Справа № 1кп/509/255/14
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2015 року Овідіопольский районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, кримінальне провадження за обвинувачен ням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, українця, освіта вища, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, фізична особа-підприємець, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувальному акту, ОСОБА_5 , являючись суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), зареєстрованим на підставі свідоцтва про державну реєстрацію, виданого Іллічівською районною державною адміністрацією м.Одеса 24.05.2000р., керуючись корисливим умислом, маючи у власності нерухоме майно, а саме: ? частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в АДРЕСА_2 , вартість якого, згідно висновку про ринкову вартість майна від 20.08.2012 року, складає 1198769 грн., загальною площею 275,1 м2, та на ? частину земельної ділянки цільового призначення для експлуатації торгівельного павільйону, площею 0,0740 га, та отримуючи щомісячний прибуток від передачі в оренду вказаної ? частини кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » фізичній особі підприємцю ОСОБА_6 , в період з 01.09.2009 року по теперішній час, право власності на яке він набув згідно рішення Приморського районного суду від 01.09.2009 року, а також автомобіль марки «Hyundai Tucson», д/н НОМЕР_2 , достовірно знаючи про наявність рішення Приморського районного суду м.Одеса від 19.10.2006 року, що набрало законної сили 19.11.2006 року, яким суд постановив: стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 борг в сумі 69116 грн. 66 коп., на користь ОСОБА_8 борг у сумі 138233 грн. 32 коп., на користь ОСОБА_9 борг у сумі 50624 грн. 85 коп., та стягнути з ОСОБА_5 судові витрати: а саме на користь ОСОБА_10 в сумі 691 грн. 16 коп., на користь ОСОБА_8 в сумі 25 грн., умисно, не виконує вищевказане рішення та не приймає жодних заходів, направлених на його виконання, а саме повернення боргів та судових витрат на загальну суму 258690 грн. 99 коп.

Досудовим слідством дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ст.382 ч.1 КК України, тобто умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Суд, всебічно та в повному обсязі дослідивши в судовому засіданні докази, надані стороною обвинувачення та захисту, приходить до висновку про не доведеність наявності в діях ОСОБА_5 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, з наступних підстав.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому обвинувачені не визнав в повному обсязі та надав суду показання з яких слідує, що дійсно, відповідно до рішення Приморського районного суду від 19.10.2006 року, що залишено в силі Апеляційним судом Одеської області, на нього покладено зобов`язання виплатити на користь ОСОБА_10 борг в сумі 69116 грн. 66 коп., на користь ОСОБА_8 борг у сумі 138233 грн. 32 коп., на користь ОСОБА_9 борг у сумі 50624 грн. 85 коп. На цей час в нього не має можливості сплатити всю суму боргу одразу. З 2006 по 2010 рік ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 взагалі не звертались до нього або до виконавчої служби за поверненням вказаних грошових коштів. За його заявою державний виконавець звернувся до Приморського райсуду з поданням надати йому розстрочку сплати боргу, однак у зв`язку з категоричною незгодою ОСОБА_12 і ОСОБА_13 на розстрочку виконання рішення, судом було відмовлено в задоволенні цього подання. На цей час він проживає разом із матір`ю - пенсіонеркою, дружиною, яка не працює, донькою дружини, студенткою, хворою сестрою та її донькою. Підприємницька діяльність його полягає в тому, що він здає в оренду ? частину кафе-бару, право власності на яку зареєструвати не має можливості. Практично всі гроші, отримані внаслідок підприємництва, витрачаються на комунальні платежі, утримання великої сім`ї, сплату податку. Після всіх виплат в нього залишається невелика сума грошей. Він звертався письмово до ОСОБА_12 і ОСОБА_13 з пропозицією про повернення боргу частинами, а саме 20% від своїх доходів, однак вони відмовились. Винним себе не визнає повністю. Просив виправдати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надав суду показання з яких слідує, що його донька була дружиною ОСОБА_5 . У період шлюбу вони придбали за кошти сім`ї ОСОБА_12 земельну ділянку та побудували кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Після розлучення, рішенням Приморського райсуду м.Одеси зазначене майно було поділено між його донькою та ОСОБА_5 . Також рішенням суду з ОСОБА_5 стягнуто борг на його користь у сумі 69087 грн., на користь його дружини 138258 грн., його сина 50624 грн., які були використані на придбання земельної ділянки та будівництво кафе-бару. ОСОБА_5 здає в оренду ? частину кафе-бару, отримуючи дохід та не бажає виконувати рішення про стягнення боргу. Також він умисно не реєструє своє право власності на ? частину кафе-бару, визнане за ним рішенням суду. При розгляді Приморським райсудом подання про надання розстрочки в виконані судового рішення про стягнення боргу він заперечував проти цього. Грошей свідку ніхто не пропонував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав суду показання з яких слідує, що він дав у борг ОСОБА_5 гроші, які той не повернув. Було рішення суду, однак воно на даний час не виконано. Саме в 2006 році за рішенням суду ОСОБА_14 повинен був сплатити 50 тис грн., але ніяких грошей свідок не отримав. Виконавча служба в рамках закону нічого зробити не може. ОСОБА_5 не намагався йому повернути гроші. Про подання виконавчої служби про зміну порядку виконання судового рішення він був повідомлений, знає що в задоволені подання було відмовлено. Сам особисто був проти надання розстрочки в виконанні рішення про стягнення боргу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 надала суду показання з яких слідує, що вона була одружена з ОСОБА_5 . Шлюб розірвали 01.09.2009 року. У період шлюбу вони придбали за кошти сім`ї ОСОБА_12 земельну ділянку та побудували кафе-бар. Після розлучення, рішенням суду майно було поділено нею та ОСОБА_5 по ? частини бару кожному і земля під ним. Вона зареєструвала право власності на майно. Спочатку вона узаконила самочинне будівництво через суд і потім оформила майно. ОСОБА_5 не реєстрував за собою право власності на ? бару. Чому вона знає, напевно не бажає. Свідок свою ? бару здає в оренду по договору ОСОБА_6 . Майно в натурі не виділено. В місяць плата становить 10 тис грн. Новий договір був укладений 01.01.2015 року. Крім кафе спільно нажитого майна не має. У неї є своє майно, у паспорті є відмітка що вона безоплатно отримала земельну ділянку. Там знаходяться будівельні матеріали. Однак прокуратура забрала державний акт на зазначену земельну ділянку, судових рішень по цьому спору не має.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надав суду пояснення, з яких слідує, що він орендував у ОСОБА_5 , а потім у нього та ОСОБА_15 кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на підставі договорів оренди. Йому відомо, що вони є співвласниками, оскільки майно розподілено рішенням суду по ? частині. З 2009 року по 2014 рік він платив власникам окремо, за ? частину кожному. ОСОБА_5 сплачував 8 тис грн. З листопада 2014 року у нього з ОСОБА_5 немає договору, тому що його ? частина кафе не оформлена належним чином. Він був присутній на зустрічі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , на якій ОСОБА_5 пропонував здійснювати погашення боргу частинами по 3-4 тисячі гривень, але ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , відмовлялися від будь-яких варіантів погашення боргу частинами, вимагаючи лише повного погашення боргу.

Допитаний в судовому свідок ОСОБА_16 надала суду показання, з яких слідує, що вона працює головним державним виконавцем у відділі Державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області. В неї на виконанні перебувало об`єднане виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 грошових коштів. Стягувачем було надано рішення Приморського районного суду від 01.09.2009 року яким було визнано право власності за ОСОБА_5 на ? частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », загальною площею 275,1 м2, однак боржник не здійснював реєстрацію. Виконавча служба звернулась з поданням до Овідіопольського райсуду з клопотанням про реєстрацію даного майна за боржником. Подання було задоволено, судом було визнано право власності на ? майна та зобов`язано РБТІ зареєструвати це майно. Був виїзд до майна, складено акт опису та арешту майна. Була експертна оцінка, з якою сторони ознайомились. ОСОБА_5 написав що з оцінкою не згоден, а згодом надійшло рішення Апеляційного суду про скасування даної реєстрації майна боржника. Сума майна згідно експертної оцінки 379288 грн. - земля, ринкова вартість ? частини кафе 1178769 грн. Виконавче провадження було закінчено 28.12.2012 р. так як не було виявлено зареєстрованого майна. Вона зверталася з поданням до Приморського районного суду з проханням надати ОСОБА_5 розстрочку сплати грошових коштів зі сплатою щомісячного платежу у розмірі 4000 грн., через фінансові складнощі ОСОБА_5 та неможливість погашення ним боргу одноразово. З 2010 по даний час ОСОБА_5 мав багато можливостей сплатити борг. В заяві він писав що може сплачувати по 4 тис грн., але нічого так і не платив.

Допитаний в судовому свідок ОСОБА_17 , надав суду показання, з яких слідує, що виконує обов`язки начальник відділу ДВС, особисто не виконує судові рішення, а здійснює контроль. Йому відомо, що в 2010 році було відкрито виконавче провадження по стягненню суми боргу з ОСОБА_5 , були вжиті вичерпні заходи, виконавче провадження закрито по п.2 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв`язку з відсутністю майна боржника на території району. Виконавцями спочатку був ОСОБА_18 , потім ОСОБА_16 . Лист був пред`явлений до відділу ДВС Овідіопольського району в частині майна боржника, виконавці відпрацьовували лише частину кафе-бару «Балатон», більше жодних дій не проводили, тому що боржник мешкає в м Одеса. Потім виконавче провадження направлялося по територіальності за місцем проживання. Малиновський відділ ДВС теж здається закрив провадження в зв`язку з відсутністю майна. Був накладений арешт на авто, однак воно перебувало в заставі банку, який заборонив вчиняти дії щодо цього майна. ДВС зверталась до суду щоб визнати право власності на ? кафе за ОСОБА_5 , що далі було з реєстрацією йому не відомо. По 382 КК України ДВС звертаєтьсь з поданням, якщо в результаті всіх дій боржник не платив, знав про наявність боргу і не вжив заходів щодо виконання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 надав суду показання, з яких слідує, що, він в 2011 р займався примусовим виконанням рішення суду, де боржником був ОСОБА_5 , в ході виконання ним не було виявлено майна, на яке б можна було звернути стягнення. Стягувач ОСОБА_12 надав до відділу ДВС рішення суду, за яким за ОСОБА_5 визнавалось право власності, однак реєстрація була відсутня. Борг не був погашений. Стягувач надав заяву, що ОСОБА_5 , формально володіє ? рестораном, який здає в оренду. Однак законних підстав на звернення цього майна у ДВС не було, тому що воно не було зареєстроване за боржником. Інших джерел погашення боргу у ОСОБА_5 не було. Якби ОСОБА_5 і хотів щось зробити з нерухомим майном, то не зміг, так як були накладені арешти. Порядок виконання стягнень слідуючий: пошук зареєстрованого чи виявлення майна з подальшою реалізацією для виконання рішення, якщо є майно, воно описується, проводиться оцінка, торги, і надалі кошти перераховуються стягувану. Свідок описував майно ? частини ресторану в с.Мізікевича. при даних діях він опирався на рішення суду, однак з майном вини не мали права нічого робити, тому що боржник його не реєстрував. Кінцевого рішення по виконавчому провадженню він не приймав. Виконавче провадження передалось іншому держвиконавцю, в зв`язку з перерозподілом ділянок. ОСОБА_16 була виконавцем. Було також виявлений автомобіль, однак він перебував в заставі банку. На запит ДВС банк був проти реалізації цього майна. В той час коли виконавче провадженню перебувало у свідка, перешкод зі сторони боржника не було. Активних дій щоб виконати рішення суду ОСОБА_5 не робив. Будь-яких об`єктивних підстав або документальних підтверджень щодо умисного ухилення ОСОБА_5 від виконання сплати заборгованості у них не було.

Також судом були досліджені письмові докази по справі, надані суду обвинуваченням та захистом ОСОБА_5 .

Копія рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2006 року, виконавчі листи, видані Приморським районним судом м.Одеси, якими підтверджується існування рішення суду, що набрало законної сили та яким ОСОБА_5 зобов`язано сплатити на користь ОСОБА_10 69807,82 грн., на користь ОСОБА_8 138258,32 грн., ОСОБА_9 50624,85 грн.

Копія рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 вересня 2009 року, згідно якого за ОСОБА_5 та за ОСОБА_15 визнано право власності по ? на кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 » загальною площею 275,1 кв.м, при цьому з тексту рішенні слідує, що фактична площа спірного майна складає 332,8 кв.м.

Копія ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 03 жовтня 2012 року, копія ухвали апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2012 року, якими підтверджується відмова в надані ОСОБА_5 розстрочки виконання рішення суду.

Копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, яка підтверджує, що ОСОБА_5 є приватним підприємцем.

Копія державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ОД №033838 площею 0,0740 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якого власником земельної ділянки є ОСОБА_5 , підставою видачі держакту є рішення селищної ради та договір купівлі-продажу.

Копія технічного паспорту на ? частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я ОСОБА_15 . Копія витягу про державну реєстрацію права власності на ? частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за ОСОБА_15 . Копія рішення Овідіопольського райсуду по справі № 2-36/11 від 09.03.2011 р., згідно якого було визнано за ОСОБА_15 право власності на ? частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » загальною площею 332,8 кв.м. З зазначених документів слідує, що реєстрація права власності на ? частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за ОСОБА_15 стала можливою лише після додаткового визнання в судовому порядку права власності на ? частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » загальною площею 332,8 кв.м.

Копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_15 .

Копія договорів оренди, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , згідно яких, ОСОБА_5 та ОСОБА_15 отримують від здачі у оренду по 5000 грн. щомісячно кожен.

Копія відповіді БТІ держвиконавцю №1230 від 02.06.2010 року та №2054 від 12.08.2011 року, згідно яких за ОСОБА_5 реєстрація права власності на нерухоме майно відсутня.

Копія заяви ОСОБА_5 до ДВС Овідіопольского РУЮ від 07.09.2011 року, згідно якій за ним не зареєстровано будь-якого майна.

Копія паспорту на ім`я ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є сестрою ОСОБА_5 , відповідно штампу про місце реєстрації зареєстрована: АДРЕСА_1 , копія пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , копія епікризу хворої ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , висновок ВКК №380/3.3 від 21.06.2014 року, з яких вбачається, що хвора сестра ОСОБА_5 проживає разом з ним.

Копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , між ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , копія свідоцтва про смерть ОСОБА_21 , серії НОМЕР_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , довідка видана 2-м відділом РАЦС Приморського РУЮ №183 від 16.06.2004 року, яким підтверджується, що ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , 05.09.1995 року уклали шлюб, довідка видана 2-м відділом РАЦС Приморського РУЮ №62-62 від 14.04.2005 року, яким підтверджується, що ОСОБА_25 та ОСОБА_24 уклали шлюб 07.05.1975 року, довідка ОЗШ №103 від 26.09.2012 року №296 згідно якій ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , навчається в 5-А класі, мати дуже хвора, вихованням займається бабуся ОСОБА_20 . Дитина та бабуся проживають разом з дядьком ОСОБА_5 .

Копія заяви ОСОБА_5 від 28.04.2012 року, у якій він пропонує ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поетапне погашення боргу у розмірі 20% від своїх доходів, копія поштового переказу та квитанції на загальну суму 600 грн. переведених на ім`я стягувачів, ці документи свідчать про бажання ОСОБА_5 погашати борг.

Копія постанови ДВС Овідіопольського РУЮ про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.12.2012 року, з якої вбачається, що у зв`язку з відсутністю майна у ОСОБА_5 , виконавчий лист повернуто.

Оцінюючи докази, надані сторонами обвинувачення та захисту, та які були досліджені в судовому засіданні, в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Виконавчою службою Овідіопольського РУЮ проводилися виконавчі дії щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 , ОСОБА_27 , ОСОБА_8 боргу в загальній сумі 258690 грн. 99 коп., згідно рішення Приморського районного суду м.Одеси від 19 жовтня 2006 року по справі № 2-4106/2006 р.
При проведені виконавчого провадження відділом ДВС Овідіопольського РУЮ, встановлено неможливість виконання судового рішення шляхом сплачення ОСОБА_5 суми боргу одноразовим платежем, та відсутністю у нього зареєстрованого майна, на яке можливо звернути стягнення, в зв`язку з чим відділ ДВС Овідіопольського РУЮ звертався до Приморського райсуду з поданням надати ОСОБА_5 розстрочку сплати боргу зі сплатою щомісячного платежу у розмірі 4000 грн., але судом було відмовлено у цьому. Стягувачі були категорично незгодні з отриманням коштів розстрочкою.

Показання ОСОБА_5 про те, що він не мав умислу на невиконання рішення суду, а намагався сплачувати заборгованість в міру своїх можливостей, підтверджується відповідними документами заявою з пропозицією погашення боргу частинами, клопотанням про надання розстрочки.

Показання ОСОБА_5 узгоджуються с показаннями свідків і не суперечать їм.

Показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_19 підтверджують, що ОСОБА_5 в добровільному порядку не виконав рішення Приморського районного суду м.Одеси. В той же час показання зазначених державних виконавців не містять в собі свідчень та даних про вчинення ОСОБА_5 дій, направлених на ухилення від виконання рішення суду чи перешкоджання виконанню. Цей факт підтверджують і інші досліджені судом докази.

Відповідно до ч.1 ст.382 КК України кримінальна відповідальність наступає за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Доказування суб`єктивної сторони злочину можливе лише на підставі аналізу її зовнішніх проявів.

Суд вважає, що пропозиції ОСОБА_5 сплачувати частинами борг, перерахування частини боргу Вішліній, його заява з пропозицією погашення боргу частинами, свідчать про намагання останнім таким чином виконати рішення суду та відсутність умислу у обвинуваченого, направленого на ухилення від виконання рішення суду чи перешкоджання виконанню.

Докази, надані суду та досліджені під час судового розгляду, не містять в собі свідчень про вчинення ОСОБА_5 дій, направлених на ухилення від виконання рішення суду чи перешкоджання виконанню.

Твердження обвинувачення, що ОСОБА_5 мав змогу сплатити заборгованість шляхом реєстрації права власності на ? частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в АДРЕСА_2 , та подальшої реалізації зазначеного майна, є неспроможним та таким, що протирічать положенням чинного законодавства, так як реєстрація права власності на нерухоме майно є правом а не обов`язком людини, в випадку з ОСОБА_5 така реєстрація потребувала додаткових судових рішень, що підтверджується дослідженими судом письмовими доказами стосовно реєстрації права власності на ? частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в АДРЕСА_2 , за колишньою дружиною ОСОБА_5 - ОСОБА_15 .

Стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_5 мав реальну можливість погашення боргу за рахунок самостійної реалізації його майна та матеріали кримінального провадження взагалі не містять будь-яких посилань на норми закону, які б передбачали такий обов`язок у ОСОБА_5 .

Процедури з реалізації майна боржника, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», ЦПК України, ЦК України з аналізу яких випливає, що самостійний продаж свого майна на стадії виконавчого провадження не є обов`язком, а лише правом боржника.

Таким чином, обвинуваченням не доведено наявність умислу у ОСОБА_5 , направленого на невиконання рішення суду чи перешкоджання виконанню, оскільки сторона обвинувачення обмежилася лише формальним зазначенням того факту, що ОСОБА_5 є приватним підприємцем, в зв`язку із чим, отримуючи доходи від підприємницької діяльності, мав можливість виконати рішення суду.

В судовому засіданні стороною обвинувачення так і не було надано доказів того, що ОСОБА_5 дійсно мав реальну можливість після сплати всіх комунальних платежів, податку, витрат на утримання великої сім`ї, виконати рішення суду.

Відповідно до ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, оскільки не встановлено суб`єктивну сторону складу злочину.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Речових доказів по кримінальному провадженню нема.

Витрат на залучення експертів по кримінальному провадженню нема.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374 КПК України, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невинним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та виправдати його, у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошенням.

Суддя ОСОБА_1