Справа № 373/3044/15-к
В И Р О К
Іменем України
16 січня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000126 від 25.09.2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харків, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовозобов`язаного, розлученого, інвалідності не має, тяжкими психічними хворобами не страждав і не страждає, призваного на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , санітарного інструктора батареї управління військової частини польова пошта НОМЕР_1 , розташованої в АДРЕСА_1 , сержанта, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ч.4 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.06.2015 року сержант ОСОБА_5 , призваний Дергачівсько-Золочіським ОРВК Харківської обл., на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №73 від 13 липня 2015 року сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу, призначено на посаду санітарного інструктора батареї управління вказаної військової частини та поставлено на всі види забезпечення.
Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сержант ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. З моменту оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Згідно з п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, у разі оголошення мобілізації військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління.
Згідно п. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацією, а відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 затвердженого Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII, на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва оголошена часткова мобілізація.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Проходячи військову службу, сержант ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України , затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 №551-ХІV (далі - Статутів) повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військову присягу, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Незважаючи на вищевикладене, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
16 серпня 2015, перебуваючи у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 , сержант ОСОБА_5 самовільно без дозволу безпосереднього командира залишив територію військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
24 серпня 2015 сержант ОСОБА_5 самостійно повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , але 26.08.2015 повторно самовільно залишив територію військової частини і самостійно повернувся 28.08.2015 до розташування вказаної військової частини.
Таким чином, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 сержант ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, без дозволу безпосереднього командира у період 16 серпня 2015 по 24 серпня 2015 та повторно з 26 серпня 2015 по 28 серпня 2015 самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 без поважних причин, в умовах особливого періоду, обов`язки військової служби не виконував, проводив час на власний розсуд.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду.
16.01.2016 року між прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000126 від 25.09.2015 року, з одного боку, та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 , з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з умовами угоди обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненому злочині, передбаченому ч.4 ст. 407 КК України і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні, сприяти досудовому слідству. З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з урахуванням особи винного, а саме: щирого його каяття, активного сприяння розкриттю злочину, збігу тяжких матеріальних обставин, беручи до уваги інтереси суспільства, застосовуючи ст. 69 КК України, сторони узгодили ОСОБА_5 покарання необхідне й достатнє для його виправлення, а також з метою попередження вчинення ним нових злочинів, яке є більш м`яким, нижчим від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 407 КК України, у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частиною 4 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, що на підставі ст. 12 КК України є тяжким злочином. Свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення визнав беззастережно.
У кримінальному провадженні потерпілий участі не бере.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, передбачені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладені та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
З врахуванням умов укладеної угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, суд прийшов до переконання, що укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим є добровільним. Укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України. Міра покарання, узгоджена в угоді, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, і є необхідною та достатньою умовою для виправлення його і попередження вчинення ним нових злочинів та відповідає принципам справедливості і гуманності.
З огляду на викладене, заслухавши думку сторін про можливість затвердження угоди, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості, укладену 16.01.2016 року між прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , слід затвердити, оскільки підстав для відмови в її затверджені не встановлено і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 394, 468, 469, 472, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 16 січня 2016 року між прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону лейтенантом юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000126 від 25.09.2015 року, та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання:
за ч.4 ст. 407, 69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав передбачених ст. 394 КПК України, через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.
СУДДЯ: ОСОБА_1