Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/806/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.08.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0002772 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 червня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, українця, громадянина України, не одруженого, з професійно-технічною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 10.10.2008 року Олександрійським міськрайонним судом за ч. 3 ст.185, ст. 75,104 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

- 12.02.2010 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.186,ст.69,71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 07 червня 2010 року Знам`янським міськрайонним судом за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , судове рішення щодо якого ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оскаржується.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 100 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_9 .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 5000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_8 ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 516 грн. 36 коп., з кожного.

Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_11 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у інше приміщення, за наступних обставинах.

09 грудня 2014 року біля 21 год.20 хв. ОСОБА_8 за попередньою змовою та разом з ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, прибули до кафе « ІТАКА», яке розташоване в м. Олександрії, вул. К. Лібкнехта, 29. Зайшовши в приміщення кафе, діючи згідно заздалегідь розподілених ролей, ОСОБА_8 з метою запобігти можливому опору з боку оточуючих, маючи при собі предмет, що зовні схожий на дерев`яну биту, почав погрожувати застосувати даний предмет, у разі невиконання його вимог.

В цей час, ОСОБА_6 підбіг до прилавка кафе та відкрито заволодів чорним жіночим гаманцем із шкірозамінника вартістю 30 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 100 грн., які належали ОСОБА_9 , та мобільним телефоном « Nokia C2-03» білого кольору вартістю 435 грн. 75 коп. з карткою пам`яті Kingston Mikro CD ємкістю 2G вартістю 30 грн., які належали ОСОБА_10 .

Продовжуючи реалізацію спільного умислу, ОСОБА_8 направився до службового приміщення кафе і впевнившись у відсутності осіб, які б могли перешкодити їхнім протиправним діям, повернувся до залу кафе.

В подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_8 намагалися зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, виконали всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено, так як вони були затримані працівниками міліції.

До початку апеляційного розгляду кримінального провадження заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_13 , керуючись вимогами ч. 4 ст. 36, ст. 403 КПК України відмовився від поданої апеляційної скарги прокурором прокуратури м. Олександрія ОСОБА_14 на вирок Олександрійського міськрайонного суду від 17.06.2015 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на суворість призначеного покарання, просить вирок міськрайоного суду змінити, застосувати до його підзахисного положення ст. 75 КК України, звільнивши його відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання не врахував відсутність тяжких наслідків, висловлене обвинуваченим в суді негативне ставлення до свого вчинку і вибачення перед потерпілим, а також неодноразово наголошення на тому, що він хоче ставати на шлях виправлення, щиро розкаюється у вчиненому.

Обвинуваченим ОСОБА_6 подано до суду апеляційної інстанції клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі акту амністії.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу останнього, просили вирок суду змінити стосовно ОСОБА_6 , застосувавши до нього положення ст. ст. 75, 76 КК України, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , прокурора, який посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 без задоволення, обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні й детально наведених у вироку, і є обґрунтованим.

Враховуючи, що доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину та кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не надає юридичної оцінки доказам у кримінальному провадженні, та вважає, що його вина доказана повністю, а дії за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України кваліфіковані правильно, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у інше приміщення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено в з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, в межах санкції ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 186 КК України, за якою його засуджено.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції, як вбачається з вироку, належним чином враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, не доведеним до кінця з причин, які не залежали від волі особи.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд прийняв до уваги, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих умисних злочинів проти власності, що характеризує його з негативного боку, як особу схильну до вчинення злочинів, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, не працює. Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд обґрунтовано визнано щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства з призначенням йому мінімального покарання, передбаченого санкцією частиною статті обвинувачення.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання не врахував відсутність тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення, висловлене обвинуваченим в суді негативне ставлення до свого вчинку і вибачення перед потерпілим, а також неодноразово наголошення на тому, що він хоче ставати на шлях виправлення, щиро розкаюється у вчиненому, то вони колегією суддів не приймаються до уваги.

Вказані обставини, наведені в апеляційній скарзі захисника, були предметом дослідження в суді першої інстанції, їм була надана належна оцінка та з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке є тяжким, умисним, корисливим злочином проти власності, і зважаючи те, обвинувачений раніше неодноразово засуджувався, в тому числі і за грабежі, з призначеною йому судом мінімальною мірою покарання, не можуть бути підставою для застосування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання положень ст. 75 КК України.

Окрім цього, на думку колегії суддів, клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його від відбування покарання на підставі акту амністії також задоволенню не підлягає.

Статтею 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 № 392/96-ВР визначено, що дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання законом про амністію чинності.

Враховуючи те, що Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року № 1185-УІІ набрав чинності 19 квітня 2014 року, а кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 09 грудня 2014 року, а тому дія вказаного Закону на обвинуваченого ОСОБА_6 взагалі не поширюється.

Крім того, колегія суддів вважає, що районний суд приймаючи рішення про стягнення з обвинувачених матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 в сумі 100 грн., обґрунтовано послався на те, що вилучений у обвинуваченого ОСОБА_6 гаманець підлягає поверненню потерпілій, а кошти в 100 грн., які були викрадені з гаманця - відшкодуванню.

Також, суд першої інстанції правильно відмовив потерпілій ОСОБА_10 в частині відшкодування на її користь матеріальної шкоди в сумі 800 грн., мотивуючи тим, викрадений мобільний телефон вилучений у обвинуваченого ОСОБА_6 і переданий на зберігання потерпілій та відповідно до її розписки телефон повернуто їй в робочому стані.

Що стосується часткового задоволення я цивільного позову про відшкодування моральної шкоди потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_10 на суму 5000 грн. кожній, то він розв`язаний судом відповідно до вимог ст. 1167, 1190 ЦК України, з врахуванням душевного болю та моральних страждань від негативних обставин, зазнаних у зв`язку з протиправними діями обвинувачених і розмір такого відшкодування повною мірою відповідає засадам розумності та справедливості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без зміни, як законний та обґрунтований.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2