Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/134/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіровограда матеріали кримінального провадження № 0000501 щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 ККУкраїни за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2015 року, яким

неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Новомиргорода, Кіровоградської області, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, студент 1-го курсу факультету лісового і садово-паркового господарства Уманського національного університету садівництва, раніше не судимий,

визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначено з урахуванням вимог ст. 100 КК України у виді громадських робіт на строк 30 (тридцять) годин.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України звільнено неповнолітнього ОСОБА_9 від призначеного судом покарання та застосовано до нього примусовий захід виховного характеру у виді застереження.
Вирішено долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за скоєння таємного викрадення чужого майна (крадіжку), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

В ніч з 21 на 22 серпня 2015 року близько 2 години неповнолітній обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_2 , де він святкував день народження родички ОСОБА_8 , помітивши за сусіднім столиком на стільці жіночу сумку, яка належить потерпілій ОСОБА_10 , із корисливих спонукань, з метою викрадення чужого майна, підійшов до стільця, на якому знаходилася вказана сумка, та, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи з прямим умислом, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, що могли завадити його злочинним діям, таємно та протиправно викрав з сумки мобільний телефон марки «Lenovo А536», вартістю 2 079 грн. 20 коп., в якому знаходилися два стартових пакета оператора «Київстар», вартістю 20 грн. кожний на загальну суму 40 грн., на рахунку одного із яких знаходилися кошти в сумі 20 грн., а також карта пам`яті об`ємом 2 Гб. вартістю 80 грн., та з викраденим зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

У подальшому неповнолітній обвинувачений ОСОБА_9 викрадене майно обернув на свою користь, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 2 219 гривень 20 коп.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок районного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та виключити з резолютивної частини вироку рішення про призначення ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт на строк 30 годин. Вважати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та звільненим від покарання на підставі ст. 105 КК України із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що у відповідності до ч.1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки неповнолітній не потребує застосування покарання. Із наведених положень закону випливає, що звільнення від покарання, передбачене ст. 105 КК України, можливе, крім іншого, лише за умови, якщо на думку суду неповнолітній не потребує застосування до нього покарання. Тому при застосуванні вказаної норми закону має місце таке звільнення від покарання, яке здійснюється шляхом постановлення (проголошення) обвинувального вироку , але без призначення покарання, передбаченого відповідною санкцією статті Особливої частини КК України, оскільки замість нього суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.
При застосуванні ст. 105 КК України покарання взагалі не призначається, а здійснюється засудження без призначення покарання. Таким чином, внаслідок неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, в порушення вимог ч.2 ст. 370 КПК України при ухваленні вироку судом першої інстанції, обвинуваченому призначено покарання у виді 30 годин громадських робіт та фактично звільнено від його відбування.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , який діє в його інтересах, законного представника обвинуваченого, які не заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінені судом і жодним учасником судового розгляду оскаржені не були.
Дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані районним судом, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, районний суд в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 50, 65 КК України та належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що його обтяжують.
Так, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_9 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. Характеризуючи особу обвинуваченого, суд врахував те, що ОСОБА_9 є неповнолітньою особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем постійного проживання зарекомендував себе позитивно, задовільний стан його здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси неповнолітньої особи, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, умови життя та виховання неповнолітнього, який проживає разом з матір`ю, має задовільні житлово-побутові умови.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом обґрунтовано визнано щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, а також вчинення злочину неповнолітнім. Обтяжуючі покарання обставини судом не встановлено.
З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного, який раніше не судимий, наявності обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутності обставин, які його обтяжують, характеру і ступеню тяжкості вказаного кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що для виправлення обвинуваченого призначене судом першої інстанції покарання є достатнім. Крім того, висновок районного суду про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання є правильним.
Доводи апеляційної скарги прокурора, що при застосуванні ст. 105 КК України покарання взагалі не призначається, а здійснюється засудження без призначення покарання, таким чином, внаслідок неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, при ухваленні вироку судом першої інстанції, обвинуваченому призначено покарання у виді 30 годин громадських робіт та фактично звільнено від його відбування, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України , призначив йому покарання з урахуванням ст. 100 КК України у виді громадських робіт на строк 30 (тридцять) годин. На підставі ст. 105 КК України суд звільнив ОСОБА_9 від призначеного покарання.

Виходячи зі змісту ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У такому разі суд визначає покарання, встановлює його вид і розмір і постановляє рішення про звільнення неповнолітнього від покарання. Одночасно суд призначає вид примусового заходу виховного характеру, визначає його зміст та тривалість.

У цьому разі суд може застосувати один або декілька примусових заходів виховного характеру, передбачених ч.2 ст. 105 КК України. Заходи, вказані у ч.2 ст. 105 КК України, застосовуються тоді, коли суд дійде висновку, що неповнолітній, може бути виправлений без реального виконання кримінального покарання, але лише за умови застосування примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру від 15 травня 2006 року № 2, суд застосовує заходи виховного характеру при звільненні неповнолітнього засудженого від покарання згідно із ч.1 ст.105 КК України.

Тобто, якщо суд дійде висновку, що призначене за злочин покарання не потрібно відбувати, за наявності сукупності низки умов, він має право звільнити винного від покарання, застосувавши заходи, передбачені ч.2 ст.105 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, воно надійшло до суду із обвинувальним актом відповідно до вимог ст.291 КПК України.

Попередній розгляд даної справи проведено відповідно до вимог ст.ст.314-316 КПК України.

Судове засідання також проведено із дотриманням вимог кримінально-процесуального закону (судове слідство, дебати, останнє слово підсудного).

З даних, що є у протоколі судового засідання видно, що прокурор просив визнати ОСОБА_9 винним за ч.1 ст.185 КК України і призначити йому реальне покарання, але з урахуванням сукупності умов та обставин, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком - один рік.

Постановляючи вирок та призначаючи винному покарання, суд умотивував своє рішення, яке на думку колегії суддів, є переконливим і обґрунтованим. Що стосується застосування ст.105 КК України і звільнення винного від покарання то, це право суду який з урахуванням усіх обставин справи, приймає відповідне рішення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи прийшов до вірного висновку, що неповнолітній ОСОБА_9 на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання , однак, до нього слід застосувати заходи виховного характеру. А тому, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 105 КК України правильно визначив обвинуваченому покарання, встановив його вид та розмір та звільнив його від призначеного покарання, призначивши йому вид примусового заходу виховного характеру застереження.

Беручи до уваги вищевикладене , доводи апеляційної скарги прокурора з приводу того , що судом першої інстанцій при ухваленні обвинувального вироку не потрібно було призначати обвинуваченому покарання, при застосуванні заходів виховного характеру є необґрунтованими та безпідставними.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, рішення суду першої інстанції є правильним і законним, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, у зв`язку із чим вирок районного суду, залишає без змін.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, залишити без задоволення.

Вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2015 рокустосовно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 Бондарчук