Справа № 11-132/12 Головуючий у І інстанції Литвин
Провадження № 11/1090/277/12 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 02.02.2012
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Шроля В. Р.,

суддів: Полосенка В. С., Черкасова В. М.,

за участю прокурора Скрипка І. М., представника потерпілого ОСОБА_2, захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_5, захисників ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та прокурора Рокитнянського району на вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 04 листопада 2011 року за яким засуджено:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, неодруженого, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 75 000 грн.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що 06 травня 2010 року близько 21 год. 30 хв. після спільного розпиття алкогольних напоїв разом з ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 навпроти будинку № 67 по вул. Леніна в с.Запруддя Рокитнянського району Київської області розійшлися по домівках, причому ОСОБА_8 забрав з собою недопиту ними пляшку, в якій залишалося приблизно 200 гр. горілки. Цього ж вечора близько 22 год. ОСОБА_8 прийшов до місця проживання ОСОБА_5 та запропонував останньому розпити з ним спиртне, а саме горілку, яка залишилася в пляшці за вищевказаних обставин. В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_5, перебуваючи в нетверезому стані, знову повернулись на те місце, де розпивали спиртні напої та знову стали вживати горілку. Під час розмови з приводу низької ціни реалізації картоплі ОСОБА_8 зі слів ОСОБА_5, яка переросла в суперечку, між ними виникла сварка, яка у свою чергу переросла в бійку. При цьому, ОСОБА_8 ногою вдарив боляче по нозі ОСОБА_5 Останній, розлютившись від такої поведінки потерпілого, став навмисно наносити йому удари руками та ногами в різні частини тіла і в тому числі ногами в область живота та нирок., спричинивши потерпілому сінці та садна на різних частинах тіла, а також розрив селезінки, тобто тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер 7 травня 2010 року у власному будинку.

Не погоджуючись з вироком суду, засуджений подав апеляцію, в якій просить вирок суду скасувати та звільнити його з-під варти.

В обґрунтування апеляції посилається на фальсифікацію справи щодо нього, порушення його права на захист. Вказує, що на нього було здійснено фізичний та психологічний тиск, а також здійснювався тиск на свідків. Стверджує, що як досудовим слідством так і судом не було взято до уваги всі фактичні обставини справи, а саме те, що потерпілий був наркоманом, після нанесення йому ушкоджень, ОСОБА_8 ще переміщався і випивав. На думку апелянта, суд відкинув одні докази, а взяв до уваги інші факти. Вважає, що висновок експерта про можливість пересування потерпілого після розриву селезінки, є сумнівним.

Захисник засудженого ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що досудове та судове слідство велося однобічно та є неповним, оскільки залишились недослідженими обставини справи, які можуть мати істотні значення для правильного вирішення справи. При цьому посилається на те, що свої пояснення та явку з повинною ОСОБА_5 підписав не читаючи їх, під тиском працівників міліції і крім цих зізнань ніяких доказів, які б указували на вину ОСОБА_5 у справі немає. Просить в апеляції вирок суду скасувати та постановити свій вирок у даній справі.

Прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, у своїй апеляції просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Мотивує свої вимоги, тим, що вирок суду є незаконним у звязку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону. Зазначає, що судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку не зазначено механізм та локалізацію спричинених потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Крім того, на думку апелянта, при призначенні покарання засудженому ОСОБА_5 було порушено вимоги ст. 375 КПК України, а саме призначено покарання суворіше ніж за попереднім вироком суду.

Захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та перекваліфікувати дії засудженого на ч.1 ст. 119 КК України.

Обґрунтовує апеляцію тим, що досудове та судове слідство велося однобічно та є неповним і тому вина засудженого за ч.2 ст.121 КК України не доведена, а первинна кваліфікація за ч.1 ст.119 КК України була вірною. Посилається на те, що таку кількість тілесних ушкоджень, яка вказана у висновках експертиз засуджений ОСОБА_8 не наносив, не було також виявлено слідів крові засудженого ні на одязі ні на тілі потерпілого. Крім того вказує, що вирок суду в частині призначеного покарання не відповідає вимогам ст. 375 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 в своїх змінах до апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 посилаючись на однобічність та неповноту досудового і судового слідства, просить вирок суду скасувати, а справу направити на додаткове розслідування. Стверджує, що місцевим судом винесено обвинувальний вирок ОСОБА_5, який ґрунтується лише на припущеннях, на визнанні підсудним своєї вини на досудовому слідстві, яка нібито підтверджена ним під час відтворення обстановки та обставин події, оскільки не було допитано ряд свідків, не встановлено всіх обставин справи.

Вказує на те, що визнавальні покази ОСОБА_5 були здобуті дізнанням та досудовим слідством шляхом тиску на нього, без участі захисника, йому не були розяснені його права, передбачені КПК та ст. 63 Конституцією України. Звертає увагу на те, що на той час ОСОБА_5 був позбавлений права на захист та обрання захисника на свій розсуд, про що свідчить постанова слідчого про призначення йому захисника.

Також посилається на те, що під час огляду місця події, вилучений одяг потерпілого та підозрюваного, та зразки речовини схожої на кров з підлоги помешкання потерпілого та зразки його піднігтевого вмістимого досудовим слідством не досліджувалися, а навпаки окремі речові докази визнані такими, що не є речовими доказами у справі.

На думку апелянта, у справі необхідно провести додаткову комісійну судово-медичну експертизу, на розвязання якої поставити питання про час отримання потерпілим тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть та встановити конкретний час настання смерті ОСОБА_8.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора в підтримку апеляції, представника потерпілого, який вважає вирок законним, захисників засудженого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в підтримку своїх апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду першої інстанції про винність засудженого ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень за обставин зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на всебічно і повно досліджених в судовому засіданні та належним чином оцінених доказах, які зібрані у справі і не викликають сумнівів у своїй достовірності. Кваліфікація дій засудженого є правильною, і вирок суду всупереч доводам прокурора належним чином вмотивований.

В обґрунтування свого висновку про винність засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд правильно поклав покази засудженого, дані на досудовому слідстві, з яких вбачається, що в той день останній наносив потерпілому удари руками і ногами в різні частини тіла, в тому числі ногами в область живота і нирок, відтворення обстановки та обставин події за участю підсудного, яке проводилося у присутності захисника, висновок комісійної судово-медичної експертизи та інші докази, які співпадають між собою і узгоджуються з іншими обєктивними даними, встановленими в судовому засіданні.

Що стосується показів засудженого в судовому засіданні, в яких він заперечував факт нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, на що посилається він у своїй скарзі, то цим показам судом дана належна оцінка, і судом правильно розцінено їх як намагання уникнути кримінальної відповідальності, оскільки вони є суперечливими і не відповідають фактичним обставинам справи.

Із матеріалів кримінальної справи не вбачається даних про те, що органи досудового слідства здійснювали будь-який тиск на ОСОБА_5 при написанні явки з повинною, дачі пояснень, а також та на свідків. Не вказував на такі обставини засуджений і під час розгляду справи в суді.

Перевіривши матеріали справи та доводи скарг, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення відносно доведеності вини ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованого злочину і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає, тому доводи захисників ОСОБА_6, ОСОБА_4 Д щодо неповноти досудового слідства є безпідставними.

Також не ґрунтуються на матеріалах справи посилання захисника на те, що при відібранні органом дізнання пояснень від ОСОБА_5 останньому не було розяснено зміст ст. 63 Конституції України та порушено його права на захист під час проведення дізнання та досудового слідства.

З огляду на матеріали справи всі слідчі дії були проведені за участю захисника ОСОБА_6, яку обрав для захисту своїх інтересів ОСОБА_5 Г.(а.с.78 т. 1). Тому всупереч доводам адвоката участь захисника у справі була реальною та узгоджується з принципом добровільного вибору захисника, який передбачений ст. 47 КПК України.

Що стосується порушеного захисником ОСОБА_4 питання про проведення додаткової комісійної судово-медичної експертизи, то в цьому немає необхідності, оскільки досліджений в судовому засіданні висновок комплексної судово-медичної експертизи, не суперечить дослідженим і покладеним в основу вироку доказам. Також на думку апеляційного суду, немає необхідності і в допиті свідків ОСОБА_3 І, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Порушень вимог закону, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні, які можуть бути підставами для скасування вироку суду, апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, призначаючи засудженому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі, суд не врахував вимоги ст. 375 КПК України, якою заборонено при новому розгляді справи після скасування вироку не з підстав необхідності застосування закону про більш тяжкий злочин чи застосування більш суворого покарання посилювати покарання. Зазначена обставина свідчить про необхідність зміни вироку і помякшення призначеного покарання ОСОБА_11 за цей злочин до 7 років позбавлення волі, яке було визначено попереднім вироком суду.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора, засудженого та його захисників задовольнити частково.

Вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 4 листопада 2011 року щодо ОСОБА_5 змінити.

Призначене ОСОБА_5 покарання помякшити і вважати його засудженим до покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: