Справа № 2011/8324/12
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представників цивільного позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у попередньому судовому засіданні матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.5 ст.191, ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 КК України, -

Встановив:
Вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 20.11.2014 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 КК України, призначено покарання у відповідності до ч.1 ст.70 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно розпорядних та адміністративно господарських повноважень на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, що належить підсудному на праві власності.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28.07.2015 року зазначений вирок суду першої інстанції від 20.11.2014 року у відношенні ОСОБА_7 скасовано, кримінальну справу направлено до того ж суду, на новий розгляд в іншому складі. Запобіжний захід ОСОБА_7 - тримання під вартою скасовано, звільнено з під варти в залі судового засідання, запобіжний захід ОСОБА_7 вважать раніше обраний підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Частиною 1 статті 281 КПК України (1960 року) передбачено повернення справи для додаткового розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового розслідування може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Відповідно до п.6 ст.244 КПК України (1960 року) за результатами попереднього розгляду справи суддя своєю постановою приймає рішення про повернення справи для додаткового розслідування.

Згідно ч.1 ст.246 КПК України (1960 року) під час попереднього розгляду справи суддя за власною ініціативою або за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника або законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу для додаткового розслідування у випадках, коли під час порушення справи, проведення дізнання або досудового розслідування були допущені такі порушення вимог цього Кодексу, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Суд, вислухавши прокурора та представників цивільного позивача, які заперечували проти направлення справи на додаткове розслідування, захисника, ОСОБА_7 , які наполягали на поверненні прокурору району даної справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що справа підлягає поверненню прокурору для додаткового розслідування.

Відповідно до ч.2 ст.223 КПК України (1960 року) обвинувальний висновок складається з описової та резолютивної частини. В описовій частині зазначаються: обставини справи, як вони були установлені на досудовому розслідуванні; місце, час, спосіб, мотиви та наслідки злочину, скоєного кожним з обвинувачених, а також докази, зібрані у справі, відомості про потерпілого, показання кожного з обвинувачених по суті пред`явленого йому обвинувачення, доводи, наведені ним на свій захист, та результати їх перевірки; наявність обставин, що обтяжують чи пом`якшують його покарання.

З формулювання обвинуваченого висновку ОСОБА_7 незрозуміло як, коли та від кого останній отримав грошові кошти, що належать ПО «Ломбард ЗАТ «Грантополіс і компанія» за видатковими касовими ордерами за липень жовтень 2010 року в сумі 220331 грн. та за жовтень 2010 року серпень 2011 року в сумі 473165 грн.

Статтею 64 КПК України (1960 року) на орган досудового розслідування покладений обов`язок доказування характеру та розміру майнової шкоди, завданої злочином. Зазначена вимога кримінально процесуального закону передбачає необхідність однозначного встановлення дійсного розміру шкоди завданої злочином.

З формулювання обвинувачення ОСОБА_7 вбачається, що останній отримав грошові кошти, що належать ПО «Ломбард ЗАТ «Грантополіс і компанія», по видатковим касовим ордерам за липень жовтень 2010 року в сумі 220331 грн. та за жовтень 2010 року серпень 2011 року в сумі 473165 грн., що складає загальну суму 693496 грн.

Сума матеріальної шкоди, що заявлена ПО «Ломбард ЗАТ «Грантополіс і компанія» в цивільному позові в розмірі 854484,45 грн. є значно вищою та необґрунтована.

Крім того, згідно висновку судово економічної експертизи № 12417 від 05 січня 2012 року, на яку орган досудового розслідування посилається як на доказ завданого обвинуваченим збитку, заборгованість на користь товариства від імені ОСОБА_8 складає 676569,73 грн.

Таким чином, має місце неповнота встановлення суми матеріальної шкоди та суми, що підлягає стягненню на користь ПО «Ломбард ЗАТ «Грантополіс і компанія» з винної особи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином» із змінами за №№ 13 від 25.12.1992 року та 12 від 03.12.1997 року визначено, якщо в стадії віддання обвинуваченого до суду виявиться, що розмір шкоди визначити неможливо, а він впливає на кваліфікацію злочину, на призначення винному міри покарання і на вирішення інших питань, зазначених у статті 324 КПК України справа підлягає поверненню на додаткове розслідування.

Окрім цього, в обвинувальному висновку в якості доказу вини обвинуваченого у привласненні майна зазначений висновок судово товарознавчої експертизи № 481 від 07 березня 2012 року, згідно якої вартість привласненого майна з урахуванням зносу складає 10837 грн. Однак, ОСОБА_7 обвинувачується у привласненні грошових коштів, а обвинувачення у привласненні будь якого майна йому не пред`являлося.

Дана неправильність та неповнота досудового розслідування має наслідком порушення права ОСОБА_7 на захист.

Крім того, обвинувальний висновок містить посилання на статті кримінального закону, формулювання яких не відповідає принципу правової визначеності.

Так, дії ОСОБА_7 , крім ч.5 ст.191 та ч.2 ст.366 КК України, органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.364-1 КК України. Згідно обвинувального висновку дії, що кваліфіковані за ч.2 ст.364-1 КК України ОСОБА_7 скоїв в період часу: липень жовтень 2010 року та жовтень 2010 року серпень 2011 року. Кримінальний кодекс України статтею 364-1 доповнений Законом України від 07 квітня 2011 року, після чого до тексту даної статті неодноразово вносилися зміни, що стосуються як диспозиції, так і санкції частин цієї статті. За такої редакції кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.364-1 КК України неможливо зробити однозначний висновок про правильність кваліфікації його дій за цим законом, оскільки в обвинувальному висновку не відображено за який період часу його дії мали даний склад злочину.

Крім того, в обвинувальному висновку не вказано в якій редакції ст..364-1 КК України ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення, незрозуміло чому його дії кваліфіковані за ч.2 ст.364-1 КК України, яка передбачає настання тяжких наслідків внаслідок зловживання повноваженнями службовою особою, оскільки настання таких наслідків органом досудового розслідування йому не пред`являлося.

Порушення кримінального закону під час досудового розслідування має наслідком порушення права ОСОБА_7 на захист у зв`язку з неконкретністю обвинувачення та неправильністю застосування кримінального закону.

Таким чином, викладене вище свідчить про неповноту та неправильність досудового розслідування, яка не може бути усунута в судовому засіданні, а тому суд повертає дану кримінальну справу прокурору для додаткового розслідування.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 підписку про невиїзд з постійного місця проживання, залишити без змін.

Керуючись ст.ст.223,224,246,281 КПК України (1960 року) суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.5 ст.191, ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 КК України повернути прокурору Дзержинського району міста Харкова на додаткове розслідування для усунення виявлених порушень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 підписку про невиїзд з постійного місця проживання, залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 діб з дня проголошення шляхом подачі апеляції через Дзержинський районний суд міста Харкова.

Головуючий: