Ухвала іменем україни 10 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_10.,

за участю

прокурора ОСОБА_9,

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_3,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000168 від

23 листопада 2012 року за обвинуваченням

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, проживаючого АДРЕСА_1 у тому ж селищі, такого, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2, посилаючись на неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення щодо

ОСОБА_3 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, серед іншого, захисник звертає увагу касаційного суду на те, що апеляційний всупереч вимогам ч. 2 ст. 439 КПК не виконав вказівок суду касаційної інстанції та не усунув суперечності щодо наявних в матеріалах кримінального провадження висновків експертиз, які досліджувались у судовому засіданні місцевого суду. На думку захисника, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 419, 439 КПК.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2013 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

За вироком суду ОСОБА_3 визнано винним і засуджено за те, що він 28 липня 2012 року приблизно о 02.40 год. у стані алкогольного сп'яніння біля домоволодіння АДРЕСА_2 Павлоградського району Дніпропетровської області штовхнув ОСОБА_4 обома руками у плече, від чого жінка, вдарившись головою об бетонну трубу, впала на землю. Після цього ОСОБА_3 з метою приховання слідів злочину перетягнув її на територію вказаного покинутого домоволодіння, де зі значною силою двома цеглинами завдав не менше двох ударів по голові потерпілої, спричинивши останній тілесні ушкодження, від яких настала її смерть.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого

2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_3 залишено без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_2 та засудженого ОСОБА_3, які кожен окремо підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який вважав, що постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2010 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_3 було залишено без зміни.

Непогоджуючись із постановленими у кримінального провадженні судовими рішеннями, захисник ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою.

Зокрема, посилаючись у касаційній скарзі на допущені в ході досудового та судового слідства істотні порушення кримінального процесуального закону, просила постановлені у кримінальному провадженні судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалою касаційного суду від 23 жовтня 2014 року ухвалу апеляційного суду від 03 липня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Однією з підстав для скасування рішення було те, що цей суд усупереч ст. 419 КПК, залишаючи апеляційні скарги осіб, які їх подали, без задоволення, не надав вичерпної відповіді, на яких підставах визнав їх доводи неспроможними. Крім того, касаційний суд констатував, що суд апеляційної інстанції фактично не проаналізував доводів захисника щодо незаконності оскаржуваного вироку і не дав оцінки стосовно їх обґрунтованості чи відсутності такої, а фактично просто навів перелік доказів, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні умисного вбивства

ОСОБА_5 Також колегія суддів касаційного суду в своєму рішенні зазначила, що мотивувальна частина ухвали апеляційного суду не містить повноцінної відповіді на твердження захисника про порушення судом першої інстанції положень ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, з огляду на наявність в матеріалах справи кількох суперечливих висновків експертиз, які досліджувалися в судовому засіданні. Зокрема, йшлося про здійснення оцінки ряду доказів з точки зору належності та допустимості.

У результаті нового перегляду справи Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 12 лютого 2015 року залишив без зміни вирок місцевого суду щодо ОСОБА_3

Не погоджуючись із цим рішенням, захисник вдруге звернувся до суду касаційної інстанції зі скаргою, в якій посилається на порушення апеляційним судом кримінального процесуального закону під час нового перегляду вироку місцевого суду щодо ОСОБА_3, зокрема на порушення вимог статей 419, 439 КПК.

На думку колегії суддів, апеляційний суд під час нового апеляційного розгляду не дотримався вимог статей 419, 439 КПК, не врахував підстав скасування попереднього судового рішення, не виконав вказівок касаційного суду, не зазначив переконливих підстав, через які апеляцію захисника фактично визнав необґрунтованою.

Невиконання вимог статей 419, 439 КПК є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу є підставою для скасування ухвали та направлення справи на новий апеляційний розгляд, під час якого суду необхідно повною мірою врахувати та виконати вказівки касаційного суду, які є обов'язковими, та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 433, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року щодо ОСОБА_3 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8