Ухвала

іменем україни

05 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_7,

суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

при секретарі ОСОБА_10,

за участю прокурора ОСОБА_11,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000582 відносно ОСОБА_2 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_2 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2013 року та вирок Апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Вироком вирішено питання щодо цивільного позову та про речові докази.

Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2013 року зазначений вирок в частині призначення покарання скасовано. ОСОБА_2 визнано винним за ч. 1 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 15 грудня 2011 року близько 20.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись поблизу зупинки громадського транспорту «Сади-2» в м. Полтаві, що розташована біля буд. № 118 по вул. Красіна в м. Полтаві, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, вчинив напад на ОСОБА_3, в ході якого спричинив потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я. Після цього, ОСОБА_2 з кишені потерпілого ОСОБА_3 відкрито викрав грошові кошти в сумі 30 грн. та зник з місця події.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 просить судові рішення скасувати, кримінальне провадження відносно нього закрити. Посилається на те, що кримінального правопорушення він не вчиняв, що вирок як суду першої інстанції, так і вирок апеляційного суду ґрунтується на припущеннях, що судом першої інстанції не враховано показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що в матеріалах провадженні відсутні докази його вини у вчиненому правопорушенні.

У запереченнях на касаційну скаргу представником потерпілого ОСОБА_6 вказується на законність судових рішень та необґрунтованість доводів засудженого.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_2, який частково підтримав свою касаційну скаргу, визнав вину у спричиненні ОСОБА_3 тілесних ушкоджень та заперечував щодо заволодіння грошовими коштами потерпілого і просив звільнити його на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання, захисника ОСОБА_1, який просив перекваліфікувати дії засудженого з ч. 1 ст. 187 КК України на ст. 122 КК України, прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, вирок апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, підставою для скасування або зміни судових рішень є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначається зміст вироку суду першої інстанції, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, має бути зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції при постановленні вироку не виконав.

В мотивувальній частині вироку апеляційний суд виклав зміст вироку суду першої інстанції, проте формулювання обвинувачення, яке суд апеляційної інстанції визнав доведеним, вирок апеляційного суду не містить.

Поряд з наведеним, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, призначив йому покарання та дійшов висновку про можливість застосування ст. 75 КК України і звільнив засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи, у тому числі аналогічні доводам його касаційної скарги.

Поряд з апеляційною скаргою засудженого на вирок суду першої інстанції, також, було подано апеляційну скаргу прокурором, в якій порушувалось питання про скасування вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне застосування ст. 75 КК України, з постановленням нового вироку про засудження ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Разом з тим, апеляційний суд при постановленні вироку допустився суперечностей.

Так, суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку, що звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим, одночасно зазначив, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.

При цьому, висновок апеляційного суду, що звільнення засудженого від відбування покарання з іспитовим строком є необґрунтованим, оскільки таке рішення не відповідає вимогам ст. 65 КК України, є помилковим у зв'язку з тим, що положеннями ст. 65 КК України питання звільнення від відбування покарання не регулюється.

Зазначені порушення є такими, що істотно вплинули на правильність прийняття рішення у кримінальному провадженні в апеляційній інстанції.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що вирок Апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2013 року відносно ОСОБА_2 підлягає скасуванню як постановлений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно перевірити всі доводи поданих апеляційних скарг засудженого та прокурора, обґрунтованість вимог, наведених у касаційній скарзі засудженого, і постановити законне та обґрунтоване рішення з дотриманням всіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

У зв'язку з тим, що тримання під вартою відносно засудженого ОСОБА_2 було обрано вироком апеляційного суду, який скасовується, засуджений ОСОБА_2 підлягає звільненню з-під варти.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Полтавської області від 17 грудня 2013 року відносно ОСОБА_2 - скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

З - під варти засудженого ОСОБА_2 звільнити у залі суду.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9