Справа № 351/433/13-к
Провадження № 1/351/28/13
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2013 року
м. Снятин

Снятинський районний суд
Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді -
Бородовського С.О. ,

за участі секретаря - Слободян ,

прокурора Фільварок Н.І.

потерпілого ОСОБА_1

підсудного ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
кримінальну справу щодо обвинувачення
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
жителя АДРЕСА_1, громадянина України, не
одруженого, освіта середня спеціальна,
працює різноробочим, раніше не судимий
за ч. 2 ст. 289 КК України суд,-

В С Т А Н О В И В:

підсудний ОСОБА_2 вчинив незаконне
заволодіння транспортним засобом, що
завдало значну матеріальну шкоду
потерпілому за наступних обставин: 23
липня 2011 року біля 00 годин 10 хвилин
діючи умисно, з корисливою метою,
таємно від потерпілого, шляхом
вільного доступу з використанням
ключів автомобіля, які попередньо
таємно вилучив у потерпілого,
незаконно заволодів транспортним
засобом "BMW 520 І" державний номерний знак
НОМЕР_1, який знаходився на узбіччі
дороги в с. Задубрівці Снятинського
району біля закладу громадського
харчування "Під липами", який належить
потерпілому ОСОБА_1 Після незаконного
заволодіння вказаним транспортним
засобом ОСОБА_2 не справився з його
керуванням і допустив перекидання
транспортного засобу та його
пошкодження, що завдало потерпілому
значну матеріальну шкоду на суму 47620,35
гривень матеріального збитку, що є
частиною вартості відновлюваного
ремонту в сумі 99129 гривень 02 копійки.

В судовому засіданні підсудний свою
вину не визнав та надав пояснення про
те, що він вважає, що не заволодівав
незаконно транспортним засобом
потерпілого, оскільки потерпілий надав
йому ключ від автомобіля. Також
підсудний надав пояснення про те, що
сплатив потерпілому грошові кошти, але
не в якості відшкодування завданих
збитків, а як плату за купівлю
пошкодженого автомобіля, оскільки
вважає, що згідно усної домовленості з
потерпілим, досягнутої після вчинення
злочину, останній повинен передати
йому пошкоджений транспортний засіб.
Тому має до потерпілого таку майнову
претензію. Підсудний підтримав
клопотання свого адвоката про
направлення справи на додаткове судове
слідство, за результатами розгляду
якого у задоволенні судом було
відмовлено, а також протягом всього
судового розгляду не заявляв
клопотання про передачу його на поруки
і не підтримував клопотання, яке
подавав Апеляційному суд
Івано-Франківської області на підставі
протоколу зборів трудового колективу
фермерського господарства «Домашній
кролик».

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1
надав показання про те, що не передавав
підсудному ключі від автомобіля, а
підсудний протиправно заволодів
ключами від його транспортного засобу
без його згоди та без його відома,
оскільки взяв їх зі стола за яким сидів
потерпілий в той момент, коли він цього
не бачив. А тому він не бачив факту
заволодіння ключем від автомобіля і не
бачив факту безпосереднього
заволодіння автомобілем за допомогою
ключів. Тому вважає, що факт
заволодіння автомобілем здійснено
протиправно проти його волі таємно. Про
вказані події йому стало відомо після
отримання інформації про вчинення
дорожньо-транспортної пригоди і
здійснення пошкодження транспортного
засобу підсудним.

Потерпілий заперечив усну
домовленість з підсудним про передачу
йому автомобіля в рахунок сплачений
грошових коштів та не визнав свого
такого обов`язку. Вважає, що сплачені
йому грошові кошти є компенсацією за
пошкодження транспортного засобу і
пов`язаних з цим збитків. Вказав, що має
намір подати цивільний позов, але до
початку розгляду справи його не заявив
і не підтримав. Претензій майнового
характеру до підсудного немає.

Вина підсудного доводиться наступними
доказами:

- в судовому засіданні потерпілий надав
показання про те, що підсудним
здійснено таємне протиправне
вилучення його транспортного засобу
всупереч його волі, оскільки він не
давав згоду на вилучення транспортного
засобу, не бачив дій підсудного щодо
вилучення у нього ключа від
транспортного засобу, а також не бачив
факту безпосереднього вилучення
транспортного засобу. До вчинення
підсудним незаконного заволодіння
транспортним засобом був з ним
знайомий, але дружніх відносин не
підтримував, отже підстав для передачі
автомобіля не було. Ключі від
автомобіля залишив біля себе на столі,
однак не бачив як підсудний їх взяв і не
бачив як він від'їжджав з місця стоянки.
В руки підсудному ключ від автомобіля
не давав;

- в судовому засіданні свідок ОСОБА_4
надала показання про те, що підсудний
підходив до потерпілого і просив ключі
від автомобіля, але потерпілий йому
відмовив і не давав дозволу підсудному
на заволодіння транспортним засобом,
не передавав ключі від нього
підсудному;

- показаннями допитаного в судовому
засіданні свідка ОСОБА_5, який суду
пояснив, що біля 24.00 год. ночі йому
зателефонували та повідомили, що
підсудний потрапив в ДТП. Коли прийшов
на місце події, то побачив перекинутий
автомобіль в кюветі, що належав
потерпілому ОСОБА_1 Відразу
зателефонував потерпілому та
повідомив йому про ДТП, після чого
пішов додому. Не бачив, чи був підсудний
в стані алкогольного сп'яніння,
оскільки була ніч та було темно;

- показаннями допитаного в судовому
засіданні свідка ОСОБА_6, який пояснив
суду, що перебуває з підсудним в
товариських відносинах. Того вечора
підсудний підсів за столик, за яким
сидів потерпілий, після цього
повернувся назад і сказав, що
потерпілий дав йому ключі від
автомобіля, щоб покататись на ньому.
Потім вони вийшли на вулицю, сіли в
автомобіль і поїхали в напрямку с.
Красноставці Снятинського району. Крім
підсудного із ними ще були ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та дві дівчини із с. Ганьківці
Снятинського району. До нього
зателефонував потерпілий та спитав: "Де
ОСОБА_2, чому не бере трубку?". Підсудний
говорив, що ключі від автомобіля йому
дав потерпілий. Конфлікту між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не було. Факту передачі ключів
потерпілим підсудному не бачив,про що
вони розмовляли не чув;

- показаннями допитаного в судовому
засіданні свідка ОСОБА_10, який пояснив
суду, що знаходився вдома, коли до нього
прийшов підсудний ОСОБА_2 та попросив
його витягнути автомобіль із кювету. На
дворі вже було темно. Після чого він
поїхав трактором на місце ДТП, витягнув
автомобіль з кювету та поїхав додому.
Кому належав той автомобіль не
запитував підсудного. На місці аварії
було багато людей. Чи був там
потерпілий не пам'ятає, не звертав
уваги;

- показаннями допитаного в судовому
засіданні свідка ОСОБА_11, який пояснив
суду, що того вечора йшов по вулиці,
коли біля нього зупинився автомобіль,
за кермом якого був підсудний, спитав
його, куди він йде та сказав що підвезе.
Він сів в автомобіль, приблизно через 5
хв. вони потрапили в ДТП. Запитував
підсудного кому належить автомобіль,
на що той відповів, що взяв його
покататись. Чи говорив підсудний кому
саме належить автомобіль не пам'ятає.
За кермом автомобіля знаходився ОСОБА_2
Не помітив, чи ОСОБА_2 був у стані
алкогольного сп'яніння. Розмови з
підсудним про те, що йому дали ключі від
автомобіля не пригадує;

- протоколом усної заяви (повідомлення)
про злочин, згідно якого потерпілий
вказав на незаконне заволодіння ОСОБА_2
його транспортного засобу "ВМW-520 І"
д.н.з. НОМЕР_1;

- відповідно до документу про
освідчення підсудного на факт вживання
алкоголю рівень алкоголю в його крові
становить 0,19 проміле, що відповідно до
спільного наказу МВС та МОЗ "Про
затвердження Інструкції про виявлення
у водіїв транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції", від 09.09.2009р.
№ 400/666 не вказує на стан алкогольного
сп`яніння підсудного;

- протоколом огляду місця події від
23.07.2011р. та фототаблицями - відрізку
автодороги с. Стецева- с. Келехів
Снятинського району, що в с.
Красноставці Снятинського району,
відповідно до якого на автомобілі
"ВМW-520 І" є наступні пошкодження:
деформовано ліве і праве переднє крило,
деформовано передній капот,
деформовано дах автомобіля,
деформовано ліве та праве заднє крило,
заднє крило, права передня та задня
двері, розбито лівий та правий передні
показники поворотів, декоративні
планки передніх фар, ліва фара, переднє
вітрове скло, ліве та праве дзеркало
заднього виду, праве та ліве переднє
скло у дверях, ліва задня фара, незначні
пошкодження переднього та заднього
бамперів, спущене праве переднє колесо;

- даними висновку № 112 експертного
автотоварознавчого дослідження від
29.07.2011р. та висновку № 113 судової
автотоварознавчої експертизи від
11.08.2011р., відповідно до яких вартість
відновлювального ремонту автомобіля
“ВМW-520 І” д.н.з. НОМЕР_1 від виявлених на
момент огляду 25.07.2011р. пошкоджень після
ДТП становить 99129, 02 грн.; вартість
матеріального збитку з технічної точки
зору з врахуванням результатів його
огляду та в цінах на момент огляду
становить 47620, 35 грн.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 23
грудня 2005 р. "Про практику застосування
судами України законодавства у справах
про деякі злочини проти безпеки
дорожнього руху та експлуатації
транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті" незаконне заволодіння
транспортним засобом (ст. 289 КК) слід
розуміти як умисне, протиправне
вилучення його з будь-якою метою у
власника або законного користувача
всупереч їх волі (з місця стоянки чи під
час руху) шляхом запуску двигуна,
буксирування, завантажування на інший
транспортний засіб, примусового
відсторонення зазначених осіб від
керування, примушування їх до початку
чи продовження руху тощо. Таке
заволодіння може бути вчинене таємно
або відкрито, шляхом обману чи
зловживання довірою, із застосуванням
насильства або погроз.

Отже злочин за ч. 2 ст. 289 КК України,
вчинений ОСОБА_2 вважається завершеним
з моменту безпосереднього вилучення у
потерпілого транспортного засобу з
місця стоянки біля закладу
громадського харчування «Під липами»,
без належної на це згоди потерпілого.

Проаналізувавши зібрані докази суд
приходить до висновку, що вина
підсудного у вчиненні злочину
передбаченого ст. 289 ч.2 КК України
доведена повністю і його діяння
необхідно кваліфікувати за ст. 289 ч. 2 КК
України, оскільки він вчинив таємне
незаконне заволодіння транспортним
засобом, з корисливих мотивів, з прямим
умислом, що завдало значну матеріальну
шкоду потерпілому.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 23
грудня 2005 р. "Про практику застосування
судами України законодавства у справах
про деякі злочини проти безпеки
дорожнього руху та експлуатації
транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті" при вирішенні питання про
те, чи були збитки реальними, необхідно
виходити з положень п. 1 ч. 2 ст. 22
Цивільного кодексу України, де
зазначено, що такими збитками є втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, що вона зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права.

Відповідно до п. 3 примітки до ст. 289 КК
України матеріальна шкода визнається
значною у разі заподіяння реальних
збитків на суму від ста до двохсот
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян. На момент
вчинення підсудним злочину значний
розмір матеріальної шкоди становив 47050
гривень. Потерпілому заподіяно
матеріальну шкоду на суму 47620,35 гривень
матеріального збитку, що є частиною
вартості відновлюваного ремонту в сумі
99129 гривень 02 копійки. Отже внаслідок
вчинення злочину потерпілому
заподіяно значну матеріальну шкоду,
тому дії підсудного вірно
кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, а
він вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст.
289 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України вчинений
підсудним злочин за ч. 2 ст. 289 КК України
є тяжким злочином.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7
«Про практику призначення судами
кримінального покарання» рішення суду
має бути повністю самостійним і не
ставитись у залежність від наведених в
обвинувальному висновку обставин, які
пом'якшують чи обтяжують покарання.

Так, в ухвалі касаційного суду від
07/02/2013 р. в цій справі вказано, що суди
першої та апеляційної інстанції
обґрунтовано визнали сприяння
розкриттю злочину в якості обставини,
яка пом`якшує покарання підсудному.
Вказана обставина визнається такою, що
пом`якшує покарання підсудного.

Однак підсудний не визнав свою вину у
вчиненні злочину і не розкаявся у його
вчиненні, пояснив, що передав
потерпілому грошові кошти не в якості
відшкодування шкоди, а в якості плати
за пошкоджений автомобіль, який
потерпілий повинен йому передати.

Разом з цим обставиною, що пом`якшує
покарання підсудного є добровільне
відшкодування потерпілому
матеріальної шкоди, оскільки
потерпілий вказав на відсутність у
нього майнових вимог до підсудного та
просив підсудного суворо не карати. А
також обставиною, що пом`якшує
покарання підсудному є його позитивна
характеристика, видана органом
місцевого самоврядування за місцем
проживання підсудного, місцем роботи,
відсутність попередніх судимостей,
хворобливий стан здоров`я.

В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.10.2003 № 7 «Про практику
призначення судами кримінального
покарання» вказано, що відповідно до ч.
2 ст. 67 КК України суд, установивши
наявність обтяжуючих обставин,
зобов'язаний навести їх у вироку та
врахувати при призначенні покарання.

Обставин, що обтяжують покарання
підсудного судом не встановлено,
оскільки на досудовому слідстві і при
розгляді справи Снятинським районним
судом за вироком від 06/03/2012 р., підсудний
визнавав обвинувачення у вчиненні
злочину з обтяжуючою обставиною у виді
алкогольного сп`яніння, а відповідні
докази не досліджувались на підставі
ст. 299 КПК України 1960р. Однак при
повторному розгляді даної справи
місцевим судом підсудний відмовився
від попереднього визнання вини і
обставин справи. При дослідженні
обставин справи судом встановлено, що в
документі про стан алкогольного
сп`яніння вказано показник алкоголю в
розмірі 0,19 проміле, в той час як
алкогольним вважається сп`яніння в
розмірі понад 0,2 проміле. Отже відсутні
підстави для визнання цієї обставини
такою, що обтяжує підсудному покарання.

За вказаних обставин наявні підстави
для застосування ст. 69 КК України при
призначенні підсудному покарання.

При призначенні покарання суд також
враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 375 КПК
України при новому розгляді справи
судом першої інстанції застосування
закону про більш тяжкий злочин та
посилення покарання допускається
тільки за умови, якщо вирок було
скасовано за апеляцією прокурора або
потерпілого чи його представника в
зв'язку з необхідністю застосування
закону про більш тяжкий злочин або коли
при скасуванні вироку визнано
необхідним застосувати більш суворе
покарання, а також, коли при
додатковому розслідуванні справи буде
встановлено, що обвинувачений вчинив
більш тяжкий злочин, або коли
збільшився обсяг обвинувачення.

Відповідно до ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07/02/2013 р. скасовано ухвалу
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 30 травня 2012 року та вказано,
що призначене за нею підсудному
покарання у виді виправних робіт на
строк 1 рік 6 місяців та покарання у виді
6 місяців арешту, призначене вироком
Снятинського районного суду від 06/03/2012
р., з урахуванням конкретних обставин
справи є надто м`яким. Оскільки у
вказаній ухвалі касаційного суду
вказано, що покарання підсудному у виді
арешту, яке підлягає реальному
відбуванню, є надто м`яким з
урахуванням того, що підсудний не
визнав свою вину, не розкаявся у
вчиненому злочині, тому при
призначенні підсудному покарання
відсутні підстави для застосування ст.
75 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 399 КПК України
вказівки суду, який розглянув справу в
касаційному порядку, є обов'язковими
для органів дізнання чи досудового
слідства при додатковому
розслідуванні і суду першої чи
апеляційної інстанції при повторному
розгляді справи.

Відповідно до інформації ТОВ
«Виробничо-комерційна фірма «Варто»
від 24/05/2013 р. №160 з заробітної плати
підсудного здійснено стягнення на
виконання покарання у виді виправних
робіт за ухвалою Апеляційного суду
Івано-Франківської області в кількості
100 (сто) днів.

Відповідно до ст. 72 КК України вид
покарання переводиться в більш суворий
вид виходячи з співвідношення
відповідності одному дню позбавлення
волі трьох днів виправних робіт. Отже
ста дням виправних робіт відповідають
33 повних дні позбавлення волі.

Судові витрати за проведення експертиз
відсутні.

Відповідно до зазначеного та на
підставі ч. 2 ст. 289 КК України, ст. 375, 399
КПК України 1960 року суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні
злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК
України (в редакції КК України від
05/07/2011 р.) та на підставі ст. 69 КК України
призначити йому покарання у виді
позбавлення волі на строк три роки два
місяці з конфіскацією майна;

відповідно до ст. 72 КК України
зарахувати в строк покарання у виді
позбавлення волі 33 дні, переведеного
покарання з відбутих підсудним 100 днів
виправних робіт;

запобіжний захід у виді підписки про
невиїзд змінити на тримання під вартою
до набрання вироком законної сили;

взяти підсудного ОСОБА_2 під варту
негайно.

Вирок може бути оскаржено до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області протягом 15 діб з моменту
проголошення через Снятинський
районний суд, а засудженим, який
перебуває під вартою, - в той же строк
з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного
суду Бородовський С.О.