Справа № 11-452/11
Справа №11-452 2011 р.
Категорія: кримінальна
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Пасько Д.П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого-судді: Паська Д.П.

суддів: Дедик В.П., Олексієнка Ю.Г.

за участю прокурора: Кузьміна С.В.

засудженого ОСОБА_2

розглянула 21 квітня 2011 року у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальну справу за апеляціями представника потерпілого та прокурора з доповненнями на вирок Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 листопада 2010 року, яким

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

не судимий

засуджений ч. 1 ст. 122 КК України на два роки позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком два роки.

Як вбачається з вироку районного суду ОСОБА_2 визнаний винним і засуджений за те, що він 02.09.2009 р. о 14:00 год. зайшовши до квартири №31 будинку 20/73, що по проспекту Юності у м. Вінниці, де ОСОБА_3 проводив ремонтні роботи, що спричиняло шум у будинку, і будучи незадоволеним тим шумом вступив з ОСОБА_3 у сварку, яка переросла в бійку, в процесі якої умисно заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляції прокурора з доповненнями ставиться питання про скасування вироку і направлення справи на новий судовий розгляд у звязку з невідповідністю висновків суду, зроблених у вироку, фактичним обставинам справи та у звязку з мякістю призначеного засудженому покарання.

Прокурор вважає, що вирок суду не відповідає положенням ст. 334 КПК України, оскільки суд зіслався у вироку на документи, що є доказами по справі, які насправді не були досліджені в судовому засіданні, зокрема на висновки судово-медичної та судово-психіатричної експертизи, протокол очної ставки.

Крім того, апелянт вважає, що при обранні міри покарання суд не в повній мірі врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину та особи винного, зокрема, що ОСОБА_2 не визнавав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відноситься до злочинів середньої тяжкості, що він не відшкодував потерпілому заподіяну ним шкоду, а це, на думку прокурора, свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_2, його намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин.

З наведеного прокурор зробив висновок, що покарання, призначене судом ОСОБА_2 є занадто мяким та не зможе бути достатнім для виправлення та перевиховання засудженого.

Представник потерпілого в своїй апеляції просить скасувати вирок в частині застосування до засудженого положень ст. 75 КК України, мотивуючи це тим, що, на його думку, звільнення ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням є неправильним, необґрунтованим і несправедливим з огляду на тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини справи.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, що брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції з доповненнями до неї, виступ засудженого ОСОБА_2, який заперечив стосовно задоволення апеляцій, перевіривши матеріали кримінальної справи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово засудженого, обговоривши доводи, викладені в апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора з доповненнями підлягає частковому задоволенню, а апеляція представника потерпілого необґрунтована і задоволенню не підлягає.

На думку колегії суддів районний суд проводячи судове слідство порушив положення ст. 314 КПК України і не дослідив документи, що є доказами по справі, а саме: висновки судово-медичної та судово-психіатричної експертизи. Проте, порушивши також і положення ч. 1 ст. 334 КПК України зіслався на них як на докази, що підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому злочина.

Наведене свідчить про те, що районний суд допустив однобічність та неповноту судового слідства та істотні порушення кримінально-процесуального закону, що відповідно до положень ст. ст. 368 ч. 2 п. 1 та 370 ч. 1 КПК України тягне за собою скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, під час якого мають бути ретельно зясовані обставини справи, досліджені всі докази, перевірені доводи ОСОБА_2, висунуті на свій захист, що він сам перебував у стані необхідної оборони і дана оцінка цим доводам.

У разі якщо при новому розгляді справи буде доведена вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому злочину суд має призначити покарання, за наявності підстав для цього, з дотриманням положень ст. ст. 50 та 65 КК України щодо мети покарання та загальних правил його призначення.

Наведені в апеляції прокурора та представника потерпілого доводи щодо безпідставного застосування до ОСОБА_2 ст. 75 КК України колегія суддів не знаходить переконливими і вважає, що вони не є перешкодою до можливості звільнення ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляцію прокурора з доповненнями задовольнити частково, а апеляцію представника потерпілого залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 листопада 2010 року стосовно ОСОБА_2 скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, але іншим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Згідно з оригіналом: