У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Коновалова В.М.,

суддів

Канигіної Г.В., Кривенди О.В.,

за участю прокурора

Колесниченка О.В.,

розглянула в судовому засіданні у
м. Києві 6 березня 2008 року кримінальну справу за касаційним поданням
заступника прокурора Автономної Республіки Крим на вирок Красноперекопського
міськрайонного суду Автономної Республіки Крим від 4 липня 2007 року щодо
ОСОБА_1

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 289 КК
України на п'ять років позбавлення волі без конфіскації майна, а на підставі
ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком тривалістю три роки.

В апеляційному порядку справа не розглядалася.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, за обставин, викладених у вироку, 27
квітня 2007 року, будучи в стані алкогольного сп'яніння, незаконно заволодів
транспортним засобом потерпілого ОСОБА_2, завдавши йому значної матеріальної
шкоди.

У касаційному поданні прокурор
зазначає про необхідність перекваліфікації дій засудженого з ч.2 ст. 289 КК
України на ч.1 ст. 289 КК України у зв'язку з тим, що злочином не було завдано
значної матеріальної шкоди. Крім того, у поданні йдеться про те, що з вироку
необхідно виключити встановлену судом періодичність з'явлення засудженого для
реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, міркування прокурора,
який просив задовольнити касаційне подання, перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з приміткою до ст. 289 КК України матеріальна шкода визнається
значною в разі заподіяння реальних збитків на суму від 100 до 250
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 17 постанови
Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами України
законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та
експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на
транспорті” від 23 грудня 2005 року № 14, при вирішенні питання про те, чи були збитки
реальними, необхідно виходити з положень п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила
або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Як видно з матеріалів справи, автомобіль, яким незаконно заволодів ОСОБА_1,
був повернутий власнику з незначними пошкодженнями, а вартість відновлювального
ремонту є меншою від зазначеної в примітці до ст. 289 КК України.

За таких обставин дії ОСОБА_1 підлягають перекваліфікації з ч. 2 ст. 289 КК
України на ч. 1 ст. 289 КК України.

Крім того, покладаючи на засудженого ОСОБА_1 обов'язок першої середи
щомісяця з'являтися в органи кримінально-виконавчої системи для реєстрації, суд
допустив порушення вимог ст. 13 Кримінально-виконавчого кодексу України,
оскільки періодичність такої явки визначає контролюючий орган, яким є
кримінально-виконавча інспекція.

Зобов'язуючи засудженого не виїжджати за межі України без дозволу органів
кримінально-виконавчої системи, суд не врахував, що згідно з п. 2 ч.1 ст. 76 КК
України на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, може бути
покладено обов'язок не виїжджати без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи за межі України лише на постійне місце проживання.

За таких обставин вирок щодо ОСОБА_1 підлягає зміні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України, колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України, -

у х в а л и л а :

касаційне подання заступника
прокурора Автономної Республіки Крим задовольнити.

Вирок Красноперекопського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим
від 4 липня 2007 року щодо ОСОБА_1
змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 289 КК України на ч. 1 ст. 289 КК
України і призначити йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на
строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов'язати ОСОБА_1 не виїжджати за межі
України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої
системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання та роботи; періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

судді:

Коновалов В.М. Канигіна Г.В. Кривенда О.В.