Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Британчука В.В.,

суддів: Щепоткіної В.В.,
Леона О.І.,

за участю прокурора Матюшевої О.В.,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 22 липня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою захисника
на вирок Броварського міськрайонного
суду Київської області від 11 листопада
2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Київської області від 16 січня 2014 року
щодо ОСОБА_2

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, громадянина України,
такого, що не має судимості,

засуджено: за ч. 3 ст. 212 КК - до покарання
у виді штрафу в розмірі 1 557 586,80 грн із
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
на підприємствах, установах,
організаціях усіх форм власності, на
строк два роки та з конфіскацією майна,
яке є його власністю; за ч. 1 ст. 366 КК
(у редакції від 05 квітня 2001 року) до
покарання у виді штрафу в розмірі
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, що
становить 850 грн.

На підставі статей 49, 74 КК ОСОБА_2
звільнено від призначеного за ч. 1 ст. 366
КК покарання у зв'язку із закінченням
строків давності.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь держави в рахунок
відшкодування матеріальних збитків 1 557
586,80 грн.

Вирішено питання про речові докази та
судові витрати.

За вироком ОСОБА_2 визнано винуватим у
службовому підробленні і в умисному
ухиленні від сплати податків, зборів та
інших обов'язкових платежів, що входять
у систему оподаткування, введених у
встановленому законом порядку, що
призвело до фактичного ненадходження
до бюджету коштів в особливо великих
розмірах у сумі 1 557 586,80 грн за таких
обставин.

ОСОБА_2, будучи службовою особою -
директором ТОВ «Грандекс
Інвест» - у період із 01 по 30 вересня 2009
року для ухилення від сплати податків
шляхом штучного зменшення податкових
зобов'язань із податку на додану
вартість (далі - ПДВ) у вересні на вул.
Київській, 139 у м. Броварах (місце
розташування ТОВ) створив видимість
здійснення фінансово-господарських
операцій із купівлі-продажу різних
промислових товарів із ТОВ «Стартайм»,
яке мало ознаки фіктивності. Для цього
він у вересні 2009 року отримав від
невстановлених слідством осіб
документи, складені від імені
ТОВ «Стартайм» для ТОВ «Грандекс
Інвест», згідно з якими перше
товариство поставило другому
матеріали і комплектуючі на суму 9
345 520,67 грн (у тому числі ПДВ на суму 1 557
586,80 грн), які фактично не поставлялися і
не могли бути поставлені. На підставі
податкових накладних із підробленими
підписами ОСОБА_3, який за
реєстраційними документами ТОВ
«Стартайм» був директором цього
товариства, ОСОБА_2, вчиняючи службове
підроблення з метою ухилення від
сплати податків та отримання за
підробленими документами податкового
кредиту на суму ПДВ, подав у Броварську
ОДПІ податкову декларацію за вересень
2009 року з включенням до складу
податкового кредиту ТОВ «Грандекс
Інвест» ПДВ на суму 1 557 586,80 грн, чим
безпідставно занизив податкові
зобов'язання товариства.

У касаційній скарзі захисник просить
скасувати вирок місцевого суду та
ухвалу апеляційного і направити справу
на новий судовий розгляд у зв'язку з
істотним порушенням вимог
кримінально-процесуального закону та
неправильним застосуванням
кримінального, оскільки, на його думку,
висновки суду про винуватість ОСОБА_2 у
вчиненні злочинів ґрунтується на
припущеннях та не підтверджується
дослідженими під час судового слідства
доказами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
захисника і засудженого на підтримання
касаційної скарги, думку прокурора,
котрий просив задовольнити скаргу
частково, скасувати ухвалу
апеляційного суду і направити справу
на новий апеляційний розгляд (прокурор
вважав, що апеляційний перегляд
обвинувального вироку місцевого суду
здійснив незаконний склад суду,
оскільки двоє суддів апеляційного суду
раніше брали участь у скасуванні
виправдувального вироку щодо ОСОБА_2),
перевіривши доводи, викладені у
касаційній скарзі, колегія суддів
дійшла думки, що скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Відповідно до вимог ст. 54 КПК 1960 року
суддя не може брати участь у розгляді
кримінальної справи при наявності
обставин, які викликають сумнів в його
об'єктивності.

Як убачається з матеріалів справи,
судді Костенко І.В. і Полосенко В.С. 31
липня 2013 року брали участь у скасуванні
виправдувального вироку щодо ОСОБА_2 за
апеляцією прокурора (яку було
задоволено), у якій скаржник
стверджував про доведеність
винуватості виправданого за ч. 3 ст. 212,
ч. 2 ст. 366 КК.

Тобто ці судді під час апеляційного
перегляду кримінальної справи щодо
ОСОБА_2 у 2013 році фактично поставили під
сумнів невинуватість останнього в
інкримінованих йому злочинах.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає,
що побоювання стосовно об'єктивності і
безсторонності зазначених суддів під
час повторного апеляційного перегляду
кримінальної справи можна вважати
такими, що мають під собою об'єктивне
підґрунтя, адже судді Костенко І.В. і
Полосенко В.С. могли мати упереджену
думку щодо винуватості засудженого ще
перед початком судового процесу.

Тому, на думку колегії суддів, судді
мали взяти самовідвід, оскільки наявні
у справі обставини викликали сумнів у
їх об'єктивності (п. 4 ч. 1 ст. 54 КПК 1960
року).

Такий висновок відповідає правовим
позиціям, висловленим у рішеннях
Європейського суду з прав людини, який
констатує в аналогічних випадках
порушення п. 1 ст. 6 Європейської
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, де зазначено, що
кожна людина при визначенні її
громадянських прав і обов'язків або при
висуненні проти неї будь-якого
кримінального обвинувачення має право
на справедливий і відкритий розгляд
впродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, створеним
відповідно до закону.

Отже, апеляційний суд істотно порушив
вимоги кримінально-процесуального
закону, у зв'язку з чим його рішення у
будь-якому випадку не може залишатись у
силі.

Крім того, поза увагою апеляційного і
місцевого судів залишилось таке
істотне порушення вимог
кримінально-процесуального закону, яке
перешкодило суду повно та всебічно
розглянути справу і постановити
законний і обґрунтований вирок,
оскільки залишились нез'ясованими під
час досудового слідства обставини, з
якими засуджений пов'язує свою
невинуватість у злочинах, за які
засуджений.

Зокрема, стверджуючи про ознаки
фіктивності ТОВ «Стартайм» (що
використано у відповідних акті і
висновку податкових органів як
доведене) і безтоварність угод між
товариствами, про підроблені у
документах підписи директора
зазначеного товариства, органи
досудового слідства не ужили заходів
для ґрунтовної перевірки цих обставин,
адже не допитали жодної особи, яка має
стосунок до ТОВ «Стартайм», зокрема,
громадянина України ОСОБА_5, якому
ОСОБА_3 видав 11 березня 2009 року
довіреність на представлення
інтересів товариства у податкових і
статистичних установах м. Києва, котрий
отримував для ТОВ «Стартайм» свідоцтво
про реєстрацію платника податку на
додану вартість (т. 1, а. с. 55-56).

Той факт, що ОСОБА_3 не є громадянином
України, не позбавляло органи
досудового слідства обов'язку допитати
його щодо інкримінованих ОСОБА_2 діянь.

Зі справи убачається, що анкетні дані
ОСОБА_3 було встановлено (т. 1, а. с. 77),
зокрема відомо його місце проживання в
Узбекистані. Ця держава і Україна є
учасниками міждержавної конвенції
(Мінська конвенція 1993 року), якою
передбачено надання правової допомоги,
у тому числі і у кримінальних справах.

Те, що за датами на документах від імені
ТОВ «Стартайм» ОСОБА_3 не міг їх
підписати, оскільки у цей час не
перебував в Україні, ще само по собі не
свідчить про таке, адже законодавством
не передбачено конкретне місце підпису
таких документів.

Без вжиття заходів для допиту ОСОБА_5 і
ОСОБА_3 не можна вважати, що справу
розслідувано достатньо повно і
всебічно, адже будуть існувати сумніви
у належній доведеності винуватості
притягнутої до відповідальності особи,
враховуючи невизнання ОСОБА_2 вини із
вказівкою на дійсність угоди між
товариствами і реальну поставку
товару, що одразу відправлявся
споживачам без його складування.

Такі сумніви можуть існувати і щодо
інших доказів, покладених в основу
обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК 1960 року органи
досудового слідства зобов'язані
виявляти як ті обставини, що
викривають, так і ті, що виправдовують
обвинуваченого, принаймні належно
перевіряти доводи останнього на свій
захист, чого під час розслідування
справи дотримано не було.

Отже, з огляду на викладене вирок
місцевого суду і ухвала апеляційного
не можуть залишатись у силі і
підлягають скасуванню на підставі ст.
398 КПК 1960 року з направленням справи на
нове розслідування, під час якого
органам досудового розслідування
належить виконати зазначені в ухвалі
вказівки касаційного суду і за
наслідками встановленого вирішити
питання стосовно доведеності
обвинувачення з дотриманням вимог
кримінально-процесуального закону.

Керуючись статтями 396, 398 КПК 1960 року,
пунктами 11, 15 Розділу XI «Перехідні
положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника
задовольнити частково.

Вирок Броварського міськрайонного
суду Київської області від 11
листопада 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Київської області
від 16 січня 2014 року щодо ОСОБА_2
скасувати і направити справу на нове
розслідування.

С у д д і:

В.В. Британчук В.В. Щепоткіна О.І. Леон