Ухвала іменем україни 17 грудня 2015 року м. Київ Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоОСОБА_1 суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі: з участю прокурора засудженої в режимі відеоконферненції захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженої ОСОБА_6 , прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2014 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2013 року
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого на посаді начальника Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради, такого, що не має судимості,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень:
- за ч.5 ст.191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 3 роки, із конфіскацією майна;
- за ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 2 роки.
На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_11 остаточно визначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 3 роки, із конфіскацією майна.
Відповідно до ст.54 КК України позбавлено ОСОБА_11 9 рангу державного службовця;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянку України до 01 квітня 2013 року працюючу на посаді заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради, таку, що судимості не має,

визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень:
- за ч.5 ст.191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 3 роки, із конфіскацією майна;
- за ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 2 роки.
На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 3 роки, із конфіскацією майна.
Відповідно до ст.54 КК України позбавлено ОСОБА_6 9 рангу державного службовця;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянку України, працюючу до 13 лютого 2013 року на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради, таку, що судимості не має,

визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень:
- за ч.5 ст.191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 3 роки, із конфіскацією майна;
- за ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 2 роки.
На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_12 остаточно визначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 3 роки, із конфіскацією майна.
Відповідно до ст.54 КК України позбавлено ОСОБА_12 9 рангу державного службовця;

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянку України, працюючу на посаді провідного спеціаліста-бухгалтера відділу питань бухгалтерського обліку та звітності Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради, таку, що судимості не має,

визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності строком на 1 рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_13 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Постановлено стягнути із ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , (іпн НОМЕР_1 ), ОСОБА_12 в доход Дніпропетровської міської ради в рахунок відшкодування майнової шкоди 1283085грн, із врахуванням частково відшкодованих сум: за заявою заставодавця Кікнадзе про перерахування суми застави в рахунок відшкодування шкоди в поряду ст.182 КПК України 102230 грн, ОСОБА_12 30000 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта, в доход держави 89022,76 грн.
Грошові кошти у сумі 72163,62 грн, що перебувають на особовому рахунку НОМЕР_2 , згідно договору №SАМDN4733 від 10 липня 2012 року, а також нараховані відсотки за вказаним договором, які зараховані на рахунок № НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_11 (а.с.30, 31 т.5), грошові кошти в сумі 1000 грн та 600 доларів США, які належать ОСОБА_12 (а.с.231, 236, 238 т.2), грошові кошти в сумі 19400 грн, що належать ОСОБА_6 (а.с.232, 235 т.2) звернуто на користь держави в рахунок конфіскації майна засуджених.
Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності із ст.100 КПК України.

Як визнав встановленим суд першої інстанції, ОСОБА_11 , обіймаючи посаду начальника Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради вирішив створити організовану групу для вчинення злочинів у сфері службової діяльності, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану. Щомісяця, за рахунок коштів місцевого бюджету та затвердженого кошторису, ОСОБА_11 розробив план скоєння злочинів проти державної власності, а також у сфері службової діяльності в складі організованої групи з числа підлеглих йому працівників управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради.
Таким чином, ОСОБА_11 , як начальник Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_6 - заступник начальника зазначеного управління та ОСОБА_12 - начальник відділу бухгалтерського обліку головний бухгалтер, з початку січня 2010 року до кінця червня 2011 року, діючи умисно, з корисливих мотивів на заволодіння чужим майном, а саме бюджетними коштами Дніпропетровської міської ради, у складі організованої групи підготували 11 проектів розпоряджень Дніпропетровського міського голови про надання адресної грошової допомоги та додатки до цих розпоряджень-списки осіб, яким надається допомога, до яких незаконно включили 3871 особу та підробили 40 платіжних відомостей про виплату адресної матеріальної допомоги на загальну суму 1 238 085 грн, тим самим, шляхом зловживання своїм службовим становищем заволоділи бюджетними коштами Дніпропетровської міської ради на вказану суму, що є особливо великим розміром, що спричинило тяжкі наслідки, та вчинили службове підроблення тобто внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, в складі організованої групи, що спричинило тяжкі наслідки. ОСОБА_13 , як провідний спеціаліст-бухгалтер відділу з питань бухгалтерського обліку та звітності Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради, не будучи обізнаною із злочинними намірами ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_12 у період з березня 2010 року по червень 2011 року вчинила службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2014 року вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 змінено.
Перекваліфіковано дії ОСОБА_11 з ч.5 ст.191 КК України на ч.2 ст.367 КК України та призначено покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 роки та у виді штрафу в доход держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн;

- за ч.2 ст.366 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 2 роки.
На підставі ст.70 КК України остаточно визначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України;

ОСОБА_6 призначено покарання за ч.5 ст.191 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 3 роки, із конфіскацією майна;

- за ч.2 ст.366 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 2 роки.
На підставі ст.70 КК України остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 3 роки, та з конфіскацією майна, яке є її особистою власністю;

ОСОБА_12 призначено покарання за ч.5 ст.191 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді обмеження волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 3 роки, із конфіскацією майна;

- за ч.2 ст.366 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 2 роки.
На підставі ст.70 КК України остаточно визначено ОСОБА_12 покарання у виді обмеження волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 3 роки, та з конфіскацією майна, яке є її особистою власністю.

В решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засуджених.
Вважає, що суд безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_11 з ч.5 ст.191 КК України на ч.2 ст. 367 КК України та безпідставно пом`якшив йому покарання, а також необґрунтовано виключив із обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_12 кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину у складі організованої групи». Обвинувачення за ч.2 ст.367 КК України щодо ОСОБА_11 , визнане доведеним апеляційним судом не сформульовано.
Вказує, що призначене ОСОБА_12 та ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.69 КК України, а ОСОБА_11 із застосуванням ст.75 КК України не відповідає вимогам Закону.
В доповненнях до касаційної скарги прокурор зазначає, що службове підроблення вчинено засудженими лише як спосіб розкрадання чужого майна, тому зв`язок між діями і наслідками підсудних є опосередкованим, а не прямим, у зв`язку з чим їх дії необхідно кваліфікувати не за ч.2 ст.366 КК України, а за ч.1 ст.366 КК України.
Вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст.419 КПК України.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах засудженої ОСОБА_6 , просить ухвалу апеляційного суду змінити та пом`якшити призначене їй покарання і застосувати до ОСОБА_6 вимоги ст.75 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням.
Вважає, що судом не враховано, що ОСОБА_6 добровільно відшкодувала істотну частину завданих збитків, а саме 102230 грн, та не обґрунтував свого рішення в цій частині.

У доповненнях до касаційної скарги, які надійшли на адресу суду 16 грудня 2015 року, захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_6 просить судові рішення скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції та змінити щодо ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
В обґрунтування наведеного вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки всупереч вимогам ч.3 ст.283 КПК України Реєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних про внесення прокурором до ЄРДР відомостей про закінчення досудового розслідування та ОСОБА_6 фактично не було пред`явлено обвинувачення, що було залишено поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та не підтримав скаргу захисника, доводи засудженої ОСОБА_6 , яка підтримала як касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 так і доповнення до касаційної скарги захисника ОСОБА_7 , а касаційну скаргу прокурора частково, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав доповнення до касаційної скарги та просив судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, доводи захисника ОСОБА_14 , який підтримав касаційну скаргу захисника та не підтримав касаційну скаргу прокурора, доводи захисника ОСОБА_8 , який частково підтримав касаційні скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи касаційних скарг та доповнень до скарги, колегія суддів вважає, що касаційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст.404 КПК України апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку відповідності нормам кримінального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги законності, обґрунтованості і умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, допитані в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вину у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, а також у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, якщо вони спричинили тяжкі наслідки, вчинене організованою групою визнали частково, а обвинувачена ОСОБА_6 вину визнала повністю.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_13 свою вину у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, якщо вони спричинили тяжкі наслідки, визнала частково.
Суд першої інстанції, на підставі зібраних та перевірених у судовому порядку доказів, з урахуванням показань ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 показань свідків, висновків судових експертиз та інших доказів, наявних у кримінальному провадженні, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, кваліфікував їхні дії за ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.2 ст.366 КК України, а дії ОСОБА_13 за ч.2 ст.366 КК України та призначив покарання.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисники ОСОБА_15 , ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_11 , засуджена ОСОБА_12 та її захисник ОСОБА_17 , засуджена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_10 , а також прокурор подали апеляційні скарги, в яких виклали конкретні і змістовні доводи щодо незаконності вироку суду першої інстанції.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за вказаними апеляційними скаргами, дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційних скарг засуджених та їх захисників про недоведеність при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 факту створення та існування злочинної групи, а також доводи захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_11 в частині неправильної кваліфікації дій ОСОБА_11 , змінивши в цій частині вирок та перекваліфікувавши дії ОСОБА_11 з ч.5 ст.191 КК України на ч.2 ст.367 КК України, та виключивши із обвинувачення ОСОБА_6 і ОСОБА_12 кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину у складі організованої групи».

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість пом`якшити призначене ОСОБА_12 та ОСОБА_6 із застосуванням ст.69 КК України та ОСОБА_11 із застосуванням вимог ст.75 КК України.

Разом з тим, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 судом апеляційної інстанції розглянуто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступне.
Так, не погодившись із висновками місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в особливо великих розмірах організованою групою, суд апеляційної інстанції безпосередньо не дослідив докази під час апеляційного розгляду провадження та надав їм іншу оцінку, ніж ту, яку надав суд першої інстанції, і які були покладені в основу обвинувального вироку, перекваліфікувавши при цьому дії останнього на ч.2 ст.367 КК України.

Тобто, судом апеляційної інстанції порушено принцип безпосередності дослідження доказів, оскільки він не вправі був дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку надав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду провадження.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону та практики Європейського суду з прав людини ( справа Жуковський проти України) дія загальної засади безпосередності дослідження показань, речей та документів не обмежується стадією розгляду справи в суді першої інстанції, застосування її продовжується на стадії апеляційного провадження під час проведення судового слідства. Проте апеляційний суд залишив це поза увагою, порушивши вимоги статей 7, 23, 370 КПК України.

Також судом апеляційної інстанції не наведено належних і достатніх мотивів та підстав для ухвалення рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_11 з ч.5 ст.191 на ч.2 ст.367 КК України та в порушення вимог чинного кримінального процесуального закону не викладено формулювання обвинувачення за ч.2 ст.367 КК України, визнаного ним доведеним.
Крім того, при перевірці правильності правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч.2 ст.366 КК України, судом апеляційної інстанції не враховано правові позиції Верховного Суду України в частині заподіяння тяжких наслідків.

Так, правова позиція Верховного Суду України щодо кримінальної відповідальності за службове підроблення, якщо воно спричинило тяжкі наслідки неодноразово висловлена, зокрема у постановах від 19 грудня 2011 року в справі № 5-18кс11 щодо ОСОБА_18 , від 07 лютого 2012 року в справі № 5-31кІ2 щодо ОСОБА_19 , від 21 березня 2013 року в справі № 5-2кс13 щодо ОСОБА_20 , від 20 червня 2013 року в справі № 5-18кс13 щодо ОСОБА_21 .
Також, зміст ухвали суду апеляційної інстанції містить істотні суперечності, оскільки, викладаючи апеляційні вимоги за скаргою прокурора суд вказав, що прокурор не погоджується з вироком суду першої інстанції в частині призначеного покарання щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , при цьому зазначив, що вирок суду щодо ОСОБА_13 в апеляційному порядку не оскаржено. Крім того, в резолютивній частині ухвали зазначено, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підлягає зміні, однак фактично вирок змінено лише щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Поряд з наведеним, в резолютивній частині ухвали суду апеляційної інстанції не зазначено про виключення із обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_12 кваліфікуючої ознаки «вчинення злочину у складі організованої групи».
Також в порушення вимог кримінального процесуального закону, в ухвалі суду апеляційної інстанції не вказано про наявність заперечень на апеляційні скарги та не викладено доводи, зазначені у цих запереченнях.

Крім того, при перевірці вироку суду в частині призначеного покарання суд апеляційної інстанції вказував на те, що судом першої інстанції в достатній мірі не враховано роль кожного у вчиненому злочині та призначене обвинуваченим покарання не відповідає вимогам закону внаслідок його суворості. Разом з тим, в порушення вимог ст.419 КПК України, суд апеляційної інстанції, змінюючи вирок, не навів мотивів, з яких він виходив при призначенні різних видів покарання щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_12 за ч.5 ст.191 КК України.
Поряд з наведеним, апеляційний суд не звернув уваги і на порушення судом першої інстанції вимог кримінального закону при призначенні щодо обвинувачених додаткового покарання за ст.54 КК України, оскільки такий вид покарання може бути застосовано лише до конкретного основного покарання.

Крім того, при призначенні покарання щодо ОСОБА_11 за сукупністю злочинів, суд апеляційної інстанції не вказав за яким принципом було визначено остаточне покарання у відповідності до вимог ст.70 КК України.

Таким чином, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою. Зазначене рішення постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим на підставі п.1 ч.1 ст.438 КПК ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції суду необхідно усунути вказані недоліки, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, перевірити інші доводи, зазначені у скаргах прокурора і захисників та з дотриманням положень глави 31 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

При цьому, у разі якщо апеляційний суду дійде висновку про доведеность винуватості ОСОБА_11 у тому ж об`ємі і за таких же самих фактичних обставин, покарання із застосуванням ст.75 КК України слід вважати неправильним.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженої ОСОБА_6 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, - задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2014 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3