшов ОСОБА_19 та ОСОБА_21 .

В цей час ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 розпочали свої хуліганські дії, а саме: ОСОБА_20 наніс ОСОБА_19 удар кулаком в обличчя, та здійснив постріл у потерпілого ОСОБА_19 , внаслідок чого виникло вогнепальне поранення шиї, тобто вказаними діями останньому були заподіянні легкі тілесні ушкодження. Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_9 здійснив декілька пострілів у ОСОБА_18 , який в той час намагався підтримати свого брата ОСОБА_19 , тобто спричинив тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, а саме: вогнепальне поранення голови, обох підключних ділянок та лівого плеча.

В цей час ОСОБА_15 , підтримуючи дії ОСОБА_22 , із застосуванням спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого ним предмету для нанесення тілесних ушкоджень, переслідуючи раптово виниклий умисел, здійснив постріл зі свого револьвера у ОСОБА_21 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого кульового поранення черевної порожнини, які у безпосередньому причинному зв`язку з фактом настання смерті не перебувають.

У свою чергу ОСОБА_14 , під час того, як ОСОБА_20 та ОСОБА_15 здійснювали постріли, з метою спричинення шкоди здоров`ю присутнім, які намагались припинити їх хуліганські дії, застосував балончик із сльозогінним газом, внаслідок чого спричинив останнім подразнення слизових оболонок очей та дихальних шляхів.

Крім цього, ОСОБА_23 , продовжуючи свої хуліганські, протиправні дії, вибігаючи з приміщення Вашківецького ССТ, здійснив декілька пострілів вгору, після чого ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 зникли з місця вчиненого злочину.

На вказаний вирок районного суду надійшли апеляції, а саме: від захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах підсудних ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , від засудженого ОСОБА_9 , а також від ОСОБА_15 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 .

Так, в апеляції щодо підсудного ОСОБА_13 за ч.4 ст. 27, ч.4 ст. 296 КК України, захисник ОСОБА_6 просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців щодо останнього скасувати, а провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях вказаних злочинів, а також відмовити в задоволенні цивільних позовів ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Вважає, що судом першої інстанції не було повністю досліджені обставини справи і обвинувачення ОСОБА_13 ґрунтується виключно на припущеннях органу державного обвинувачення та досудового слідства.

Стверджує, що жодними доказами в матеріалах справи не підтверджена та обставина, що ОСОБА_13 виступав підбурювачем взяття із собою підсудними зброї чи інших предметів для здійснення нападу на людей.

Крім цього, вважає, що вирок районного суду не містить належного правового обґрунтування і щодо покладення на ОСОБА_13 обов`язку відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , оскільки ОСОБА_13 жодних розмов із покійним ОСОБА_21 не мав, тілесних ушкоджень не наносив і будь-яких протиправних дій щодо нього не вчиняв.

В апеляції щодо підсудного ОСОБА_14 за ч. 4 ст. 296 КК України, захисник ОСОБА_6 також просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців щодо останнього скасувати, а провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Апелянт вважає, що вирок районного суду в частині засудження ОСОБА_14 за скоєння злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України є незаконним та таким, що підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду викладених у вироку, фактичним обставинам справи і неправильного застосування кримінального та процесуального закону.

При цьому посилається на те, що ОСОБА_14 не мав змістовної розмови із ОСОБА_13 і не знав до останнього про причину приїзду його в с. Вашківці. В приміщенні ССТ знаходився біля входу і будь-яких хуліганських дій щодо присутніх та потерпілих не вчиняв. Однак, після приходу ОСОБА_19 , побоюючись за своє життя та здоров`я розпилив з балончика сльозогінний газ перед собою, не спрямовуючи його будь на кого.

Вважає, що газовий балончик не є предметом спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки його дія обумовлюється дією на сльозові оболонки і не призводить до тілесного ушкодження організму людини.

В апеляції підсудний ОСОБА_9 за ст. 296 ч. 4 КК України, просить вирок Шевченківського районного суду від 19.08.2015 року скасувати, як незаконний і необґрунтований, а кримінальну справу щодо нього закрити із-за відсутності в його діях складу злочину.

При цьому ОСОБА_9 посилається на те, що він поїхав із ОСОБА_13 в смт. Вашківці, не для скоєння хуліганства, а з метою захистити останнього в разі повторного побиття його братами ОСОБА_24 . Змови на скоєння будь-якого злочину, а також умислу на скоєння хуліганських дій не мав. Вважає, що конфлікт в смт. Вашківці виник по вині братів ОСОБА_24 , однак у вироку Шевченківського районного суду про вказане нічого не було зазначено, що свідчить про неповноту і однобічність судового слідства. Стверджує, що в ситуації, яка склалася по вині братів ОСОБА_24 , він діяв в стані необхідної оборони.

В апеляції підсудний ОСОБА_15 просить вирок Шевченківського районного суду від 19.08.2015 року, яким його засуджено за ст.ст. 121 ч.1, ст. 296 ч.4 КК України змінити та пом`якшити покарання.

Апелянт вважає, що його дії за ст.ст. 121 ч.1, ст. 296 ч.4 КК України кваліфіковані неправильно і щодо нього упереджено не було застосовано ст. 69 КК України.

Стверджує, що він не мав на меті будь-якого порушення громадського порядку, а поїхав у м. Вашківці з метою не допустити при необхідності повторного побиття ОСОБА_25 , який є його знайомим. Також просив звернути увагу і на те, що ніхто з них першим не починав конфлікт, а лише спостерігали, як Шородок розмовляв із ОСОБА_18 і після того, як ОСОБА_19 почав провокувати ОСОБА_26 і наніс йому перший удар, розпочалась бійка. Вказує, що вистріли і застосування газу було не з метою нанесення ушкодження, а з метою налякати і зупинити натовп, який біг на нього.

Вважає, що цивільний позов не підлягає задоволенню, оскільки між його діями та наслідками відсутній зв`язок.

Захисник ОСОБА_7 , діючий в інтересах підсудного ОСОБА_15 , просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців щодо останнього скасувати та виправдати його.

При цьому останній посилається на те, що винуватість ОСОБА_15 в інкримінованих йому діяннях не знайшла свого підтвердження, а отже і висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо кваліфікації за ст. 296 ч.4 КК України, то апелянт стверджує, що попередньої змови між підсудними не було і у судовому засіданні не було підтверджено наявність спільного умислу на вчинення ними хуліганських дій.

Щодо кваліфікації за ст. 121 ч.1 КК України, то апелянт стверджує, що у ОСОБА_15 будь-якого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень не було і що останній діяв виключно з метою налякати великий натовп людей, які бігли на нього.

Вважає, що ні на досудовому слідстві, ні у судовому засіданні не було здобуто доказів, що саме з пістолету ОСОБА_15 був відстріляний предмет, вилучений із тіла ОСОБА_21 ..

Крім цього апелянт посилався і на те, що постріл у ОСОБА_21 був проведений не ОСОБА_15 , адже останній істотно нижчий за потерпілого.

Щодо цивільного позову, то апелянт вважає, що наслідки, передбачені ст. 121 ч.1 КК України, не передбачають настання смерті, а тому вважає, що витрати на поховання не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями ОСОБА_15 .. Вважає, що моральні збитки стосуються смерті та поховання і що в цьому відсутня вина його підзахисного, яка є складовою цивільної відповідальності.

16.09.2015 року на вказані вище апеляції підсудних та їх захисників, потерпілою ОСОБА_11 було подано заперечення.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах підсудних ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , підсудного ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_10 та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_27 , а також ОСОБА_15 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги в повному обсязі та просили їх задовольнити, думку прокурора, потерпілих, які вважають, що вирок суду, слід залишити без змін, а апеляційні скарги захисників та підсудних, як необґрунтовані без задоволення, розглянувши кримінальну справу та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги - підсудного ОСОБА_9 , підсудного Запотічного і діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 , а також захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах підсудних ОСОБА_13 та ОСОБА_14 - підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Колегією суддів при перевірці вироку суду першої інстанції встановлено, що суд правильно встановив усі фактичні обставини кримінальної справи.

Дії підсудних, а саме, ОСОБА_13 обвинуваченого за ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_9 за ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_14 за ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_15 за ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України вірно кваліфіковані і висновок про доведеність винуватості підсудних у скоєнні інкримінованих їм злочинів, відповідає сукупності зібраних у справі і дослідженим у судовому засіданні доказам, яким дано вірну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.

Заперечення підсудними своєї винуватості у вчиненні злочинів, як у суді першої інстанції так і у апеляційній інстанції, а також у поданих апеляційних скаргах є безпідставними, оскільки судова колегія розцінює їх, як обраний підсудними спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Незважаючи на невизнання вини у вчиненні ними злочинів, винуватість підсудних у вчиненні інкримінованих їм злочинів повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів.

А саме:

- показаннями свідків, потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 (т. 10, а.с. 180-231 протокол судового засідання);

- висновками балістичних експертиз: № 0691 від 17.06.2012 року (т.2, а.с. 8-12), № 714-К від 26.06.2012 року (т.2, 57-61), № 691 від 18.06.2012 року (т.2, а.с.23-27);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_21 від 16.06.2012 року та фототаблицею до нього (т.1, а. с. 47-52), в ході якого на тілі останнього було виявлено тілесні ушкодження у вигляді саден та синців на тілі, а також поранення в ділянці кревної порожнини;

- протоколом виїмки від 16.06.2012 року (т.1, а. с. 142), в ЧО БСМЕ одягу з трупа ОСОБА_21 та фрагмента металу циліндричної форми, що був виявлений та вилучений в ході розтину трупа ОСОБА_21 із черевної порожнини;

- висновком судово-імунологічної експертизи № 1200 від 06.07.2012 року (т.2, а.с. 218-222), згідно якої на одязі з трупа ОСОБА_21 , виявлено кров людини, яка походить від ОСОБА_21 ;

- висновком судово-медичної експертизи № 583 від 12.07.2012 року (т.1, а.с. 202-207), знідно якої ОСОБА_21 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких і які є небезпечними для життя в момент заподіяння;

- висновком комісійної судово-медичної експертизи № 123 від 02.08.2012 року (т.1, а. с. 227-235), згідно якої, потерпілому ОСОБА_21 були спричинені тілесні ушкодження, які в безпосередньому причинному зв"язку з фактом настання смерті не перебували, а трактувалися небезпечними для життя в подальшому прогнозованому клінічному перебігові (розвиток перетоніту).

Смерть у ОСОБА_21 настала внаслідок механічної асфіксії, обтурації дихальних шляхів шлунковим харчовим вмістом (риготинням);

- висновком комісійної судово-медичної експертизи № 123-Д від 14.10.2013 року (т. 8, а. с. 153-164), згідно якої смерть у ОСОБА_21 настала внаслідок механічної асфіксії, обтурації дихальних шляхів шлунковим харчовим вмістом (риготинням) та ін.

Крім цього, згідно вказаної експертизи смерть ОСОБА_21 настала від механічної асфіксії внаслідок аспірації шлункового вмісту на рівні кількох відділів дихальних шляхів, після вогнепального, проникаючого, поодинокого, кульового, сліпого поранення передньої черевної стінки з наскрізним ушкодженням петель кишковика на фоні алкогольної інтоксикації.

Таким чином, районний суд вірно поклав в основу висновок вказаної експертизи, проведеної відповідними фахівцями.

Показання потерпілих та свідків також обґрунтовано покладені судом в основу вироку, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою, а також із дослідженими судом письмовими доказами, що свідчить про їх достовірність.
Тому колегія суддів не може погодитися з доводами апелянтів щодо постановлення вироку на припущеннях та за відсутності сукупності доказів винуватості підсудних.
Як неспроможні розцінює колегія суддів і доводи, викладені в апеляціях захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах засуджених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , підсудного ОСОБА_9 , а також ОСОБА_15 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а також щодо неповноти і однобічності судового слідства за ст. 296 ч.4 КК України.
Дії підсудних вказують саме на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю. Ці дії були вчинені групою осіб, із застосуванням спеціально пристосованих та заздалегідь заготовлених предметів для нанесення тілесних ушкоджень.
Крім того, підсудні, будучи допитані у суді апеляційної інстанції, не відмовлялися від того, що вони на прохання ОСОБА_13 їхали «виясняти стосунки», які виникли у останнього з ОСОБА_18 .

В суді апеляційної інстанції, підсудний ОСОБА_15 , скориставшись ст. 63 Конституції України, відмовився від дачі показань, але просив врахувати і підтвердив ті показання, які він надавав у суді першої інстанції.
Таким чином, в показаннях підсудного ОСОБА_15 , даних ним у районному суді, встановлено той факт, що останній здійснював декілька пострілів в приміщенні Вашківецького ССТ, в якому знаходився потерпілий ОСОБА_21 ..
В зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає безпідставними і надуманими посилання апелянтів на те, що останні не порушували громадський порядок, а лише захищались від нападу і на не доведеність використовування ними предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки такі твердження суперечать доказам здобутим по справі у суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції.
Не заслуговують на увагу і посилання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_15 в апеляційній скарзі на те, що у його підзахисного не було умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_21 і що він хотів виключно налякати великий натовп людей, які бігли на нього, оскільки, ці твердження останнього спростовуються показаннями потерпілих та свідків, наданих у районному суді, а також у суді апеляційної інстанції, з яких встановлено, що внаслідок пострілів здійснених ОСОБА_15 , потерпілому ОСОБА_21 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про стягнення моральної та матеріальної шкоди з ОСОБА_13 і заперечення їх останнім, то, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, а також характер вчинених підсудним діянь і характер страждань потерпілих, суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги частково і обґрунтовано визначив розмір відшкодування, зазначений у вироку районного суду.
Крім цього, посилання захисника ОСОБА_28 в інтересах ОСОБА_15 щодо цивільного позову, тобто на те, що наслідки, передбачені ст. 121 ч.1 КК України, не передбачають настання смерті, а тому витрати на поховання не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями ОСОБА_15 , оскільки у цьому відсутня вина останнього є безпідставними. Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що внаслідок умисних дій ОСОБА_15 потерпілому ОСОБА_21 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження. Таким чином, ОСОБА_11 було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку з неправомірними діями відносно потерпілого - її сина.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції вірно вказав на те, що завдана ОСОБА_11 моральна шкода полягала у перенесенню нею величезного душевного страждання, болю, нервового потрясіння діями по відношенню до її єдиного сина, який матеріально утримував її, чоловіка та його доньку, яка проживала з нею та знаходилась на її забезпеченні.

Інші посилання апелянтів у поданих ними апеляціях є також безпідставними та спростовуються наданими матеріалами кримінальної справи.

Разом з тим, що стосується призначення покарання підсудним, то вирок районного суду в цій частині підлягає зміні, з наступних підстав.
Судова колегія вважає, що при призначенні підсудним покарання, а саме, ОСОБА_13 за ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 296 КК України у виді 4-х років позбавлення волі, ОСОБА_14 за ч.4 ст. 296 КК України у виді трьох років позбавлення волі, ОСОБА_9 за ч.4 ст. 296 КК України у виді трьох років позбавлення волі та ОСОБА_15 за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 3-х років позбавлення волі, за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років шести місяців позбавлення волі і на підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 5 років шести місяців позбавлення волі, суд першої інстанції, вірно врахувавши у відповідності до вимог ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, їх особу, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, однак не врахував вимоги ст. 375 КПК України в редакції 1960 року.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 375 КПК України в редакції 1960 року, при новому розгляді судом першої інстанції застосування закону про більш тяжкий злочин та посилення покарання допускається тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляцією прокурора або потерпілого чи його представника в зв"язку з необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин або коли при скасуванні вироку визнано необхідним застосувати більш суворе покарання, а також, коли при додатковому розслідуванні справи буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжкий злочин, або коли збільшився обсяг обвинувачення.
Аналогічна позиція міститься і у роз"ясненні Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, де звернуто увагу судів на те, що частиною 2 ст. 375 КПК України встановлено певні обмеження при призначенні покарання порівняно з передбаченим кримінальним порядком.
Згідно матеріалів кримінальної справи, за вироком Заставнівського районного суду від 25 грудня 2013 року, підсудним було призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України: ОСОБА_13 за ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 296 КК України у виді 1 року позбавлення волі, ОСОБА_14 за ч.4 ст. 296 КК України у виді у виді 1 року позбавлення волі, ОСОБА_9 за ч.4 ст. 296 КК України у виді у виді 1 року позбавлення волі та ОСОБА_15 за ч. 4 ст. 296 КК України із застосуванням ст. 69 КК України два роки позбавлення волі, за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років шести місяців позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, останньому остаточно призначено покарання у виді 5 років шести місяців позбавлення волі.

За змістом ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ від 03 квітня 2014 року (том 9, а .с. 209-213) вищезгаданий вирок районного суду був скасований з направленням справи на новий судовий розгляд через те, що судом були порушені вимоги ст. 367 ч.1 КПК України, ст. 368 ч.1 КПК України, ст. 369 ч.1 КПК України, ст. 370 ч.1 КПК України та ст. 310 КПК Укпаїни в редакції 1960 року, зокрема, допущено однобічність, неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотне порушення кримінально-процесуального закону та порушення прав учасників процесу. Однак, у вказаній ухвалі відсутнє посилання на м`якість призначеного покарання та на неправильність чи безпідставність застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні підсудним покарання.
Таким чином, вирок Заставнівського районного суду від 25 грудня 2013 року районного суду був скасований не з підстав м`якості призначеного підсудним покарання. Разом з тим, Шевченківсьий районний суд при новому розгляді даної кримінальної справи в порушення вимог ст. 375 КПК України в редакції 1960 року допустив посилення покарання підсудним - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 за ч.4 ст. 296 КК України, що є підставою для зміни вироку суду в цій частині.

При визначенні виду та міри покарання підсудним, колегія суддів враховує, усі встановлені судом першої інстанції пом`якшуючі та обтяжуючі обставини покарання, особи винних, їх роль у вчиненні злочинів, відношення кожного з них до скоєного, що інкримінований їм злочин вчинений 3 роки тому, а також враховує вимоги ст 375 КПК України в редакції 1960 року, якою заборонено посилення покарання підсудним при розгляді кримінальної справи щодо них після скасування попереднього вироку суду не з підстав необхідності застосування більш суворого покарання. У зв`язку з цим вважає необхідним застосувати при призначенні покарання підсудним ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 за ч.4 ст. 296 КК України, вимоги 69 КК України.
Керуючись ст.ст. 365, 366, 367, 369, 375, 376 КПК України в редакції 1960 року, судова колегія, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах підсудних ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , підсудного ОСОБА_9 , а також підсудного ОСОБА_15 і діючого в його інтересах захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 серпня 2015 року, ОСОБА_13 обвинуваченого за ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_9 за ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_14 за ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_15 за ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України в частині призначення покарання - змінити.
Вважати засудженим ОСОБА_13 за ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного )року позбавлення волі.

Вважати засудженим ОСОБА_9 за ч.4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного )року позбавлення волі.

Вважати засудженим ОСОБА_14 за ч.4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного )року позбавлення волі.

Вважати засудженим ОСОБА_15 за ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 4 ст. 296 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2-х (двох) років позбавлення волі;

за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_15 покарання у виді 5-ти (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_15 , який тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_17

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Копія вірна: суддя