11-кп/775/239/2015(м)
263/2721/13-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора

за участю представника потерпілої

за участю захисників:

та обвинувачених ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000358 від 03 грудня 2012 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , старшого прокурора прокуратури Жовтневого району м. Маріуполя Донецької області прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 січня 2014 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Батумі Аджарської Автономної Республіки Грузії, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, такого, що в силу ст.89 КК України судимості не мав, мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за:

- ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч.4 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- п.п. 7, 12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_10 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, та

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, такого, що в силу ст.89 КК України судимості не мав, мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за:

- ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- ч.4 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- п.п. 7, 12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_11 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років,

встановила:

відповідно до вироку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Огли визнано винуватими у вчиненні злочинних дій за наступних обставин.

В один з днів літнього місяця 2012 року в денний час, ОСОБА_10 , перебуваючи на міському пляжі, розташованому по Приморському бульвару в Приморському районі м. Маріуполя, переслідуючи мету носіння, зберігання та придбання вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, знайшов (незаконно придбав) пістолет ZORAKI № НОМЕР_1 моделі 914 - S, який переніс за місцем свого мешкання до квартири АДРЕСА_3 , де став зберігати в одній з кімнат зазначеної квартири без передбаченого законом дозволу.

02 грудня 2012 року о 23.52 год. ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом з ОСОБА_11 , зайшли до нічного клубу «Арка», розташованого по проспекту Леніна, 68 в Жовтневому районі міста Маріуполя, де ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , знаходячись у коридорному приміщенні, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, використовуючи зазначену зброю, ігноруючи елементарні правила поведінки, що існують в суспільстві, виражаючи свою перевагу по відношенню до громадського порядку, з хуліганських спонукань, прагнучи протиставити себе суспільству шляхом приниження інших громадян, діючи з особливою зухвалістю, безпричинно, завідомо до ОСОБА_11 , який своєю присутністю надавав ОСОБА_10 впевненості та забезпечував можливість безперешкодного вчинення правопорушення, став здійснювати постріли у бік ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , причинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді сліпого поранення лівого стегна, яке за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та потребують для свого лікування строк понад 6-ти, але не більш 21-го дня.

З метою припинення хуліганських дій, на ОСОБА_10 накинувся ОСОБА_17 та застосував фізичну силу, спрямовану на обеззброєння нападника. В цей час ОСОБА_11 , керуючись єдиним з ОСОБА_10 злочинним наміром, усуваючи перешкоди можливості вчинення останнім хуліганських дій із застосуванням вогнепальної зброї, пов`язаного з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, обхопив ОСОБА_17 руками за тулуб, чим перешкодив його вільним рухам, обмежив в пересуванні та допоміг ОСОБА_10 звільнитися від захвату. Після чого ОСОБА_10 , приблизно о 23.52 год., здійснюючи єдиний з ОСОБА_11 спонтанно виниклий злочинний намір, спрямований на позбавлення життя з хуліганських мотивів, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , який цей час утримував ОСОБА_17 , чим сприяв доведенню злочинного наміру до кінця, усвідомлюючи перебування в громадському місці, на ґрунті явної неповаги до суспільства, з хуліганських спонукань, які супроводжувались особливою зухвалістю, застосовуючи вогнепальну зброю з метою умисного вбивства, грубо порушуючи при цьому громадський порядок та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою позбавити життя ОСОБА_17 розвернувся обличчям до останнього та, утримуючи у правій руці пістолет, здійснив два цілеспрямованих постріли в область грудної клітини - місця розташування життєво-важливих органів ОСОБА_17 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді вогнепального кульового сліпого проникаючого поранення передньої поверхні середньої частки правої легені з крововиливом навколо пошкодження в тканину легені, що доходить до кореня правої легені; трьох саден по передній поверхні грудної клітини справа. Тілесне ушкодження у вигляді сліпого вогнепального кульового поранення грудної клітини з пошкодженням правої легені, ускладнилось гострим недокрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку та легенів, що призвело до смерті ОСОБА_17 .

Продовжуючи спільні дії, спрямовані на вчинення хуліганства, ОСОБА_11 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, підняв з підлоги (незаконно придбав) вогнепальну зброю короткодульний, гладкоствольний пістолет ZORAKI № НОМЕР_1 моделі 914-S, яку вронив ОСОБА_10 в момент падіння, безпричинно, ігноруючи елементарні правила поведінки, що існують в суспільстві, виражаючи своє зверхнє відношення до громадського порядку, з хуліганських спонукань, використовуючи зазначену вогнепальну зброю, діючи умисно та узгоджено за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, пов`язаною з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, здійснив декілька пострілів у бік присутніх в приміщенні нічного клубу «Арка» ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 . Після здійснення пострілів, ОСОБА_11 розмахував пістолетом, направляючи його у бік присутніх в коридорному приміщенні нічного клубу, чим забезпечив безперешкодну втечу собі та ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зникли з місця вчинення злочину. Пістолет ОСОБА_11 незаконно зберігав при собі та став носити без передбаченого законом дозволу, пересуваючись по території Жовтневого району міста Маріуполя, а потім сховав його в автомобільну покришку, вкопану в землю дитячого майданчика у дворі будинку АДРЕСА_4 .

04 грудня 2012 року в період часу з 19.10 год. до 19.32 год. в ході слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 працівники міліції в присутності понятих в покришці, вкопаній в землю на дитячому майданчику у дворі будинку АДРЕСА_4 виявили та вилучили пістолет ZORAKI № НОМЕР_1 з магазином, який є короткоствольною, гладкоствольною вогнепальною зброєю - самозарядним пістолетом ZORAKI, моделі 914-S, заводського виготовлення, іноземного виробництва, калібру 9 мм Р.А.К.

На вирок суд першої інстанції надійшли апеляційні скарги від захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , старшого прокурора прокуратури Жовтневого району м. Маріуполя Донецької області прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 . Огли закрити за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень. В обґрунтування своїх апеляційних вимог, захисник вказує, що під час проведення досудового розслідування були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та порушено гарантоване п.14 ч.3 ст.42 КПК України право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. Вказує, що висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи, вважає, що суд безпідставно відкинув докази, які могли істотно вплинути на спростування доведеності вини ОСОБА_11 . Огли у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Не погоджується з висновками суду в частині встановлення його мотивів, форми вини, співучасті ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікуючих ознаках кримінального правопорушення, у вчинення якого ОСОБА_11 визнано винним.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, посилається на те, що стороною обвинувачення не зібрано, а судом не встановлено доказів у підтвердження того, що інкриміновані ОСОБА_11 . Огли кримінальні правопорушення були вчинені за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 . Вважає, що органом досудового розслідування та судом не встановлено, що між учасниками групи до початку вчинення кримінального правопорушення, зокрема вбивства, була домовленість про його спільне вчинення, розподіл ролей з метою досягнення спільної злочинної мети. В обґрунтування цього твердження наводить пояснення допитаних у суді свідків, потерпілого ОСОБА_16 , даних, зафіксованих камерою внутрішнього та зовнішнього відео спостереження нічного клубу «Арка», деталізацію телефонних розмов між обвинуваченими 02 та 03 грудня 2012 року, які на думку сторони захисту спростовують висунуте ОСОБА_11 . Огли обвинувачення.

Посилаючись на відеозапис з камер відеоспостереження, зауважує, що ОСОБА_11 . Огли 02 грудня 2012 року поза межами нічного клубу ні з ким з присутніх в конфлікт не вступав, хуліганського умислу на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_17 , а також попередньої змови з ОСОБА_10 на вчинення вбивства потерпілого та хуліганства - не мав, а побачивши, як між ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_17 виникла боротьба, ОСОБА_11 , намагаючись увести свого знайомого з нічного клубу, обхватив за тулуб ОСОБА_17 , з метою відтягти його від ОСОБА_10 та припинити конфлікт, а не з метою вбивства потерпілого.

В апеляції захисник ОСОБА_11 оспорює і висновки суду про доведеність вини останнього за ч.1 ст.263 КК України, оскільки пістолет ZORAKI віднесено до розряду сигнальних пістолетів, а не вогнепальної зброї, однак його переробки кустарним способом у вогнепальну зброю не встановлено. Крім того вважає, що ОСОБА_11 добровільно показав працівникам міліції місце, де він сховав пістолет та передав слідству вказану зброю, що підтверджується матеріалами справи та згідно ч.3 ст. 263 КК України виключає його кримінальну відповідальність за цим обвинуваченням.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 вказує, що вирок підлягає зміні в порядку, передбаченому ст.409 КПК України в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_10 .

Зі змісту апеляції убачається, що він оскаржує висновки суду, наведені у вироку стосовно правової кваліфікації дій обвинувачених за ч.4 ст.296 КК України, в частині вчинення цього кримінального правопорушення групою осіб. Стверджує, що в обстановці, що склалася, дії ОСОБА_11 не носили хуліганський характер, оскільки останній не наносив потерпілому ОСОБА_17 жодного удару, що можна було б вважати проявом цинізму та неповаги до суспільства, притаманних хуліганству, а відчувши загрозу з боку невідомого потерпілого, який вступив в боротьбу з ОСОБА_10 , намагався його стримати за звільнити ОСОБА_10 .

Вважає припущенням і висновки суду про те, що ОСОБА_10 застосував зброю, яка була в нього і раніше під час конфлікту з охоронцями нічного клубу приблизно о 23.00 год. О 02 грудня 2012 року, тільки узгодивши свої дії з ОСОБА_11 . Огли, який прийшов до вказаного клубу пізніше. Зауважує на тому, що цей висновок суду, не знайшов свого підтвердження жодним з досліджених у суді доказів. Вказує, що суд при кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.2 ст.296 КК України припустився істотних суперечностей стосовно об`єкту злочинного посягання та неправильно застосував кримінальний закон.

В цій частині він вказує, що висновки суду, покладені в основу кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.4 ст.296 КК України, містять дані про його бажання помсти через образу, завдану застосуванням сили щодо нього та ОСОБА_19 з боку охоронців закладу ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 . На думку захисника, з досліджених судом доказів убачається, що дії ОСОБА_10 не були безпричинними, були обумовленими конфліктом, неприязними стосунками, що передували події кримінального правопорушення, а тому, вони суперечать висновку суду про хуліганський мотив дій ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 оскаржує також і доведеність вини ОСОБА_10 за п.п.7,12 ч.2 ст.115 КК України. Наголошує на тому, що висновки суду про доведеність умислу ОСОБА_10 на настання смерті потерпілого ОСОБА_17 не відповідають фактичним обставинам справи, вирок суду не містить даних в обґрунтування умисної форми вини обох обвинувачених, наявності в них спільного умислу на вчинення вбивства потерпілого та бажання настання його смерті, а також будь-яких даних, які свідчили б про наявність попередньої змови між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Огли на вчинення вбивства.

Захисник вважає, що поза увагою суду залишилось і твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про використання зброї, яку він не вважав смертельною, тому умислу на заподіяння смерті потерпілому не мав. Вказує, що суд у вироку не спростував доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про механізм заподіяння ним потерпілому тілесних ушкоджень під час боротьби з ним, не взяв до уваги короткий проміжок часу від захоплення потерпілим ОСОБА_10 та його остаточного звільнення. Зауважує на тому, що свідки не бачили пострілів, а тільки чули їх, тому постріли могли статися за обставин, вказаних обвинуваченим, а не свідками.

Вважає, що кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.2 ст.115 КК України, тобто вчинення умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб, суперечить точному змісту рекомендацій, викладених у п.п.11, 16 Постанов Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи», згідно яких умисним вбивством вважається вчинення за попередньою змовою групою осіб, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб, які заздалегідь, тобто до початку злочину домовилися про спільне його виконання. Крім того, вказує, що бійку розпочав сам потерпілий, що взагалі виключає відповідальність ОСОБА_10 за п.7 ч.2 ст.115 КК України.

Посилаючись на висновки судово-медичної експертизи, наводить міркування, які на його думку, підтверджують, що при наданні потерпілому ОСОБА_17 своєчасної медичної допомоги в ніч з 02 грудня 2012 року на 03 грудня 2012 року, він міг залишитися живим. З цього приводу захисник вказує на неповноту проведеного досудового розслідування і судового слідства та вважає, що характер і розвиток причинного зв`язку між заподіяними потерпілому тілесними ушкодженнями та наслідками у виді смерті при несвоєчасному наданні йому медичної допомоги, не були встановлені слідством та судом, а тому, наслідки у виді смерті потерпілого не охоплювалися умислом ОСОБА_10 .

Захисник оспорює і висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 за ч.1 ст.263 КК України, оскільки пістолет ZORAKI віднесено до розряду сигнальних пістолетів, а не вогнепальної зброї, ознак його переробки кустарним способом у вогнепальну зброю органом досудового розслідування та судом встановлено не було.

Крім того, захисники обох обвинувачених вважають, що суд безпідставно поклав в основу обвинувального вироку недопустимі докази, які в порушення вимог кримінального процесуального Кодексу України не були відкриті стороні захисту для ознайомлення, фіксації та вивчення з метою здійснення захисту, а саме речові докази у кримінальному провадженні. Зауважують і на тому, що докази отримані судом під час судового слідства, зокрема, брюки свідка ОСОБА_21 також є недопустимим доказом, оскільки цей доказ було отримано поза межами строку, встановленого судом в ухвалі про судове доручення, з порушенням вимог КПК України про відкриття іншій стороні даного доказу, а також об`єктивною втратою цією річчю будь-якої доказової сили та знищенню даних про злочин внаслідок неодноразового механічного втручання.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 . Огли та ОСОБА_10 взнати винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.п.1, 7, 12 ч.2 ст.115 КК України, тобто замаху на умисне вбивство двох і більше осіб за попередньою змовою групою осіб з хуліганських мотивів; п.п.7, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України - за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство; ч.1 ст.263 КК України за незаконне поводження зі зброєю, тобто носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Вважає, що за сукупністю злочинів ОСОБА_10 слід призначити покарання у виді довічного позбавлення волі, а ОСОБА_11 . Огли призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі з відбуття покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

В своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що суд помилково прийшов до висновку про перекваліфікацію дій ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Огли за ч.2 ст.15 п.п. 1, 7, 12 ч.2 ст. 115 КК України на ч.4 ст.296 КК України, оскільки висновки суду суперечать доказам, які були досліджені під час судового розгляду справи, з яких виходить, що дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Огли при скоєнні замаху на вбивство кількох осіб були узгодженими, послідовними, що свідчить про спрямованість їх умислу на спричинення смерті кільком особам. Вказує, що діями обвинувачених створена реальна небезпека для життя осіб, присутніх в нічному клубі, а також працівників даної установи ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , та ОСОБА_14 .

Крім іншого, прокурор вважає, що покарання призначене обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не відповідає вимогам ст. 65 КК України внаслідок м`якості, судом при призначення покарання повною мірою не була врахована ступінь тяжкості вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, їх суспільна небезпечність.

Заслухавши суддю-доповідача, захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .Огли, які підтримали свої апеляційні скарги й заперечували проти апеляції прокурора, представника потерпілої та прокурора, які підтримали апеляційні вимоги прокурора, та заперечували проти апеляційних скарг захисників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників та прокурора підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому ст.412 КПУ України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вирок суду першої інстанції постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню новому розгляду з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.29 КПК України особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_10 пояснив, що за національністю він грузин, рідними мова для нього є російська та грузинська, навчався вдома за індивідуальним графіком, за заявою батьків був звільнений від вивчення української мови, у зв`язку із чим він не володіє на достатньому рівні українською мовою. На досудовому слідстві та в суді він не повністю розумів зміст процесуальних дій та рішень, проте перекладача йому надано не було, тому вважає, що було порушено його право на захист.

Перевіряючи твердження ОСОБА_10 та його захисника про порушення його права на захист та ненадання йому у встановленому законом порядку перекладача, колегія суддів вважає їх слушними.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_10 є громадянином України, уродженцем м. Батумі Аджарської автономної республіки Грузії, грузином за національністю. Під час проведення досудового розслідуванням та судового слідства ним неодноразово були заявлені клопотання про залучення перекладача, у зв`язку із тим, що він не розуміє української мови.

Між тим, повідомлення про підозру від 03 грудня 2012 року, пам`ятка з роз`ясненням процесуальних прав та обов`язків підозрюваному (т.1 а.с.181-184), обвинувальний акт були складені та вручені ОСОБА_10 на українській мові.

Згідно з ч.3 ст.29 КПК України слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після надходження кримінального провадження до суду, ОСОБА_10 заявляв клопотання про залучення перекладача. Однак суд, визнавши його надуманим та таким, що заявлене з метою затягування судового розгляду з огляду на те, що останній постійно проживає на території України, отримав середню освіту у державному навчальному закладі та в минулому засуджувався судами України, відмовив у його задоволенні.

Враховуючи те, що обвинувачений вільно володіє лише російською і грузинською мовами та недостатньо володіє державною мовою, колегія суддів не може погодитись із зазначеним висновком суду та вважає, що таким чином було порушено право на захист ОСОБА_10 користуватись допомогою перекладача та, в зв`язку з цим, кримінальне провадження розглянуте з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Огли не можна вважати законним і обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню, з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому під час судового розгляду суд першої інстанції слід урахувати наведене, ретельно перевірити доводи апеляційних скарг і ухвалити справедливе рішення, що відповідає приписам закону.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , старшого прокурора прокуратури Жовтневого району м. Маріуполя Донецької області прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 січня 2014 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити незмінним - у виді тримання під вартою в Маріупольському слідчому ізоляторі УДПтС України в Донецькій області (№ 7), продовжити їм строк тримання під вартою до 2-х місяців, тобто до 29 грудня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3