У Х В А Л А
11 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярки, Києво -
Святошинського району, Київської області, громадянина
України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст. 340, ч. 1 ст. 366 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
представник потерпілого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, та призначити нове підготовче засідання у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 у суді першої інстанції.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року обвинувальний акт, яким ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення за ст. 366 ч. 1, ст. 340 КК України, повернуто прокурору.
Обгрунтовуючи свої вимоги, викладені в апеляційній скарзі, прокурор звертає увагу суду на те, що фактичні обставини і формулювання обвинувачення ним викладені в повному обсязі. Він вважає, що складання ОСОБА_5 рапортів про вчинення особами учасниками протесту «Автомайдан» адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 2 КУпАП, утворює два злочини в ідеальній сукупності, а тому різного викладання фактичних обставин і формулювання обвинувачення за ст. 366 ч. 1 і ст. 340 КК України не потребує.
На його думку, є загальновідомим фактом проведення під час Революції Гідності акцій протесту «Автомайдан». Тому питання, хто організував або проводив ці акції протесту не є предметом доказування у даному кримінальному провадженні.
Крім того, прокурор вважає, що відсутність в обвинувальному акті відомостей про всіх потерпілих і розмір заподіяної злочином шкоди не є підставою для повернення обвинувального акта. Посилаючись на ст. 55 ч. 2 КПК України, апелянт зазначає, що права і обовязки потерпілого виникають з моменту подання ним заяви. Окрім ОСОБА_8 , таким правом ніхто не скористався, тому інші особи, щодо яких були складені рапорти є свідками. Потерпілий ОСОБА_8 лише під час підготовчого судового засідання заявив цивільний позов. Тому в обвинувальному акті зазначено, що злочином, який вчинив ОСОБА_5 , шкоди не завдано.
З огляду на викладене, прокурор вважає, що висновки суду про повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків не ґрунтуються на законі, є а тому просить ухвалу суду скасувати та призначити нове підготовче судове засідання в суді першої інстанції.
Відповідно до ухвали суду однією з підстав повернення обвинувального акта є те, що з урахуванням неодноразових змін того ст. 366 КК, прокурор не вказав, в якій редакції ст. 366 ч. 1 КК України кваліфікував дії ОСОБА_5 .
Іншою підставою повернення обвинувального акта є не розкриття в формулюванні обвинувачення обєктивної сторони злочину, передбаченого ст. 340 КК України, а саме: не зазначено де, коли і в який спосіб обвинувачений перешкоджав організації або проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій. Крім того, не вказано, який вид мирного зібрання мав відбутися і де саме, особи, щодо яких ОСОБА_5 склав рапорти, були вони організаторами чи учасниками і відповідно, не зазначено, ОСОБА_5 перешкоджав організації зборів, мітингів, вуличних походів, чи їх проведенню.
В своїй ухвалі суд зазначав, що обвинувальний акт не містить даних про всіх потерпілих та розмір заподіяної злочином шкоди.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду скасувати з призначенням нового підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, думку якого підтримав представник потерпілого, обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті. Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК Українивизначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК Україниобвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
На думку колегії суддів, саме неухильне дотримання вимог закону щодо складання обвинувального акта, дає можливість обвинуваченому розуміти в чому саме він обвинувачується, та ефективно захищатись від висунутого обвинувачення, а суду за результатами розгляду провадження прийняти законне та обґрунтоване рішення.
ОСОБА_5 висунуте обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України. Йому інкримінується, що 29 грудня 2013 року у невстановлений час і місці він вчинив службове підроблення, склавши рапорти про вчинення учасниками акції протесту «Автомайдан» адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 2 КУпАП.
В ухвалі суду зазначено, що до ст. 366 ч. 1 КК України в період з 11 червня 2009 року по 13 травня 2014 року, неодноразово вносились зміни, проте в обвинувальному акті не вказано, в якій саме редакції ст. 366 ч. 1 КК України визначена правова кваліфікація.
Відповідно до ст. 21 ч. 1 КПК України суд повинен бути неупередженим. А тому з урахуванням принципу диспозитивності, суд самостійно не вправі визначати, в якій редакції закону висунуте обвинувачення.
Тому колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність чіткого визначення кваліфікації дій ОСОБА_5 відповідною нормою закону про кримінальну відповідальність в тій редакції, як це вважає сторона обвинувачення.
ОСОБА_5 також предявлене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 340 КК України. На думку прокурора, склавши рапорт про нібито вчинення особами учасниками акцій протесту «Автомайдан» адміністративного правопорушення, ОСОБА_5 усвідомлював, що вони в подальшому можуть бути позбавлені права керувати транспортними засобами, що унеможливлюватиме їх участь в акціях протесту. В такий спосіб він перешкодив особам, зазначеним в обвинувальному акті, проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій.
Повертаючи обвинувальний акт, суд вказав, що прокурором не розкритий зміст формулювання обвинувачення, а саме обєктивна сторона інкримінованого злочину. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду. Диспозиція ст. 340 КК України передбачає відповідальність за незаконне перешкоджання організацій або проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій. Кожен із зазначених заходів має свої ознаки, а тому суд правильно вказав, що при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення і формулюванні обвинувачення повинно бути зазначено де, коли, і саме які з зазначених в диспозиції вказаної статті заходи мали проводитись, і особи, щодо яких ОСОБА_5 склав рапорти, були їх організаторами чи учасниками.
В апеляційній скарзі зазначено, що не є предметом доказування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 те, хто організовував чи проводив акції протесту.
Тому суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору не вдавався до оцінки доказів, а лише зазначив, що в обвинувальному акті повинні бути чітко викладені обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення. З такою вказівкою суду погоджується колегія суддів.
Відповідно до ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору є його невідповідність вимогам закону.
Вказані в ухвалі суду порушення щодо Реєстру самі по собі не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Проте, оскільки колегія суддів вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з інших підстав, вказаних в ухвалі суду першої інстанції, то вказівки суду щодо зазначених порушень є прийнятними, з огляду на те, що прокурор деякі з цих недоліків може усунути разом з тими, які передбачені ст. 291 КПК України.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ні ст. 37 КПК України, ні Положенням про ведення ЄРДР не передбачено, що в разі виділення матеріалів кримінального провадження прокурор, який здійснював процесуальне керівництво, набуває таких повноважень у виділеному кримінальному провадженні.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд також вказав, що в Реєстрі вказаний лише один потерпілий, а в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 вчинив злочини щодо декількох осіб.
Основним безпосереднім обєктом злочину, передбаченого ст. 340 КК України, є внутрішній і міжнародний авторитет держави. Альтернативним додатковим обєктом можуть бути життя та здоровя, воля, честь та гідність особи. Отже, при вчиненні злочину, передбаченого ст. 340 КК України можуть бути потерпілі.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обовязки потерпілого виникають з моменту подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або заяви про залучення його до кримінального провадження як потерпілого.
Отже, орган досудового розслідування без заяви особи самостійно не вправі визнати особу потерпілим. Відповідно до Реєстру таким правом скористався лише ОСОБА_8 . Тому вказівка суду як на недолік відсутність даних про інших осіб, які нібито є потерпілими не ґрунтується на законі.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що в разі наявності суперечностей щодо кваліфікації дій обвинуваченого він вправі змінити обвинувачення. Колегія суддів погоджується з таким ствердженням прокурора, проте, як зазначено в ч. 1 ст. 338 КПК України таке право в нього виникає тільки тоді, коли під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у якому обвинувачується особа.
Якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України і ці недоліки є очевидними, то на думку колегії суддів, їх виправлення можливе після повернення його прокурору зі стадії підготовчого судового засідання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404 ,407, 418, 419 КПК колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Виключити з ухвали посилання суду на підставу повернення обвинувального акта прокурору відсутність відомостей про всіх потерпілих.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3