Справа № 307/1177/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.09.2015 року Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000323, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Грушово, Тячівського району, Закарпатської області, українки, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, не одруженої, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 липня 2014 року за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 316, 70, 75 КК України остаточно до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 з доповненнями та змінами на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 поросили скасувати вирок, закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченої на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення; скасувати запобіжний захід відносно ОСОБА_5 . Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 будь-якого кримінального правопорушення не вчиняла, свою вину у вчинені крадіжки не визнає, висновки суду у вироку не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону, не обґрунтовуються переконливими мотивами, свою вину у вчиненні злочину ОСОБА_5 визнала внаслідок запевнення попереднім захисником про те, що це є необхідним для того, щоб не сісти у тюрму. Вважає, що стороною обвинувачення не надано та судом не встановлено доказів наявності у обвинуваченої умислу та мотивів вчинення крадіжки, а ті докази, які зібрані по даному кримінальному провадженню є недостовірними, недопустимими та недостатніми, і невірно покладені судом в обґрунтування вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

В доповненнях та змінах до апеляційної скарги ОСОБА_5 , просить: вирок скасувати, постановити ухвалу, якою призначити новий розгляд кримінального провадження у Тячівському районному суді, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог, викладених в доповненнях та змінах до апеляційної скарги, ОСОБА_5 вказує, що вирок районного суду є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та підлягає скасуванню, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є проведення підготовчого судового засідання 15 квітня 2015 року за відсутності потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також без повноважень прокурора. Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону були також допущені слідчим при збиранні доказів її вини. Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність мало місце у зв`язку із тим, що органом досудового розслідування не було доведено факт викрадення у потерпілих, не зазначено чітко, яким чином нею та ОСОБА_11 вчинялись крадіжки та що саме було викрадено, не з`ясовано чи являються видані речі, викраденими у потерпілих.

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_12 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Обрано відносно засудженої ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взято її під варту у залі судового засідання.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 03.06.2015 року.

Питання про долю речових доказів вирішено.

Цим вироком суду ОСОБА_5 визнано винною в тому, що вона 26 лютого 2015 року, близько 16 години 20 хвилин, знаходячись у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по АДРЕСА_2 та належить приватному підприємцю ОСОБА_10 , таємно викрала дві спідниці з шкірозамінника вартістю 260 гривень кожна, одне атласне плаття вартістю 245 гривень, одну пару кросівок вартістю 200 гривень, лосини з квітковим візерунком вартістю 150 гривень, жіночу сумочку рожевого кольору виготовлену з шкірозамінника вартістю 108 гривень, одну пару шкарпеток «Адідас» вартістю 19 гривень, дві пари капронових шкарпеток вартістю 5,20 гривень кожна та одну пару трикотажних трусів «класичні» вартістю 20 гривень. Всього викрала майна на суму 1272,2 гривень, чим завдала потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Також, в мотивувальній частині цього вироку викладено висновок про те, що з обвинувачення ОСОБА_5 слід виключити епізод про крадіжку з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », кваліфікуючу ознаку - вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуючу ознаку про повторність, а також епізод про викрадення блузки та шарфа з шифону.

Після доповіді суддею-доповідачем змісту оскаржуваного вироку, доводів, викладених в апеляційній скарзі, були заслухані:

- обвинувачена ОСОБА_5 , яка підтримала доводи апеляційної скарги з доповненнями та змінами та просила її задовольнити;

- захисник ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_5 , з доповненнями та змінами, просив її задовольнити;

- прокурор ОСОБА_7 , яка посилаючись на законність вироку суду першої інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями та змінами, просила залишити її без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями та змінами, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями та змінами підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ч. 1). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч. 2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу(ч. 3). Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення(ч. 4).

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

В обвинувальному акті зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та міститься вказівка на те, що ОСОБА_5 саме підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є таємне викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

В обвинувальному акті зазначено фактичні обставини вчинення злочинів ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , щодо якої вимоги ст. 291 КПК України не виконані.

Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції на зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував право прийняти рішення, передбачене п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, ухвалив щодо неї обвинувальний вирок, що є неприпустимим.

В той же час, згідно вимог ч. 4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого Закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей розглянути доводи, викладені в апеляційній скарзі із доповненнями та змінами, зокрема, про правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевірити дані про особу обвинуваченої і, дотримуючись вимог КПК України, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, а оскільки судове рішення підлягає скасуванню з інших підстав, ніж зазначено в апеляційній скарзі, то апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_5 з доповненнями та змінами задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2015 року відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою - скасувати, звільнивши її з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала суду апеляційної інстанцій набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3