АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/971/15 Справа № 703/5079/15-к Категорія: ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_9 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Зелений Гай Кіровоградської області, жителька АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, з повною загальною середньою освітою, не одружена, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працює, не судима,

визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді 1 року обмеження волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом річного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї судом обов`язки; на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти КВІ про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 525 грн. 25 коп. витрат на лікування ОСОБА_11 та 1 350 грн. моральної шкоди, а всього 1 875 грн. 25 коп. шкоди.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній особисте зобов`язання,

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 близько 15 год. 11 травня 2015 року на провулку Чекістів в м. Сміла під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно завдала неповнолітній ОСОБА_11 удару кулаком в голову і в ніс, заподіявши їй ушкодження у виді струсу головного мозку та перелому кісток носа, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 129 від 13 серпня 2015 року відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, заступник прокурора Черкаської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченої у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення, просить вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2015 року скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Свою апеляційну скаргу прокурор мотивує тим, що законодавством України передбачено обов`язкове дотримання судами закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону під час розгляду кримінальних проваджень та при ухваленні судових рішень.

Згідно вимог ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, які досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.

Обвинувачена ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, вказує апелянт, обвинувачена входить до переліку осіб, яким відповідно до вимог ст. 61 КК України не може бути призначено такий вид покарання як обмеження волі.

Натомість, зазначає прокурор, суд першої інстанції зазначені вимоги закону не врахував і всупереч ч. 3 ст. 61 КК України невірно призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі, оскільки в цьому випадку він повинен був призначити інший вид покарання.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України є альтернативною, оскільки поряд з покаранням у виді обмеження волі передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до одного року або арешту на строк до шести місяців.

Тому вироком суду ОСОБА_7 помилково призначено покарання у виді обмеження волі всупереч ст. 61 КК України та судової практики, оскільки в цьому випадку жінкам, які мають дітей віком до чотирнадцяти років, покарання у виді обмеження волі не призначається.

В судовому засіданні прокурор підтримав подану ним апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені.

Обвинувачена та її захисник, розуміючи необхідність виправлення помилки суду, просили призначити обвинуваченій інше покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850 грн. Обвинувачена вказала, що вона неофіційно працює і має дохід до 2 500 грн. на місяць. Також вказала, що їй дуже складно відбувати покарання у виді громадських робіт, оскільки вона тоді не зможе належно приділяти увагу вихованню дитини після основної роботи. Вказала, що вона проживає зі своїми батьками, батько дитини з ними не живе. На даний час вагітною не є.

За клопотанням прокурора колегія суддів визнала необхідними у якості часткового судового слідства дослідити дані, які характеризують обвинувачену. Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Зелений Гай Кіровоградської області, жителька АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, з повною загальною середньою освітою, не одружена, має на утриманні одну неповнолітню дитину, офіційно не працює, не судима, за місцем проживання характеризується позитивно.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинувачену, захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, вивчивши дані, які характеризують обвинувачену, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який вона засуджена, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та ніким не оспорюється.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції дотримана в повному обсязі.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

Разом з цим, на думку колегії суддів, судом першої інстанції при постановлені вироку, було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, як слушно указує прокурор, всупереч ч. 3 ст. 61 КК України ОСОБА_7 призначене покарання у виді обмеження волі, яке в даному випадку призначенню не підлягає, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується в тому числі до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Як встановлено колегією суддів, вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 засуджена за ч. 2 ст. 125 КК України до 1 року обмеження волі. Але згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, обвинувачена входить до переліку осіб, яким не може бути призначено такий вид основного покарання як обмеження волі.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України колегія суддів, на виконання вимог ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого останньою кримінального правопорушення, дані про її особу, яка характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше; пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні неповнолітньої дитини; відсутність обставин, що обтяжують покарання, і все ж вважає доцільним призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді громадських робіт. Передбачених ч. 3 ст. 56 КК України обмежень щодо застосування цього виду основного покарання до ОСОБА_7 судом не встановлено.

При цьому колегія суддів вбачає, що усунення указаних вище недоліків вироку може бути здійснене лише шляхом скасування в певній частині оскарженого вироку і постановленням в цій частині нового вироку, адже від відбування покарання у виді обмеження волі за оскаржуваним вироком обвинувачена була звільнена на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, тоді як покарання у виді громадських робіт їй належить відбувати реально, що певною мірою погіршує становище обвинуваченої.

Колегія суддів не вбачає доцільним призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу, про що просив захисник, оскільки обвинувачена офіційно не має постійного місця роботи. Крім того, колегія суддів вбачає, що покарання у виді штрафу не буде достатнім для належного виправлення обвинуваченої, зважаючи на характер вчиненого нею злочину щодо неповнолітньої особи.

Втім, зважаючи на наявність обставин, які пом`якшують покарання, колегія суддів вбачає, що покарання у виді громадських робіт строком на 180 годин буде достатнім для належного виправлення особи та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2015 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, скасувати в частині призначення покарання і звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді громадських робіт строком на 180 годин.

В решті вирок Смілянського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :