Справа № 157/1031/14-к
Провадження №1-кп/157/3/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції під час трансляції з приміщень Тернопільського міськрайонного суду та Комінтернівського районного суду м. Харкова кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 30.03.2014 року, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, з професійно-технічною освітою, приватного підприємця, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 з невстановленою досудовим розслідуванням особою, в ніч з 29 березня 2014 року, знаходячись у с. Сошичне Камінь-Каширського району Волинської області, умисно, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою заволодіння чужим майном, використовуючи власний автомобіль марки «Scania», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 із тентовим причепом марки «Trouillet», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зловживаючи довірою ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , з якими у нього була усна домовленість про надання послуги по перевезенню автомобілем вантажу, заволодів 25 тонами картоплі, яку за особисті кошти ОСОБА_7 було придбано у жителів Камінь-Каширського району та завантажено у належний ОСОБА_5 автомобіль, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 - ОСОБА_11 значну майнову шкоду на загальну суму 105000 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, не визнав і дав показання про те, що більше 10 років займається наданням послуг по перевезенню, в його власності є автомобіль марки «Scania» із тентовим причепом марки «Trouillet», з 17 березня 2008 року він зареєстрований на сайті «Lardi-trans.com» як особа, яка надає послуги з перевезення вантажу, на цьому сайті розміщує інформацію про вільний автомобіль і чекає замовників. В один з днів 2014 року йому зателефонувала особа чоловічої статі та повідомила, що їй потрібно перевезти картоплю з Волинської області у м. Київ. Вони домовилися про зустріч у м. Луцьку та погодили умови, а саме, оплата за послуги становила близько 10000 грн., термін надання послуг 2-3 дні. Згідно з домовленістю у м. Луцьку біля гіпермаркету «Епіцентр» він зустрівся з чоловіком повної статури, чорнявим, високим, російськомовним, який представився йому ОСОБА_12 . Останній як експедитор повинен був проконтролювати вантаж та здійснити йому оплату за послуги по перевезенню, умови перевезення вже були погоджені у телефонному режимі. Разом з тим експедитор ОСОБА_12 повідомив, що змінилося місце завантаження картоплі, за вказівкою останнього вони поїхали у с. Сошичне Камінь-Каширського району. По приїзду у центрі села їх зустріли особи азербайджанської національності, він поставив автомобіль у запропоноване ними місце у центрі с. Сошичне та пояснив як необхідно складати у вантажний відсік картоплю. Строки завантаження картоплі, пункт призначення особи азербайджанської національності йому не повідомляли, усі перемовини вони вели з експедитором ОСОБА_12 . За вказівкою останнього він декілька разів підходив до азербайджанців і вони давали їм 100-150 грн. на харчування, харчувалися разом з експедитором ОСОБА_12 у місцевому кафе. Хто розраховувався з населенням за картоплю йому не відомо, біля автомобіля картоплю приймав азербайджанець, чи приймав картоплю від населення експедитор ОСОБА_12 , чи вів останній або азербайджанці записи щодо кількості прийнятої картоплі не знає. Вантажний відсік автомобіля не зачинявся, проте на ніч чіпляли навісний замок, хто це робив і у кого був ключ від замка не знає. На третій день ОСОБА_12 повідомив йому щоб не пив пива, оскільки, можливо, прийдеться їхати, пізнім вечором він з експедитором ОСОБА_12 виїхали у вказаний останнім пункт призначення вантажу - м. Київ. Причіп був завантажений не повністю, домовленість була щодо 30 тон картоплі, проте стільки не завантажили. По дорозі між містом ОСОБА_13 та трасою Київ-Чоп він виявив несправність в автомобілі пнемо-подушки, що змусило його звернути з дороги та спочатку заїхати у м. Тернопіль додому щоб взяти запасну пнемоподушку, а тоді вже їхати у м. Київ. Автомобіль з картоплею він залишив біля м. Тернополя у с. Бірки, а сам поїхав додому, де взяв потрібну йому деталь. Після цього повернувся у с. Бірки, де біля автомобіля з вантажем залишався експедитор ОСОБА_12 , і вони поїхали у напрямку м. Києва. По дорозі автомобіль все більше виходив з ладу і перед самим м. Києвом у с. Мила вони змушені були перевантажити картоплю на інший автомобіль. Через несправність автомобіля він посварився з експедитором щодо затримання доставки вантажу, а тому останній заплатив йому лише 9000 грн. за перевезення, а не 10000 грн. як було домовлено. Замок перед вивантаженням картоплі відкривав експедитор ОСОБА_12 , яким чином останній це зробив йому не відомо. По дорозі ніхто з азербайджанців до нього не телефонував, в експедитора було три телефони, останній постійно спілкувався по телефонах, про що саме той говорив він не слухав. У ході цих подій особисто він користувався телефонами з сім-картами № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 .

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, підтверджується наступними зібраними під час досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами.

З показань у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що він є приватним підприємцем, 26 березня 2014 року разом з ОСОБА_14 ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , які йому допомагають у ведені бізнесу, вони приїхали у с. Сошичне Камінь-Каширського району двома автомобілями марки «Газель» для того, щоб приймати у місцевих жителів картоплю. Для купівлі картоплі він взяв кредит під 36 % річних, в заставу передав квартиру. Картоплю купував від 3 грн. 50 коп. до 5 грн. за 1 кг, всього закупив 25 тон картоплі на суму 105000 грн., також були витрачені кошти на пальне для закупівлі, загальна сума витрат становила 125000 грн., на аркушах з зошита він та ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вели облік придбаної у населення картоплі та витрачених на її купівлю коштів. Автомобіль, яким мали перевозити картоплю у м. Харків замовили через диспетчера на ім`я ОСОБА_16 , її номер телефону ОСОБА_9 дав водій іншого автомобіля, що проїжджав повз с. Сошичне. Майя сказала їм що приїде лише одна людина, оскільки вони вказували їй на те, що завантажувати картоплю будуть самі. Приїхавши вранці 27 березня 2014 року у с. Сошичне, чому передували попередні телефонні розмови щодо умов перевезення та точного місцезнаходження замовника, ОСОБА_5 , який вийшов першим з автомобіля, представився на той час водієм автомобіля марки «Scania» з причепом, а інша особа (чоловічої статі), яка приїхала разом з ним, вийшла після обвинуваченого і представилася власником автомобіля. Будь-які документи у них не перевіряли, автомобіль з причепом червоного кольору поставили у центрі села Сошичне. ОСОБА_5 показав як і куди завантажувати картоплю, яку він на той час вже купив у населення. Він особисто повідомляв ОСОБА_5 щоб той не їхав без його дозволу з с. Сошичне і нікого не слухав, повідомляв обвинуваченому, що автомобіль буде стояти 2 дні, на третій день 29 березня 2014 року будуть виїжджати, що хтось один з них, чи він чи ОСОБА_14 ОСОБА_15 чи ОСОБА_10 поїдуть супроводжувати вантаж, що половину грошей ОСОБА_5 буде сплачено наперед, іншу половину грошей у м. Харкові (ринок «Перший кілометр»), куди необхідно доставити картоплю. Інша особа, який представився власником автомобіля, казав щоб все погоджували з водієм. Під час повідомлення ОСОБА_5 строків виїзду та місця доставки вантажу були присутні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , останній у розмові ще перепитував як завантажувати картоплю, при цьому були також присутні місцеві жителі села - ОСОБА_17 та його брат, які допомагали вантажити картоплю. ОСОБА_5 запитував у нього хто йому заплатить іншу половину грошей, на що отримав відповідь що він (потерпілий). Розмову про порядок сплати другої половини коштів за перевезення чула особа, яка представилася на той час власником автомобіля. Закупівлю картоплі здійснювали у центрі с. Сошичне біля місцевого магазину, вагу для зважування попросили в цьому ж магазині. Біля автомобіля картоплю від населення приймав ОСОБА_10 , який розраховувався за неї його грошима, а він та ОСОБА_9 автомобілем марки «Газель» скуповували картоплю по селі. Двері вантажного відсіку, де зберігалася картопля, він зачиняв на навісні замки. Ключ був лише у нього та ОСОБА_10 .. ОСОБА_5 він особисто давав гроші в руки на харчування, перший день 200 грн., потім двічі давав по 100 грн. на обіди. Проживав він (потерпілий) разом з Гасановими у с. Сошичне у місцевої жительки на ім`я ОСОБА_18 . Станом на 28 березня 2014 року залишалося довантажити ще 5 тон картоплі і 29 березня 2014 року повинні були їхати, про що він повідомив ОСОБА_5 . Вранці 29 березня 2014 року його з Гасановими розбудила тітка ОСОБА_18 та господарка будинку, де вони проживали, і повідомили, що завантаженого картоплею автомобіля у центрі села немає. Він та ОСОБА_14 почали телефонувати по номеру телефону, який їм давала диспетчер ОСОБА_16 і по якому вони замовили автомобіль, що прибув у с. Сошичне, тобто ОСОБА_5 , останній спочатку по телефону казав що буде чекати біля м. Києва біля кафе «Батьківська хата», ОСОБА_10 автомобілем «Газель» поїхав за ними. Він тричі розмовляв по телефону з ОСОБА_5 , в подальшому зв`язку більше не було, ОСОБА_5 у с. Сошичне не повернувся, як і не було його у вказаному по телефону місці, куди приїхав ОСОБА_14 ОСОБА_19 , а тому він звернувся з заявою про вчинення злочину у правоохоронні органи.

Свідок ОСОБА_14 ОСОБА_19 у судовому засіданні дав показання про те, що у березні 2014 року разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вони скуповували картоплю у жителів с. Сошичне Камінь-Каширського району. Для перевезення у місто Харків цієї картоплі на їхнє замовлення через диспетчера Майю у село Сошичне прибув автомобіль марки «Scania» з причепом червоного кольору. Попередньо з особою, яка мала надати послуги перевезення, була досягнута домовленість щодо вартості послуг та пункту призначення вантажу, а саме, перевезення картоплі до м. Харкова. Приїхавши у с. Сошичне, з автомобіля вийшло двоє осіб чоловічої статі, один був повної тілобудови, інший худий, обоє представилися іменами ОСОБА_12 . ОСОБА_20 представився водієм, а інший власником автомобіля, останній говорив неохоче та мало виходив з автомобіля. Облік картоплі, яку купували у населення він, потерпілий та ОСОБА_9 вели шляхом записування кожним у зошит скільки картоплі придбано і скільки коштів витрачено. Вантажний відсік автомобіля, в якому зберігали картоплю, потерпілий закривав на навісний замок. Всі питання щодо перевезення обговорювали з ОСОБА_5 , який на той час представився водієм. ОСОБА_7 повідомляв ОСОБА_5 що картоплю необхідно буде везти у м. Харків на ринок «Перший кілометр», при цьому був присутній ОСОБА_9 та інша особа, яка представилася ОСОБА_12 . Потерпілий також говорив ОСОБА_5 , що супроводжувати вантаж поїде хтось із них, на що ОСОБА_5 повідомив, що один буде їхати у спальному відсіку, інший - на сидінні. За придбану у населення картоплю розраховувався він, приймаючи товар біля автомобіля в центрі села, а також ОСОБА_7 - ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які скуповували картоплю їздячи автомобілем «Газель» по селу. Коли він розраховувався з жителями села за картоплю, то ОСОБА_5 при цьому знаходився біля причепу і щось ремонтував, а тому обвинувачений знав кому належить вантаж. ОСОБА_7 декілька разів давав ОСОБА_5 в його присутності кошти на харчування, у перший день 200 грн., потім двічі по 100 грн. Перший раз коли ОСОБА_7 давав гроші ОСОБА_5 , то особа, яка представилася власником автомобіля, сказав, щоб дати ще 100 грн. для відпочинку. Зі своїх автомобілів марки «Газель» вони зняли два замки і зачиняли ними вантажний відсік, де зберігалася картопля. Один ключ від замка був у нього, а інший у ОСОБА_7 . Напередодні зникнення вантажу водій автомобіля ОСОБА_5 підходив до нього і запитував коли вони будуть їхати, на що він йому повідомив, що точно скаже ввечері, але до обіду наступного дня точно виїдуть. Після того як виявилося, що автомобіля з вантажем немає у центрі с. Сошичне, ОСОБА_7 зізвонювався з особами, які прибули у с. Сошичне для надання послуг перевезення, вони казали що будуть чекати біля ресторану «Батьківська хата» біля м. Києва, потім казали, якщо пропаде зв`язок щоб не переживали. Він поїхав за ними. У вказаному місці автомобіля з вантажем не було, а тому ОСОБА_7 , якому належав вантаж картоплі, звернувся у правоохоронні органи.

З показань свідка ОСОБА_14 ОСОБА_15 вбачається, що у березні 2014 року у с. Сошичне Камінь-Каширського району він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 скуповували картоплю у місцевих жителів. Він особисто підходив до ОСОБА_5 і повідомляв щоб крім них трьох, обвинувачений нікого не слухав і їхав з села лише за їхньою вказівкою. Завантажили автомобіль ОСОБА_5 «Scania» 25 тонами картоплі, залишалося ще завантажити 5 тон. Власником картоплі був ОСОБА_7 - ОСОБА_21 купували він, потерпілий та ОСОБА_10 за ціною від 3 грн. 50 коп. до 5 грн. за 1 кг., закупили на 105000 гривень, витрати за картоплю записували усі троє в зошиті. Автомобіль, який повинен був перевезти картоплю з с. Сошичне до м. Харкова замовили через диспетчера Майю, телефон якої їм дав водій автомобіля, який проїжджав через с. Сошичне. Він особисто дзвонив водієві, який мав приїхати і надати послуги по перевезенню, по телефону домовилися про вартість послуги - 9000 грн., в той час як інші перевізники оцінювали свої послуги в 11000-12000 грн. У телефонній розмов водій повідомляв, що знаходиться за 200 км і скоро приїде, згодом повідомляв що вже у м. Луцьку. Коли автомобіль приїхав у с. Сошичне, то за кермом був ОСОБА_5 , також з останнім приїхав ще один чоловік повної тілобудови, який представився ОСОБА_12 . Він, потерпілий та ОСОБА_14 ОСОБА_19 постійно спілкувалися з ОСОБА_5 , останній говорив як потрібно розміщувати вантаж, а інший ОСОБА_12 постійно випивав у кафе, час обоє проводили разом. Документами їхніми ні він, ні потерпілий не цікавилися, а лише записали номер автомобіля. Інший ОСОБА_12 представився власником автомобіля, а ОСОБА_5 проти цього не заперечував. Він, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 повідомляли ОСОБА_5 про те, що картоплю треба буде везти у м. Харків і хтось з них поїде супроводжувати вантаж. Гасанов ОСОБА_19 купував у населення картоплю біля автомобіля, а він та ОСОБА_7 - ОСОБА_11 їздили автомобілем «Газель» і приймали картоплю по селу. Двері в автомобіль, де знаходилася картопля, зачинялися на замок, ваги попросили у магазині, який знаходився поруч. Гроші, за які купували картоплю належали ОСОБА_7 - ОСОБА_22 . Також потерпілий давав гроші особам, які приїхали на автомобілі «Scania», на харчування. В один з днів о 6 годині ранку господарка будинку, де вони мешкали, повідомила їм, що у центрі с. Сошичне немає автомобіля, на який вони завантажували куплену картоплю. У вантажний відсік автомобіля було завантажено 25 тон картоплі, ввечері двері відсіку закривав ОСОБА_7 в його та ОСОБА_10 присутності на замок, на наступний день повинні були ще довантажити 5 тон картоплі і лише тоді їхати. Ввечері ОСОБА_7 у його та ОСОБА_10 присутності повідомляв ОСОБА_5 , що на наступний день довантажать картоплю і тоді будуть їхати у м. Харків, під час цієї розмови був присутній також інший ОСОБА_12 . Дізнавшись про зникнення вантажу, потерпілий та він телефонували ОСОБА_5 , останній повідомляв, що вони від`їхали від с. Сошичне на 150 км, ОСОБА_7 просив їх зачекати, через деякий час вказували що від`їхали вже за 200 км, потім, що будуть чекати біля м Києва біля кафе «Батьківська хата». Гасанов ОСОБА_19 поїхав автомобілем «Газель» за ними, у вказаному місці вантажу не було. Також він з потерпілим телефонували диспетчеру ОСОБА_23 , яка повідомила їм, що водій її не слухає. В подальшому потерпілий ОСОБА_7 звернувся у міліцію з заявою про вчинення злочину.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні дала показання про те, що у неї по місцю проживання у с. Сошичне Камінь-Каширського району протягом 3 днів проживало троє осіб кавказької національності, одного з них звали ОСОБА_25 , які скуповували у населення картоплю. Також у центрі села стояв великий автомобіль, в який ці особи перевантажували придбану картоплю з автомобіля, яким приїхали у село. Кому належав великий автомобіль і хто був водієм їй невідомо. На прохання осіб, які у неї проживали, вона надала їм ваги, які взяла у тимчасове користування у місцевому магазині «Сільпо». Через три днів вранці вона повідомила особам кавказької національності, що великого автомобіля, в який завантажували картоплю, у центрі села Сошичне немає, у що останні спочатку не повірили. Потім вони почали телефонувати, куди саме їй не відомо, та у телефонній розмові їм повідомили, що автомобіль з вантажем знаходиться біля м. Києва. Після чого проживаючі у неї особи ще багато разів телефонували, сподіваючись на те, що автомобіль з картоплею повернеться, були налякані, однак транспортний засіб з вантажем не повернувся і вони звернулися у міліцію.

З показань свідка ОСОБА_26 у судовому засіданні вбачається, що весною 2014 року в її матері ОСОБА_24 троє чоловіків не української національності винаймали житло, ночували три дні. Вранці ОСОБА_24 повідомила їм, що у центрі села немає автомобіля, на який завантажували придбану ними у населення картоплю. Ці особи спочатку думали, що мати пожартувала з ними, однак згодом з`ясували, що завантаженого автомобіля дійсно немає у с. Сошичне.

Свідок ОСОБА_27 дала у судовому засіданні показання про те, що у березні 2014 року особи кавказької національності у с. Сошичне, де вона проживає і працює у місцевому барі, купували картоплю у жителів села. Також з ними було двоє осіб-водіїв вантажного автомобіля, який стояв у центрі села і в який завантажували картоплю. Ці водії постійно ходили у бар, де вона працює, харчуватися. Особи кавказької національності проживали у місцевих жителів с. Сошичне у сім`ї ОСОБА_28 .

З показань свідка ОСОБА_29 вбачається, що був випадок, коли він у с. Сошичне Камінь-Кашисрького району допомагав на прохання чорнявого чоловіка завантажити 10 сіток картоплі у вантажний автомобіль типу «фури».

З протоколів пред`явлення фотознімків для впізнання від 08.04.2014 року та довідок до них вбачається, що під час проведення впізнання потерпілий ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_14 ОСОБА_15 та ОСОБА_10 на пред`явлених їх фотознімках впізнали ОСОБА_30 , як особу, яка представилася їм водієм автомобіля «Scania», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 із причепом, державний реєстраційний номер якого НОМЕР_2 , та разом з іншою особою, яка приїхала у с. Сошичне і представилася ОСОБА_12 , заволоділа в ніч на 29.03.2014 року у с. Сошичне Камінь-Каширського району 25 тонами картоплі, яку вони купили у жителів села ( Т. 1 а.с.п. 194-195, 196, 197-198, 199, 200-201, 202).

Згідно з протоколом пред`явлення для впізнання від 12.04.2014 року та довідкою до нього, під час проведення впізнання свідок ОСОБА_27 впізнала ОСОБА_30 , як особу, яка спільно з іншою особою, відвідувала місцевий бар у с. Сошичне (Т. 1 а.с.п. 213, 214).

З показань обвинуваченого та його дружини ОСОБА_31 вбачається, що обвинувачений користувався мобільними телефонами з номерами сім-карток НОМЕР_4 та НОМЕР_3 .

Згідно з інформацією про телефонні з`єднання (Т. 1 а.с.п. 245-250), ці сім-картки та сім-картка № НОМЕР_5 , за якою було замовлено потерпілому ОСОБА_7 послугу перевезення, перебували з 27.03.2014 року по 28.03.2014 року в зоні дії базових станцій Волинської області Камінь-Каширського району с. Сошичне, що підтверджує показання потерпілого та свідків про місце перебування обвинуваченого у вказаний період у с. Сошичне та чого останній у судовому засіданні не заперечував.

У відповідності до інформації про телефонні з`єднання сім-карти № НОМЕР_6 , номер якої йому дала диспетчер і на яку ОСОБА_9 телефонував та попередньо узгоджував умови надання послуг перевезення вантажу з с. Сошичне, та сім-карти № НОМЕР_7 , що належить ОСОБА_9 (Т. 1 а.с.п. 186-198), сім-карта № НОМЕР_6 знаходилася 27.03.2014 року у зоні дії базової станції с. Сошичне Камінь-Каширського району, контактувала з сім-картою № НОМЕР_7 (10 год. 47 хв.), а 29.03.2014 року знаходилася у зоні дії базової станції Тернопільської області, контактувала з сім-картою № НОМЕР_7 (07 год. 03 хв., 09 год. 55 хв.), що підтверджує показання потерпілого про те, що ОСОБА_5 приїхав у с. Сошичне 27 березня 2014 року в першій половині дня (вранці) та показання потерпілого і свідка ОСОБА_9 про те, що вони декілька разів після того як зник вантаж телефонували вранці 29 березня 2014 року на № , а невдовзі зв`язку з цим номером телефону більше не було. Окрім того, згідно з цією інформацією, мали місце телефоні з`єднання сім-карти № НОМЕР_6 та сім-карти № НОМЕР_7 о 20 год. 22 хв., о 20 год. 43 хв. 26 березня 2014 року та о 7 год. 55 хв. (зона дії базової станції Луцького району с. Струмівка), о 8 год. 52 хв. (зона дії базової станції Луцького району с. Струмівка), о 9 год. 39 хв., о 10 год. 35 хв. 27 березня 2014 року, що підтверджує показання ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_9 про те, що замовленню послуги по перевезенню вантажу з с. Сошичне передували попередні домовленості, а також підтверджує показання останнього про те, що незадовго до приїзду у с. Сошичне водій повідомляв, що доїжджає до м. Луцька.

З протоколу огляду від 11 травня 2014 року, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_8 , НОМЕР_9 та протоколу огляду предметів від 14 травня 2014 року вбачається, що автомобіль марки «Scania», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та бортовий причіп «Trouillet» червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належать ОСОБА_5 (Т. 2 а.с.п. 3, 5, 35).

Аналізуючи вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що показання потерпілого ОСОБА_7 є послідовними, детальними, не містять суттєвих суперечностей і узгоджуються з показаннями допитаних у судовому засіданні свідків та дослідженими матеріалами кримінального провадження. Підстав ставити під сумнів показання потерпілого та свідків немає, а тому суд вважає їх правдивими і бере за основу при постановленні вироку.

Доводи захисника про зміну у судовому засіданні потерпілим та свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 своїх показань (оскільки останні під час досудового розслідування давали показання про те, що усі домовленості щодо строків виїзду з пункту завантаження вантажу і до пункту призначення вони вели з власником автомобіля (а не казали, що з ОСОБА_5 )), суд вважає безпідставними з огляду на таке. В дійсності власником автомобіля, який прибув у с. Сошичне для перевезення вантажу, є ОСОБА_5 , обоє осіб, як ОСОБА_5 , так і невстановлена досудовим слідством особа, які приїхали у с. Сошичне, представилися іменами ОСОБА_12 . Як показав у судовому засіданні свідок ОСОБА_32 , який під час досудового розслідування проводив допит потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_14 ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , показання кожного з них у протоколах допитів він записував з їхніх слів в точності передаючи зміст таких показань.

Разом з тим, з протоколів допиту потерпілого ОСОБА_7 від 30 березня 2014 року та свідків ОСОБА_9 від 31 березня 2014 року і ОСОБА_10 від 07 квітня 2014 року вбачається, що питання про те, якому саме власнику автомобіля: дійсному, тобто ОСОБА_5 чи тому, що назвався у с. Сошичне власником автомобіля, - вони повідомляли про день виїзду з с. Сошичне та пункт призначення вантажу, не було з`ясовано слідчим під час допиту окремо кожного з них.

В той же час, згідно з протоколом одночасного допиту потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 від 14 травня 2014 року, під час цього допиту ОСОБА_7 та ОСОБА_9 чітко вказали на ОСОБА_5 як на особу, якій вони повідомляли про день виїзду з вантажем з с. Сошичне та пункт призначення вантажу м. Харків (ринок «Перший кілометр»), а також дали показання за яких обставин вони замовили автомобіль для здійснення перевезення картоплі, як скуповували картоплю та як виявили зникнення вантажу, що повністю узгоджується з їхніми показанням у судовому засіданні.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 3 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, вчинене у великих розмірах.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України розмір неоподатковуваного мінімуму для норм кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Станом на 2014 рік, тобто на час вчинення злочину, що ставиться у вину ОСОБА_5 , розмір податкової соціальної пільги становив 609 грн.

Згідно з приміткою до ст.185 КК України, у ст. 190 КК України значна шкода визнається із врахуванням матеріального становища потерпілого та якщо йому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у великих розмірах визнається злочин, що вчинений однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Враховуючи наведене, при кваліфікації дій за ч. 2 ст. 190 КК України за кваліфікуючої ознакою вчинення шахрайства, що завдало значної шкоди потерпілому, розмір шкоди станом на 2014 рік, тобто на час вчинення злочину, мав би становити не менше як 60900 грн., а при кваліфікації дій за ч. 3 ст. 190 КК України, а саме, вчинення шахрайства у великих розмірах - не менше як 152250 грн.

Наявні у матеріалах кримінального провадження записи з підрахунками на аркушах паперу з зошита (Т. 1 а.с.п. 142 -149) самі по собі не можуть бути достатнім і належним доказом розміру заподіяної потерпілому злочином шкоди.

Разом з тим, як вбачається з показань у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які ставити під сумнів підстав немає, потерпілим було придбано 25 тон картоплі на загальну суму 105000 грн., а тому, суд приходить до висновку, що саме на таку суму потерпілому завдано злочином майнову шкоду.

Довідки про вартість картоплі, на які посилається сторона обвинувачення як на доказ вартості завданих потерпілому майнових збитків, з огляду на відсутність відомостей про якість, вид, сорт картоплі, не можуть бути належним та достатнім доказом розміру завданих потерпілому збитків.

Інших доказів, які б свідчили про те, що потерпілому злочином завдано шкоду в іншому, більшому, розмірі, суду надано не було.

За таких обставин, обґрунтованими є доводи сторони захисту, що кількість картоплі в розмірі 25533 кг та її вартість на суму 180773 грн. 64 коп., які поставлено в обвинувачення ОСОБА_5 , жодними доказами не підтверджені.

В той же час посилання захисника на те, що не встановлено факту належності картоплі ОСОБА_7 , є необґрунтованими. З показань допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_14 ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , вбачається, що кошти, за які купувалася у населення картопля, належали ОСОБА_7 .

Відсутність у потерпілого передбаченої законодавством бухгалтерської документації на придбану ним картоплю не спростовує висновок суду щодо її належності на праві власності останньому та вартості 105000 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Шахрайство належить кваліфікувати як здійснене за попередньою змовою групою осіб тоді, коли за домовленістю, яка виникла до початку вчинення відповідного злочину, у ньому брали участь як співвиконавці дві й більше особи.

У випадку коли одна особа почала виконання об`єктивної сторони цього злочину, а потім до її дій долучилась інша особа, то в такому випадку не можна говорити про наявність між такими особами попередньої змови, порозуміння, навіть якщо такі особи діяли погоджено.

Відсутність попередньої змови між особами на вчинення конкретного злочину не виключає тієї обставини, що злочинні дії можуть були вчинені групою осіб (співучасть без попередньої змови).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У відповідності до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п. 4 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Досліджені безпосередньо судом докази обвинувачення: показання потерпілого, свідків та матеріали кримінального провадження, зібрані під час досудового розслідування, достовірно не підтверджують висновки досудового слідства про наявність між ОСОБА_5 та невстановленою досудовим розслідуванням особою попередньої змови на вчинення шахрайства.

Стороною обвинувачення не розкрито де, коли та за яких обставин ОСОБА_5 попередньо до початку злочину домовився з іншою невстановленою досудовим слідством особою про спільне його вчинення, хто був ініціатором вчинення злочину, тобто доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_5 попередньої домовленості з іншою особою про заволодіння шляхом зловживання довірою майном потерпілого немає, а тому таку кваліфікуючу ознаку як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб належить виключити з обвинувачення.

Те, що ОСОБА_5 приїхав у с. Сошичне з іншою, невстановленою досудовим слідством особою, не може бути беззаперечним доказом співучасті цих осіб за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні з достовірністю встановлено винуватість ОСОБА_5 у заволодінні майном ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою, що завдало значної шкоди потерпілому, а тому суд перекваліфіковує дії обвинуваченого ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 190 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України.

Показання обвинуваченого про його непричетність до вчинення злочину, суд, з врахуванням вищенаведених та досліджених судом безпосередньо доказів, вважає неправдивими та розцінює їх як спосіб його захисту з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин.

Ті обставини, що ОСОБА_5 під час приїзду у с. Сошичне вів себе відкрито, спілкувався з іншими людьми, номерні знаки його автомобіля не були приховані, що протягом тривалого часу претензій від замовників щодо перевезення вантажів до нього не було, не свідчать про його невинуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Твердження захисника про те, що потерпілий ОСОБА_7 та свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обмовляють обвинуваченого, оскільки у такий спосіб потерпілий за відсутності справжнього винуватця, матиме можливість отримання відшкодування заподіяних йому збитків, суд, з огляду на досліджені судом докази та встановлені обставини провадження, вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Доказів на підтвердження того, що потерпілий ОСОБА_7 та свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обмовляють обвинуваченого сторона захисту не надала.

Та обставина, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не було письмової угоди щодо надання послуг по перевезенню вантажу, не свідчить про відсутність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження доводи захисника про порушення передбаченого абз. 2 ч. 1 ст. 349 КПК України порядку дослідження доказів у зв`язку з ухиленням потерпілого та свідків обвинувачення від участі у справі. Так, у судовому засіданні обвинувачений та його захисник не заперечували розпочати розгляд кримінального провадження у відсутності потерпілого, не заперечували вони і щодо зміни порядку дослідження доказів, зокрема, у частині дослідження матеріалів, зібраних під час досудового розслідування, а також не заперечували і проти допиту потерпілого ОСОБА_7 коли матеріали провадження вже були досліджені судом.

З показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_31 вбачається, що потерпілий разом з іншими особами вимагав у неї повернути кошти за картоплю, яку перевозив її чоловік ОСОБА_5 і попереджав, що у разі не відшкодування збитків останній буде направлений в місця позбавлення волі. На думку суду, такі показання не свідчать про невинуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та про неправдивість показань потерпілого ОСОБА_7 і свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

Відповідно до вимог ст. 65 КК України призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_5 вчинив умисний корисливий злочин середньої тяжкості, а також особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене та думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні, а також те, що шкоду останньому не відшкодовано, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 належить призначити покарання у виді позбавлення волі, що є найсуворішим видом покарання, який передбачено ч. 2 ст. 190 КК України, на строк 2 роки.

В той же час, беручи до уваги, що ОСОБА_5 вперше вчинив злочин, одружений, займається суспільно-корисною працею, з врахуванням тяжкості злочину, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без відбування покарання, у зв`язку з чим ОСОБА_5 належить звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Та обставина, що обвинувачений своєї вини у вчинені злочину не визнав, не є підставою для призначення йому суворішого покарання і не свідчить про неможливість його виправлення без відбування покарання з встановленням іспитового строку.

З врахуванням того, що шкоду потерпілому не відшкодовано і на утриманні ОСОБА_5 є двоє неповнолітніх дітей, суд не вбачає підстав і вважає недоцільним призначати останньому покарання у виді штрафу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є приватним підприємцем і надає послуги по перевезенню, використовуючи у своїй діяльності, яка є єдиним джерелом його доходів та доходів членів його сім`ї, власний автомобіль марки «Scania», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 із тентовим причепом марки «Trouillet», державний номерний знак НОМЕР_2 , і на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей.

За таких обставин та беручи до уваги положення п. 9 Переліку майна, що не підлягає конфіскації за судовим вироком (додаток до Кримінального Кодексу Української РСР від 28 грудня 1960 року), який (додаток), згідно з п. 2 Розділу 1 Прикінцевих та перехідних положень Кримінального Кодексу України 2001 року, не втратив чинності, суд приходить до висновку, що речові докази - автомобіль марки «Scania», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 із тентовим причепом марки «Trouillet», державний номерний знак НОМЕР_2 , які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , необхідно залишити у володінні останнього.

Підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, що передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Початок строку відбування покарання з випробуванням рахувати з дня проголошення вироку.

Речові докази - автомобіль марки «Scania», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з тентовим причепом марки «Trouillet», державний номерний знак НОМЕР_2 , залишити у володінні ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд протягом 30 днів із дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий:ОСОБА_1