Справа №587/1105/13-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/472/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представників потерпілих ОСОБА_9 , - ОСОБА_11

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні в заді суду в місті Суми кримінальне провадження № 0000065 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 і представників потерпілих - захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_11 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 08 червня 2015 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Краснопілля, Краснопільського району, Сумської області, мешканка: АДРЕСА_1 ,

обвинувачується за ч.2 ст.286 КК України ,-

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 і представників потерпілих - захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_11 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 08.06.2015 р., які порушують питання про скасування даного вироку і постановлення нового.

За судовим рішенням ОСОБА_7 визнана винуватою у вчинені кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст.286 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

За ч.1 ст.135 КК України ОСОБА_7 виправдана у зв`язку з відсутністю вїї діях складу цього злочину.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 матеріальні збитки в розмірі 3 936 грн. 40 коп. по 1 312 грн. 14 коп. кожному.

Ухвалено стягнути з ПАТ ХДІ страхування на користь ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 витрати на загальну суму 9 923 грн.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 5 216 грн. 50 коп. за проведення транспортно-трасологічної експертизи №158 від 14.11.2012 р., судово-автотехнічної експертизи № 237 від 28.12.2012 р., комплексної додаткової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 43/44 від 19.02.2015 р.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 10 360 грн. за проведення комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи №5946/14-35/5947/14-52 від 31.10.2014 року.

У поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_14 , просить скасувати вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, безпідставним виправданням ОСОБА_7 за ч.1 ст.135 КК України, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.135 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.286 КК України у виді 8 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст.70 КК України, остаточно призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. Зазначає, що суд допустив суперечності при виправданні ОСОБА_7 за ч.1 ст.135 КК України та не надав належної оцінки показам потерпілих і свідків про її винуватість. Крім того, при призначенні покарання за ч.2 ст.286 КК України судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого, невідворотні наслідки у виді заподіяння смерті потерпілого, часткове визнання вини та думку потерпілих, призначивши занадто м`яке покарання.

В доповненнях та змінах до апеляційної скарги прокурор посилається на фактично тіж самі обставини і просить скасувати вирок суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Крім цього в доповненнях до апеляції прокурор зазначив що ні в поданій апеляційній скарзі ні в апеляційних скаргах представників потерпілих при постановленні питання про скасування вироку суду першої інстанції і постановленні нового вироку не наводиться вимог щодо дослідження нових доказів в суді апеляційної інстанції, а це суперечить вимогам ст. 404 КПК України, виконання яких є обв`язковими при постановленні питання про новий вирок апеляційним судом.

Захисник ОСОБА_11 у поданій ним апеляційній скарзі, просить скасувати вирок суду від 08.06.2015 р. у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України з призначенням їй покарання у вигляді позбавлення волі в межах максимальних строків передбачених санкціями зазначених норм кримінального законодавства та стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 заподіяну їм матеріальну та моральну шкоду в межах заявлених ними позовних вимог.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_15 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з тим, що обґрунтовуючи вину ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України, суд виходив із позиції наявності лише 30% її вини у скоєнні ДТП, яка ґрунтується тільки на її показах та частково на висновках експертизи, що повністю не відповідає обставинам справи і наявним доказам. Судом не прийнято до уваги суперечливі покази ОСОБА_7 , при її допитах на досудовому слідстві. Крім того, суд незаконно виправдав за ст.135 КК України та при призначенні покарання за ч.2 ст.286 КК України недотримався вимог 65 КК України і призначив занадто м`яке покарання.

Просить вирок суду від 08.06.2015р. скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням норм процесуального і матеріального права, невідповідністю висновків суду встановленими обставинам справи, неприйняття судом до уваги доказів без їх обґрунтування і необґрунтоване прийняття інших доказів, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженої через м`якість та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 визнати винною за ч.2 ст.286 , ч.1 ст.135 КК України і за сукупністю злочинів, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років. Стягнути із ОСОБА_7 на користь потерпілих відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі заявленому в позовних вимогах.

Від захисника обвинуваченої ОСОБА_8 надійшло заперечення на апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 і представників потерпілих - захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_11 вважає, що вирок Сумського районного суду Сумської області від 08.06.2015 р. відповідає вимогам діючого законодавства України, вірно і обґрунтовано прийнято рішення стосовно відсутності вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.135 КК України, а покарання призначене ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України є законним та об`єктивним.

Інші учасники кримінального провадження, законність і обґрунтованість вироку суду не оскаржували.

За рішенням суду ОСОБА_7 визнана винною у тому, що 22.09.2012 р. близько 17-00 год., рухаючись на автомобілі «МІТSUBISHI Outlender» д.н. НОМЕР_1 на автодорозі «Суми-Полтава-Олександрія» в напрямку м. Суми, недалеко до повороту на село Бездрик Сумського району, розпочала маневр обгону автомобіля «АLFА Romeo» державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_16 та невстановленого автомобіля ІЖ.

В цей же час водій ОСОБА_16 не переконавшись в безпеці свого маневру в порушення вимог п.п. 10.1, 14.3 Правил дорожнього руду України почав виконувати обгін невстановленого автомобіля ІЖ.

В цій ситуації ОСОБА_7 в порушення вимог 12.3 Правил дорожнього руху України, не вжила негайних заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупинки, продовжила виконання маневру обгону, що призвело до зіткнення автомобілів «АLFА Romeo» та «МІТSUBISHI Outlender».

Внаслідок попутного зіткнення, автомобіль «АLFА Romeo» виїхав в правий кювет і перекинувся, а ОСОБА_7 , не відчувши поштовху зіткнення, продовжила рух автомобілем.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди від отриманих тяжких тілесних ушкоджень водій автомобіля «АLFА Romeo» ОСОБА_16 помер на місці події, а пасажирам цього автомобіля ОСОБА_12 , ОСОБА_17 і ОСОБА_9 були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.2 ст.286 КК України, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керувала транспортним засобом, кваліфікуючою ознакою якого є «спричинення смерті потерпілого», та виправдано за ч.1 ст.135 КК України за відсутністю в її діях складу цього злочину.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_5 яка підтримала змінену апеляційну скаргу прокурора і частково підтримала апеляційні скарги представників потерпілих адвокатів ОСОБА_11 і ОСОБА_15 , представників потерпілих адвокатів ОСОБА_15 і ОСОБА_11 , самих потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які повністю підтримали подані свої апеляційні скарги про скасування вироку і частково апеляційну скаргу прокурора лише в частині скасування вироку суду першої інстанції, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, а апеляційні скарги прокурора та захисників ОСОБА_15 і ОСОБА_11 такими, що задоволенню не підлягають, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представників потерпілих - захисників ОСОБА_15 і ОСОБА_11 , та прокурора задоволенню не підлягають.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдання за ч.1 ст.135 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних і досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Доводи представників потерпілих - захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_11 стосовно невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи та не розкриття суті доказів, на яких ґрунтуються висновки суду про винуватість ОСОБА_7 спростовуються, оскільки обставини вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України були ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадження доказам була дана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Так, будучи допитаною в судовому засіданні ОСОБА_7 повністю визнала себе винною в скоєному та пояснила, що дійсно 22.09.2012 р., рухаючись своїм автомобілем недалеко від повороту на с. Бездрик Сумського району, побачила, що попереду неї на невеликій швидкості рухався автомобіль червоного кольору, а спереду нього іще один автомобіль, оскільки дорожня обстановка дозволяла їй робити обгін вона стала робити маневр, збільшивши швидкість. В цей час, автомобіль червоного кольору став робити обгін автомобіля, що рухався попереду нього і вона не зорієнтувавшись, виїхала на зустрічну полосу, практично на узбіччя дороги і завершивши маневр, продовжила їхати в м. Суми, ніяким чином не відчувши, що червоний автомобіль контактував з її автомобілем. Приїхавши в м. Суми, вона побачила пошкодження з правого боку свого автомобіля, а тому одразу приїхала на місто обгону для з`ясування того, що сталося.

Зі слів потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що 22.09.2012 р. разом з іншими вони потерпілими їхали в автомобілі «АLFА Romeo», він сидів попереду, його син ОСОБА_18 включив сигнал лівого повороту та здійснив обгін, коли вони завершили обгін з лівої сторони, їх вдарив автомобіль «МІТSUBISI Outlender». В той момент їх автомобіль трьома колесами знаходився на своїй полосі, а одне заднє колесо було на зустрічній полосі. Коли ОСОБА_7 їх обганяла вона сигналила, хоча зустрічного автотранспорту не було. Після удару машини вони вилетіли в кювет.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_12 суду пояснили, що коли ОСОБА_16 завершував обгін, їх догнав автомобіль ОСОБА_7 , посигналив, вдарив у переднє ліве крило і поїхав далі. Після удару їх автомобіль наклонило вправо і вони з`їхали в кювет.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що у вересня 2012 року повертавшись на своєму автомобілі додому, бачив, як автомобіль «АLFА Romeo» рухався зі швидкістю близько 70 км/год, а «МІТSUBISI Outlender»до 90 км/год, і коли автомобіль АLFА Romeo» майже завершив обгін і знаходився більшою частиною на смузі по якій рухався він, його вдарив автомобіль «МІТSUBISI Outlender», його занесло і прискорившись автомобіль «МІТSUBISI Outlender» продовжив рух.

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що 22.09.2012 р. вона їхала як пасажир позаду з 4-х річним ОСОБА_21 в автомобілі, за кермом якого була ОСОБА_7 , вона почала обгін червоного автомобіля, інших автомобілів попереду не було. Потім червоний автомобіль почав рух в їхню сторону, і їх винесло на обочину, але зіткнення не було.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що вона сиділа попереду з боку від ОСОБА_7 , яка керувала автомобілем. Вона сиділа з закритими очима і дрімала, тому не бачила що відбулося, почула тільки, як ОСОБА_7 крикнула «що він робить», їхній автомобіль занесло і вона вдарилася головою, діти, що сиділи позаду почали кричати. Вони зупинилися, заспокоїли дітей і поїхали далі.

Зазначені обставини підтверджуються також рядом проведених експертиз. Згідно висновку комплексної судово-автотехнічної експертизи та експертизи технічного стану транспортоно засобу №360/361 від 25.03.2013, зазначається, що: «У даній дорожній ситуації з технічної точки зору, момент небезпеки для руху водія автомобіля «АLFА Romeo» н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_16 був створений його діями, які полягали в зміні напрямку руху шляхом виїзду на зустрічну смугу, по якій рухався автомобіль «МІТSUBISI Outlender» н.з. НОМЕР_1 ».

Експерт ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що він підтримує свій висновок, і вказав на те, що потерпілий повинен був впевнитись у відсутності інших транспортних засобів. Якби водій автомобіля «Альфа Ромео» подивився в дзеркало заднього виду то зіткнення не відбулося .

Виходячи з цього, у суду були всі підстави встановити співвідношення вини в даній дорожньо-транспотній пригоді, потерпілого -70% , а обвинуваченої ОСОБА_7 - 30%. і будь-яких підстав не довіряти вказаним вище і наведеним у вироку доказам колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності і допустимості, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і з цим погоджується колегія суддів.

Колегія суддів не може погодитися з доводами в апеляційних скаргах прокурора та захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_11 стосовно безпідставного виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.135 КК України, оскільки з суб`єктивної сторони даний злочин може бути вчинений тільки з прямим умислом: винний усвідомлює суспільне небезпечний характер своєї бездіяльності, а саме те, що він залишає без допомоги особу, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, але доказів того, що ОСОБА_7 умисно залишила без допомоги потерпілого по даному кримінальному провадженні не добуто.

Як вбачається з показань ОСОБА_7 , внаслідок порушення Правил дорожнього руху, вона діяла в екстремальній ситуації, завершивши маневр обгону не відчула, що автомобілі контактували один з одним і на швидкості близько 90 км за годину продовжила рух і після обгону не бачила як автомобіль «АLFА Romeo» з`їхав в кювет, приїхавши в м. Суми, побачила пошкодження на своєму автомобілі з правого заднього боку, вона одразу про це сповістила в органи міліції і сама приїхала на місце дорожньо-транспортної пригоди, тому доводи апелянтів на спростування безпідставного виправдання обвинуваченої за ч.1 ст.135 КК України не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до висновку комплексної судово медичної експертизи № 150/2012 від 23 січня 2013 року заначено про те що за наявності у гр. ОСОБА_16 множинних розривів печінки, які спричинили масивну крововтрату, малоймовірно, що навіть при наданні йому своєчасної кваліфікованої медичної допомоги в лікувальному закладі, смерті можна було уникнути.

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурора ОСОБА_14 і представників потерпілих - захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , щодо неправильного застосування Закону про кримінальну відповідальність ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України і призначене покарання є занадто м`яким, та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину, то вони є безпідставними і спростовуються змістом ухваленого судом вироку у даному кримінальному провадженні.

Не погоджується колегія суддів із заявленою в апеляціяйних скаргах представників потерпілих вимогою щодо постановлення нового вироку судом апеляційної інстанції з призначенням обвинуваченій покараннях у виді позбавлення волі на максимальний термін передбачений санкціями статтей КК України за якою вона визнана винно.

В апеляційних скаргах представників потерпілих відсутні клопотання щодо дослідження конкретних доказів, які досліджені судом першої інстанції не повністю, чи з порушеннями, або клопотання про їх дослідження були відхилені, на що звертає увагу прокурор в доповненнях і змінах до апеляційної скарги, а це унеможливлює задоволення вимоги щодо постановлення нового вироку так як суперечить вимогам ч.3 ст. 404 КПК України.

Санкцією ч.2 ст.286 КК України за вчинення кримінального правопорушення, у якому визнана ОСОБА_7 винною, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, прийшов до висновку про доцільність застосування до обвинуваченої вимоги ст.75 КК України, звільнивши останню від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, а додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами виконувати самостійно.

Визнаючи міру і вид покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд на виконання вимог ст.65 КК України урахував обставини, характер скоєного злочину та його суспільну небезпечність, наслідки злочинних дій, процентне відношення щодо винуватості а також те що вона раніше не судима, характеризується виключно позитивно, повністю визнала себе винною в скоєному, добровільно відшкодувала шкоду в розмірі 16 000 тис. грн. на поховання та 60 000 тис грн. в рахунок моральної шкоди, обставин, що обтяжували б покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Тому, врахувавши вище зазначене, і те, що скоєнню ОСОБА_7 злочину передувала неправомірна поведінка потерпілого ОСОБА_16 , з моменту скоєного пройшло близько трьох років, суд першої інстанції у даному кримінальному провадженні обвинуваченій ОСОБА_7 призначив законне і справедливе покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення винної та попередження вчинення нею нових злочинів.

Що стосується правильності вирішення заявлених по даній справі цивільних позовів, то колегія суддів, обговоривши вказане питання приходить до висновку про те що вони вирішені відповідно до вимог закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України, судом вірно визначено розмір моральної шкоди, оскільки врахувавши добровільну сплату в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 60 000 грн. та вини обвинуваченої 30%, слід рахувати повне відшкодування завданої моральної шкоди при 100% відсотковому розмірі в 200000 грн.

Згідно висновку експерта НДЕКЦ УМВС України в Сумській області №140 від 29.01.2013 р., вартість автомобіля на момент аварії складала 13121,31 грн., а виходячи з того, що судом встановлено ступінь вини потерпілого ОСОБА_16 - 70%, а обвинуваченої Завадської 30 %, тому правомірно ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілих 30 % вказаної вище суми матеріальних збитків, а саме 3936,4 грн., тобто по 1312,14 грн. кожному ( 3936,4 : 3 = 1312,14).

Згідно вимог ст.1201 ЦК України, судом законно ухвалено стягнути із страхової компанії ПАТ «ХДІ страхування» потерпілим на виготовлення пам`ятнику для ОСОБА_16 вартістю 7223,00 грн. та огорожі на могилу, вартістю 2700 грн.

За таких підстав, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування, як про це ставлять питання у своїх апеляційних скаргах прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_14 і захисники ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Сумського районного суду Сумської області від 08 червня 2015 року відносно ОСОБА_7 - залишити без зміни, а апеляційні скарги скаргами прокурора і представників потерпілих - захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_11 - без задоволення.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити особисте зобов`язання.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4