Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2010 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Сенькова О.Г.

при секретарі Повзун С.В.

з участю прокурора Арсенюка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинові справу про обвинувачення:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Старокостянтинові, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодруженого, учня ІНФОРМАЦІЯ_3, прож.: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше несудимого,

в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2010 року близько 14 години підсудний ОСОБА_1 прийшов в ЗОШ №2 фарбувати підлогу замість своєї матері, яка працює у вказаній школі техпрацівником. Працівниця школи ОСОБА_2 запропонувала йому зачекати на лаборанта, який покаже в якому саме класі фарбувати підлогу. Знаючи де зберігаються ключі від кімнати техпрацівників, підсудний вирішив зайти в зазначене приміщення з метою напитися води. Перебуваючи у зазначеному приміщенні підсудний таємно викрав із сумки потерпілої ОСОБА_3 гроші в сумі 100 грн.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 вину визнав і підтвердив, що 16 червня 2010 року він замість своєї матері, яка працює техпрацівником ЗОШ №2, прийшов у школу, щоб пофарбувати підлогу. Працівниця школи попросила його зачекати на лаборанта, який вкаже, в якому класі необхідно виконати зазначену роботу. В цей час він вирішив зайти в кімнату техпрацівників напитись води. В ящику біля чергового по школі взяв ключі, відкрив вхідні двері і зайшов в кімнату. Знаходячись в кімнаті вирішив викрасти гроші із жіночої сумки. Із гаманця потерпілої він викрав 100 грн., за які придбав аксесуари до мобільного телефону.

Незалежно від показань підсудного ОСОБА_1, його винність у вчиненні вказаного злочину підтверджується показаннями потерпілої та іншими матеріалами справи.

Так, згідно оголошених в судовому засіданні показань потерпілої ОСОБА_3, які вона давала на досудовому слідстві (а.с.18), 16 червня 2010 року по місцю її роботи в неї із сумки пропали гроші в сумі 100 грн. Наступного дня вона від працівників школи дізналась, що в приміщенні техпрацівників знаходився підсудний. Тоді вона здогадалась, що крадіжку грошей міг скоїти підсудний і запропонувала йому повернути викрадене. Однак підсудний заперечував свою причетність до крадіжки грошей. Після цього вона звернулась із заявою в міліцію. Через деякий час підсудний повернув їй гроші і вибачився за вчинене.

Під час проведення відтворення обстановки і обставин події (а.с.37-40) підсудний ОСОБА_1 розповів і показав яким чином він скоїв крадіжку грошей, що підтверджується даними протоколу вказаної слідчої дії.

Органи досудового слідства необґрунтовано кваліфікували дії підсудного ОСОБА_1 за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням в приміщення.

Як на досудовому слідстві, так і в суді ОСОБА_1 стверджував, що він зайшов в кімнату техпрацівників, щоб напитися води, а не з метою вчинення крадіжки. Ці показання підсудного органами досудового слідства і державним обвинувачем в судовому засіданні спростовані не були.

Відповідно до абз.2-3 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про злочини проти власності від 6 листопада 2009 року під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні зясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Оскільки умисел на викрадення грошей у потерпілої виник у підсудного під час перебування в приміщенні кімнати техпрацівників школи, тому його дії слід перекваліфікувати з ч.3 на ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна.

Обираючи покарання підсудному ОСОБА_1, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, зокрема, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, по місцю проживання характеризуються позитивно.

Обставинами, що помякшують покарання підсудного ОСОБА_1, суд визнає щире каяття та усунення заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують його покарання у справі не встановлено.

З врахуванням зазначених обставин суд прийшов до висновку, що підсудному ОСОБА_1 слід обрати покарання у виді штрафу, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. 323-324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і обрати йому покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити попередню підписку про невиїзд.

Речові докази: зарядний пристрій та акумуляторну батарею до мобільного телефону Нокія, які знаходяться на зберіганні у Старокостянтинівському РВ УМВСУ в Хмельницькій області, - повернути ОСОБА_4.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Хмельницької області на протязі 15 діб з моменту проголошення через Старокостянтинівський райсуд.