АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/1026/14-к Номер провадження 11-кп/786/936/14Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 185 КК .Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 жовтня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2014 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, освіта професійно технічна, не працює, проживає АДРЕСА_1 , раніше судимий:

· 01.06.1993 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 101 КК України (в ред. 1960 року) на 10 років позбавлення волі;
· 23.07.2002 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України на 4 роки позбавлення волі;
· 27.08.2009 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого 01.08.2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 14 днів;
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, покарання призначено у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

За сукупністю вироків, на підставі ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27.08.2009 року і остаточно призначено 3 роки 2 місяці позбавлення волі.

За ч.1 ст. 309 КК України ОСОБА_7 виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що у квітні 2014 року в нічний час, таємно, повторно, з метою вчинення крадіжки, шляхом відкриття незамкнених дверей, зайшов до будинку ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_2 звідки викрав два килими загальною вартістю 1528грн.63коп.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 16 квітня 2014 року у м. Кобеляки по вул. Шевченка під час адміністративного затримання за куріння цигарок у забороненому місці, в ході особистого огляду у нього було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження, яка відповідно до висновку експерта №511 є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом масою 24, 277 г. Наркотичний засіб він зберігав при собі без мети збуту.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України, суд вказав, що на підтвердження його винуватості прокурором надано протокол огляду місця події від16.04.2014 року згідно якого в ОСОБА_7 ніби-то вилучено наркотичну речовину та висновок експерта від 24.04.2014 року, які суд визнав недопустимими. Допитані у цьому зв`язку в судовому засіданні як свідки поняті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали, що не були очевидцями вилучення наркотичних засобів у обвинуваченого, а лише бачили в кабінеті працівника карного розшуку на столі пакет з речовиною. А тому, кому він належить їм невідомо.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок в частині засудження за ч.3 ст. 185 КК України та постановити новий виправдувальний.

Вказує, що суд не дав оцінки показанням потерпілої про добровільну передачу килимів для їх подальшого прання.

Зазначає, що понятий ОСОБА_12 , залучений працівниками міліції до огляду місця події 15.04.2014 року, при допиті в суді повідомив про свою наркозалежність та наявність у нього судимості.

В апеляційній скарзі не оспорюється виправдання обвинуваченого за ч.1 ст. 309 КК України.

Інші учасники кримінального провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_9 , яка не заперечувала проти апеляції обвинуваченого, думку прокурора ОСОБА_6 , яка не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом першої інстанції під час судового розгляду, що стверджується технічним носієм інформації, та оцінених з точки зору належності, допустимості і достовірності.

Так, суд на підтвердження доведеності вини ОСОБА_7 обґрунтовано послався на показання свідка ОСОБА_13 , протокол заяви потерпілої ОСОБА_9 , яка, будучи попередженою за ст. 383 КК України за завідоме неправдиве повідомлення про вчинення злочину, повідомила про крадіжку килимів невідомими особами. Ця заява зареєстрована в Кобеляцькому РВ УМВС України в Полтавській області 15 квітня 2014 року (а.п.142), заяву ОСОБА_7 від 15.04.2014 року про добровільну видачу ним співробітникам міліції килимів, які він викрав з будинку ОСОБА_9 (а.п.172), протокол огляду килимів від 15.04.2014 року (а.п.173), показання свідка ОСОБА_12 , який був залучений як понятий під час огляду працівниками міліції килимів і його присутності обвинувачений добровільно пояснював, що килими сам забрав з домоволодіння ОСОБА_9 . При цьому жодних пояснень про те, що потерпіла сама віддала йому килими для чистки чи прання він не надавав. Свідчення ОСОБА_12 об`єктивно узгоджуються з наявними у справі іншими доказами, а тому доводи обвинуваченого не заслуговують на увагу.

Потерпіла ОСОБА_9 своїми показаннями підтвердила, що з ОСОБА_7 вона співмешкала лише до 2009 року. На час вчинення злочину проживала з іншим чоловіком, а обвинувачений з іншою жінкою. З наведеного випливає, що в неї не було необхідності вирішувати з ОСОБА_7 питання, пов`язані з веденням спільного господарства.

Звертає увагу те, що в заяві про вчинення злочину вона повідомила, що в період часу з 1-го березня по 15 квітня 2014 року невідомі особи викрали з будинку 2 килими (а.п.142.)

В той же час, суду повідомила, що в кінці березня 2014 року з обвинуваченим розмовляла про чистку килимів.

Отже, аналіз показань ОСОБА_9 та зміст заяви, написаної з її слів свідчить про їх суперечливість та непослідовність, оскільки у разі домовленості з ОСОБА_7 на прання килимів у потерпілої не було потреби звертатися до райвідділу міліції з заявою. За таких обставин викликає обґрунтований сумнів посилання потерпілої на забудькуватість.

Водночас, згідно показань ОСОБА_13 сина потерпілої, виявивши відсутність килимів, він повідомив про це матір, яка вирішила звернутися до органів міліції. У цьому зв`язку вона заявила сину, що сама килимів не брала і нікому не давала.

Отже, показаннями свідка спростовуються твердження потерпілої про існуючу домовленість між нею та обвинуваченим на прання килимів.

При перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства в суді, які б могли вплинути на доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_7 і правильність кваліфікації його дій не встановлено.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, з урахуванням положень ч.2 ст. 50 КК України згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочини, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.3 ст. 185 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається (а.п.180), що ОСОБА_7 будучи особою, щодо якої застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, вчинив новий злочин протягом невідбутої частини покарання.

Відповідно до ч.4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

За таких обставин суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами, передбаченими ч.1 ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком.
Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення Апеляційним судом Полтавської області.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4