Дата документу Справа № 312/114/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 312/114/15-к Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/317/16 Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 336 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Запорізької області апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_8 на вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Білозерка Велікобілозерського району Запорізької області, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, не одруженого, який працює на посаді електромеханіка станційного устаткування електрозв`язку І категорії в Запорізькій філії ПАТ «Укрателеком» Василівського РЦТ 534р, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України і йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

На підставі п.п. 3,4 ч.1 ст. 336 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, а також періодично з`являтися для реєстрацію в кримінально-виконавчу інспекцію.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду першої інстанції, відповідно до Закону України № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року та Указу Президента України № 15/2015 від VІІ від 15.01.2015 року на території України, в тому числі на території Запорізької області оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

З 25 березня 1995 року дотеперішній час ОСОБА_7 як військовозобов`язаний перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

06 квітня 2015 року військовозобов`язаний ОСОБА_7 пройшов медичний огляд та на підставі довідки військово-лікарської комісії № 108 визнаний придатним до військової служби. Після проходження 06 квітня 2015 року медичного огляду в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, відмовився від отримання мобілізаційного посвідчення (повістки) про прибуття його до вищезазначеного комісаріату 07 квітня 2015 року о 08-00 годині. Щодо наслідків неявки за викликом був належним чином повідомлений.

Проте, ОСОБА_7 з метою ухилення від призову за мобілізацією, порушуючи вимоги статті 65 Конституції України, статей 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указ Президента України «Про часткову мобілізацію», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, будучи належним чином попередженим про наслідки неприбуття та придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин, маючи можливість прибути, ухилився від призову за мобілізацією і 07.04.2015 року не прибув до місця призову, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , про причини неприбуття до призову за мобілізацією не повідомив.

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь в розгляді скарги судом першої інстанції, ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винуватості та юридичну кваліфікацію дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 336 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі винного внаслідок м`якості, посилаючись на необгрунтованість застосування ст.75 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення обвинувального вироку повно та об`єктивно провів судове слідство, висновки суду, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, правильно застосував кримінальний закон, якій підлягав застосуванню, а також дотримався норм кримінально-процесуального закону під час розгляду справи та постановлення вироку.
Окремо зазначає, що при призначені покарання суд правильно врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, те що він має постійне місце роботи та постійне місце проживання, позитивно характеризуюся за місцем роботи, не перебуває на психіатричному та наркологічного обліку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, не намагався ухилитися від слідства та суду, та правильно прийшов до висновку, що його виправлення та покарання можливе без ізоляції від суспільства.

Тільки після отримання вироку суду, та досконального вивчення законодавства з питання надання відстрочки від призову під час мобілізації він погодився з висновками суду та не став оскаржувати винесений відносно його обвинувальний вирок.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, обвинуваченого, який не підтримав апеляційну скарг та просив залишити її без задоволення, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з настуних підстав.

Аналізуючи та враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які перевірені доказами, суд правильно дійшов до висновку про те, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі.
Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст. 336 КК України, як ухилення від призову за мобілізацією.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 по справі ніким не оспорюється.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд враховав ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Окремо, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував, що обвинуваченим скоєно злочин у сфері забезпечення мобілізації, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та постійне місце роботи, позитивно характеризується як за місцем проживання так і за місцем роботи, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, а також керуючись принципом гуманізму, дійшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією статті 336 КК України, а також враховуючи, що ОСОБА_7 має вищу освіту, вперше притягається до кримінальної відповідальності, під час досудового розслідування та впродовж розгляду кримінального провадження в суді він показав себе з позитивної сторони, за весь цей час до адміністративної відповідальності не притягався, суд дішов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, що дає суду право, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
За вказаних обставин, як зазначив суд у вироку, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду. При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що в суді апеляційної інстанціїї обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину та щиро покаявся.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто під час реального відбування покарання, на думку колегії суддів є непереконливим
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: 1. 2. 3.