В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/13/15-к

Провадження № 1-кп/348/32/15

26 січня 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Надвірна кримінальне провадження №0000085 за обвинувальним актом від 29 грудня 2014 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не одруженого,працюючого лісорубом ДП Коломийський лісгосп, не судимого, військовослужбовця, громадянина України у вчинення злочину, передбаченого ст.402 ч.1 КК України, -

Встановив:

Відповідно до обвинувального акту від 29 грудня 2014 року під час досудового розслідування встановлено, що 10 червня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією та, згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 112 червня 2014 року № 53, призначений на посаду стрільця-помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони Збройних Сил України Прикарпаття у військовому званні солдат.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, обвинувачений ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Однак, обвинувачений ОСОБА_4 будучи стрільцем-помічником гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони Збройних Сил України у військовому званні солдат військової частини-польова пошта НОМЕР_1 в порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений порядок підлеглості та військової честі, порушуючи військову дисципліну, з мотивів хибно зрозумілих інтересів служби, відкрито відмовився виконувати наказ командира (начальника) за наступних обставин.

Так, розпорядженнями ТВО начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 27 серпня 2014 року № 300/1/дск/782 та командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 28 серпня 2014 року №116/2/1/0451 військовослужбовцям за призовом під час мобілізації військової частини-польова пошта НОМЕР_1 надано короткострокову відпустку із визначеною датою повернення у частину-5 вересня 2014 року для продовження несення обов`язків військової служби, а також вказано про необхідність вибуття особового складу батальйону того ж дня до НОМЕР_3 Рівненського загальновійськового полігону оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) для проведення заходів із відновлення боєздатності зазначеного підрозділу.

5 вересня 2014 року близько 11 год. ТВО командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 майор ОСОБА_5 провів шикування особового складу батальйону на плацу військової частини за адресою: АДРЕСА_3 , де оголосив військовослужбовцям 5 батальйону територіальної оборони Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_4 , у тому числі солдату-обвинуваченому ОСОБА_4 наказ щодо негайного вибуття особового складу військової частини-польова пошта- НОМЕР_1 до НОМЕР_3 Рівненського загальновійськового полігону оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_3 для проведення заходів із відновлення боєздатності батальйону.

Проте, обвинувачений ОСОБА_4 будучи присутнім на шикуванні 5 вересня 2014 року, після доведення йому наказу про необхідність негайного вибуття особового складу батальйону до 233 Рівненського загальновійськового полігону оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_3 5 вересня 2014 року ТВО командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_1 майором ОСОБА_5 по переміщенню особового складу батальйону до НОМЕР_3 Рівненського загальновійськового полігону оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_3 зобов`язаний виконати сумлінно, точно та у встановлений строк, з мотивів хибно зрозумілих інтересів служби, відкрито в усній категоричній формі, відмовився виконувати вище вказані накази командира (начальника), 5 вересня 2014 року без поважних причин до 233 Рівненського загальновійськового полігону оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_3 не вибув та по 20 вересня 2014 року перебував за місцем проживання, де проводив службовий час на власний розсуд.

Таким чином, стрілець-помічник гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_4 обвинувачений ОСОБА_4 5 вересня 2014 року, діючи з єдиним злочинним умислом, без поважних причин до 233 Рівненського загальновійськового полігону оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_3 не вибув та по 20 вересня 2014 року перебував за місцем проживання, де проводив службовий час на власний розсуд, чим вчинив відкриту відмову виконувати наказ начальника(непокору), тобто злочин передбачений ст.402 ч.1 КК України.

29 грудня 2014 року між старшим прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 402 ч.1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також останній беззастережно визнав свою винуватість в обсязі підозри.

Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме за ч.1 ст. 402 КК України - 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально - виконавчої інспекції.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 ч.1 п.2 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно із ст. 469 ч.4 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин передбачений ст. 402 ч.1 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між старшим прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Враховуючи особу винного та обставини при яких вчинений ним злочин, суд приходить до висновку, що іспитовий строк обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити 2 роки.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,-

Ухвалив:

Затвердити угоду від 29 грудня 2014 року про визнання винуватості між старшим прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 402 ч.1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання, а саме: у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком - 2 роки .

Згідно ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 під час іспитового строку такі обовязки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально - виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1