Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,
суддів: прокурора засудженого захисника при секретарі ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_5 ОСОБА_15 ОСОБА_16
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000197 за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5, захисника - адвоката ОСОБА_15 на вирок Ставищенського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 травня 2015 року,

встановила:

Вироком Ставищенського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року засуджено

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, освіта загальна середня, не працюючого, одруженого, в силу ст. 89 раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на 8 років.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 травня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 21 липня 2014 року , близько 05 год., більш точного часу слідством не встановлено, у стані алкогольного сп'яніння, перебуваючи у житловому будинку АДРЕСА_1, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, підійшов до ліжка ОСОБА_8 та завдав йому близько 3 ударів у голову та шию кулаком, а коли потерпілий впав з ліжка - ще один удар кулаком у груди, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у виді переламу ребер та тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент заподіяння, у виді переламу пластини щитоподібного хряща, через що в гортано-глотці з переходом у гортань утворився значний набряк слизової оболонки, м'які тканини гортані просякли кров'ю, за рахунок чого голосові зв'язки зімкнулись та повністю перекрили просвіт гортані, а потерпілий помер від асфіксії.

У касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_5, просить скасувати судові рішення щодо нього за відсутністю в його діях складу злочину, посилаючись при цьому на порушення судом кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Наголошує на тому, що злочин не вчиняв, справу сфальсифіковано, потерпілий прийшов до нього додому вже побитий та помер від наслідків неправомірних дій інших осіб. Винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого злочину судом не доведено, докази здобуті незаконним шляхом;

- захисник засудженого - адвокат ОСОБА_15, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та закрити кримінальне провадження через те, що судами не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості його підзахисного в суді і вичерпані можливості їх отримання. Зазначає, що під час досудового слідства та у суді було допущено істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до необґрунтованого засудження ОСОБА_5 за злочин, який він, на думку захисника, не вчиняв. Наголошує на тому, що докази здобуті незаконним шляхом; відомості отримані під час слідчого експерименту є недопустими доказами, оскільки не було згоди власника будинку на проведення такої слідчої дії; до свідків застосовувались незаконні методи слідства, внаслідок чого вони обмовили засудженого.

На касаційну скаргу засудженого та захисника засудженого - адвоката ОСОБА_15, надійшли заперечення прокуратури Ставищенського району Київської області, в яких прокурор просить залишити вказані касаційні скарги без задоволення, а судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 без зміни. При цьому зазначає, що судом першої і апеляційної інстанції було повно та всебічно досліджено докази винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, судові рішення є законними, обґрунтованими та вмотивованими.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційні скарги без задоволення, а судові рішення без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.

Твердження засудженого ОСОБА_5 у скарзі про відсутність у нього умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та посилання на те, що потерпілий прийшов до нього додому вже побитий і помер на подвір'ї засудженого від дій невідомих осіб, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Під час судового розгляду даного провадження судом першої інстанції було досліджено докази вини ОСОБА_5 у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 від яких останній помер, надані стороною обвинувачення, також було ретельно перевірено і всі доводи засудженого та його захисника. Судом дано належну оцінку цим доказам, що підтверджується і висновками викладеними в рішенні апеляційної інстанції.

Так, у касаційній скарзі ОСОБА_5 вказує на те, що всі дії правоохоронних органів були скеровані на те, щоб звести з ним рахунки, але з яких саме причин він не вказує. Водночас, причетність його до спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8, повністю підтверджуються показами свідка - співмешканки засудженого ОСОБА_9 Ці показання узгоджуються з фактичними даними, що містяться у протоколах слідчих дій та експертних висновках. Тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх такими, що відповідають дійсності, а заяви засудженого про непричетність до злочину відкинув, як неспроможні.

Зокрема, одним із доводів касаційної скарги захисника, є те, що докази, здобуті під час проведення слідчого експерименту не можна вважати такими, що здобуті законним шляхом, оскільки ця слідча дія відбулась без дозволу власника житла. Такі доводи були предметом дослідження як місцевого так і суду апеляційної інстанцій, які порушень порядку проведення слідчого експерименту не виявили. Зокрема, судами було враховано те, що особа, яка фактично володіє і користується з дозволу власника будинком, в якому проводився слідчий експеримент, тобто ОСОБА_9 надала свою згоду працівникам міліції на проведення вказаної слідчої дії в будинку, в якому вона мешкає. Правильність цієї позиції суду підтверджується також приписами ст. 317 Цивільного кодексу України в якій визначено зміст права власності, який полягає у володінні, користуванні та розпорядженні майном. Відповідно до положень якої правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Таким чином слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_9 проведено із додержанням прав власника житла та інших вимог ст. 240 КПК України та жодним чином не порушувалось гарантії недоторканості житла. А тому немає підстав стверджувати про те, що відомості отримані під час слідчого експерименту є недопустимим доказом.

Доводи касаційних скарг захисника та засудженого про те, що покази свідка ОСОБА_9 були отримані із застосуванням до неї катування та жорсткого, нелюдського поводження, внаслідок чого вона змушена була обмовити засудженого, спростовуються матеріалами кримінального провадження та ретельним чином перевірялись судами і не знайшли свого підтвердження.

Щодо доводів про нероз'яснення свідку ОСОБА_9 права на правову допомогу, то ці права їй було роз'яснено слідчим та прокурором під час допиту в якості свідка від 24.07.2014 року і вимоги ст. 64 Конституції України не порушувались. При цьому, слідчий експеримент проводився із раніше допитаною в якості свідка ОСОБА_9, якій було роз'яснено всі права і обов'язки, а сама слідча дія оформлялась у відповідності до вимог ст. ст. 104, 240 КПК України.

Доводи щодо порушення засудженого ОСОБА_5 на захист під час одночасного допиту з потерпілою ОСОБА_10 через те, що ОСОБА_10 до цієї слідчої дії мала статус свідка, а не потерпілої і раніше не допитувалась як потерпіла є надуманими і не можуть бути взяті до уваги з наступних причин. Так, порядок допиту осіб під час досудового слідства, встановлений сс. ст. 224, 225 КПК України і визначає правила допиту, які стосуються як свідка так і потерпілого. Щодо допиту двох чи більше осіб, то згідно з ч. 9 ст. 224 КПК України закон вказує на можливість одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб. Як ОСОБА_10, так і ОСОБА_5 раніше допитувались слідчим. Крім цього, ОСОБА_10 було визнано потерпілою тільки тоді, коли не вдалося встановити жодних інших родичів ОСОБА_8, а вона була єдиною особою, яка тривалий час проживала разом із ним і відповідно до ст. 3 КПК України відносилась до близьких родичів померлого та могла бути визнаною потерпілою, що і було зроблено після подання нею відповідної заяви.

Що ж до доводів скарги про недопустимість як доказів висновків судових експертиз щодо кількості тілесних ушкоджень та часу смерті особи то вони, спростовуються наявними у матеріалах судового провадження висновком первинної судово-медичної експертизи № 86 від 05.08.2014. Покази, дані експертом у суді, підтвердили причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому дій та покази, дані свідком ОСОБА_9, під час допитів у ході слідства та слідчого експерименту.

Таким чином, сукупність наведених у судових рішеннях доказів, яким суд дав правильну оцінку, спростовують доводи касаційних скарг захисника та засудженого про безпідставне засудження ОСОБА_5

Дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно, отже посилання засудженого про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованих злочинів та неправильну кваліфікацію його дій є безпідставними та спростовуються наявними у вироку доказами. Указані докази відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності.

У процесі вивчення матеріалів провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення цих доказів, які б викликали сумніви в їх достовірності. Всі докази відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності. Тому доводи засудженого про те, що зазначену справу сфальсифіковано, є необґрунтованими.

Отже, судом першої та апеляційної інстанцій було повно і всебічно досліджено докази вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і підстав для скасування чи зміни рішень судів першої та апеляційної інстанцій та виправдання ОСОБА_5 немає.

Керуючись статтями 433 - 436, 438 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_15 залишити без задоволення. Вирок Ставищенського районного суду Київської області від 24 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 травня 2015 року без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_13 ОСОБА_12