У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних
справах у складі:

головуючого-судді

Міщенка С.М.

суддів

Паневіна В.О., Філатова В.М.

за участю прокурора та представника потерпілої

ОСОБА_4 ОСОБА_3

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 13 листопада 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
потерпілої ОСОБА_2 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області
від 25 вересня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від
1 лютого 2007 року.

Вироком
Городнянського районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК
України на 1 рік обмеження волі.

На
підставі статей 75 і 76 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього відповідні
обов'язки.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 1479 грн. 35 коп.
та моральної - 1500 грн.

Ухвалою
Апеляційного суду Чернігівської області від 1 лютого 2007 року вирок щодо
ОСОБА_1 в частині цивільного позову змінено, збільшено розмір відшкодування
моральної шкоди на користь ОСОБА_2 до 5000 грн.

ОСОБА_1
визнано винним у тому, що 24 січня 2006 року, приблизно о 18 год., керуючись
автомобілем ВАЗ-2102 та рухаючись по вул. 1 Травня в м. Городня, в умовах
недостатньої видимості, він не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував стан
дорожнього покриття, не справився з управлінням автомобіля, внаслідок чого
зіткнувся з велосипедом, який тримала ОСОБА_2. Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_2 впала на проїзну частину дороги та отримала середньої тяжкості
тілесні ушкодження.

У
касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_2, за її змістом, просить судові рішення щодо
ОСОБА_1 скасувати, визнати її не винною у дорожньо-транспортній пригоді та в
повному обсязі стягнути із засудженого на її користь завдані їй матеріальні та
моральні збитки у сумі 52109 грн. 34 коп., посилаючись на те, що внаслідок ДТП
вона стала інвалідом III групи. При цьому потерпіла зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанції про те,
що вона перебувала на проїзній частині дороги спростовуються як її показаннями,
так і показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Заслухавши доповідача, представника потерпілої ОСОБА_3, яка підтримала
касаційну скаргу потерпілої, думку прокурора про залишення касаційної скарги
без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга потерпілої підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та вироку суду, ОСОБА_1 визнано винним у
порушенні правил дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_2 середньої
тяжкості тілесні ушкодження.

Зазначені дії засудженого судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Проте, незважаючи на визнання ОСОБА_1 винним у порушенні правил дорожнього
руху та те, що ці дії знаходяться у причинному зв'язку із наслідками, які
настали, а саме з тим, що потерпіла ОСОБА_2отримала середньої тяжкості тілесні
ушкодження і стала інвалідом III групи, суд при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди визнав,
що саме вона в момент дорожньо-транспортної пригоди в порушення вимог пп. «г»
п. 4.14 Правил дорожнього руху безпідставно перебувала на проїзній частині
дороги, а тому частково задовольнив заявлений нею цивільний позов про
відшкодування моральної шкоди.

Як видно із матеріалів справи, потерпіла ОСОБА_2під час досудового слідства
та у судовому засіданні показувала, що в момент ДТП вона перебувала на обочині
дороги. Про це показували також свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_5, які в момент ДТП
знаходилися поряд із ОСОБА_2.

Сам суд у вироку також дійшов висновку про те, що внаслідок зіткнення з
велосипедом, який тримала потерпіла ОСОБА_2, остання впала на проїзну частину
дороги.

Всупереч показань потерпілої та вказаних вище свідків, відсутність
висновків органу досудового слідства про порушення ОСОБА_2 конкретних правил
дорожнього руху, своїх висновків у вироку, суд першої інстанції при вирішенні
цивільного позову визнав, що у дорожньо-транспортній пригоді є і вина самої
потерпілої, оскільки вона безпідставно перебувала на проїзній частині дороги.

Як видно із матеріалів справи, висновки суду про безпідставність
перебування на проїзній частині потерпіла заперечувала як у судовому засіданні,
так і в своїй апеляції. При цьому в апеляції вона стверджувала, що висновки
суду в цій частині не грунтуються на об'єктивних доказах, більш того, суперечать
її показанням та показанням свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8.

Незважаючи на це апеляційний суд заперечення потерпілої до уваги не взяв,
належної оцінки їм не дав, доводи потерпілої не спростував, підтвердив її
винність у ДТП, але при цьому дещо збільшив розмір відшкодування моральної
шкоди на її користь.

Оскільки апеляційний суд не спростував доводи апеляції потерпілої, на
обгрунтування правильності висновків суду першої інстанції та своїх висновків
про винність потерпілої ОСОБА_2 у ДТП належних доказів та мотивів не навів, то
колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду винесена з порушенням вимог
ст. 377 КПК України.

Враховуючи, що апеляційний суд допустив порушення вимог
кримінально-процесуального закону, то ухвала цього суду підлягає скасуванню, а
справа - направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого апеляційний
суд має переглянути апеляцію потерпілої в межах касаційної скарги тільки щодо
правильності висновків суду першої інстанції про її винність у порушенні правил
дорожнього руху та обгрунтованість розміру стягнутої на її користь моральної
шкоди як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

При новому апеляційному розгляді справи суду слід мати на увазі, що у своїй
касаційній скарзі потерпіла не оспорює висновки суду про правильність
кваліфікації дій засудженого і призначеного йому покарання.

Що ж стосується доводів потерпілої про відшкодування їй витрат, понесених
Громадською благодійною організацією «Городнянська лікарняна каса», то вони є
необгрунтованими, оскільки понесені не потерпілою, а саме цією громадською
організацією, яка з відповідним позовом до засудженого не зверталася.

Витрати, які потерпіла понесла вже після постановлення судових рішень,
можуть бути заявлені нею та вирішені в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А :

касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 1 лютого 2007 року щодо
засудженого ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С У Д Д І :

Міщенко С.М. Паневін В.О. Федченко О.С.