АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-227-2007 Головуючий у 1-й інстанції:
Категорія: ст. 187 ч.4 КК України Доповідач: Пустовар М.Л.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області

у складі:

головуючого Погорєлової
Г.М.,

суддів Салтовської
І.Б., Пустовара М.Л.,

за участю
прокурора Багірової
В.А.,

захисника ОСОБА_1.,

10 квітня 2007
року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну
справу за апеляціями засудженого ОСОБА_2. і захисника ОСОБА_1. в інтересах
засудженого ОСОБА_2. на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської
області від 23 січня 2007 року, яким:

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м. Первомайську Миколаївської області, громадянин України, судимий 27.01.2005 р. Лубенським
міжрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.27 - ч.2 ст.187 КК України, із
застосуванням ст.69 КК України, на 5
років 6 місяців
позбавлення волі; засуджений:

·
за ст. 187
ч.4 КК України на 8 років
позбавлення волі з конфіскацією 1/2
частини належного засудженому майна;

·
за ст. 194
ч. 1 КК
України на 2 роки
позбавлення волі;

·
за ст.263 ч.1 КК України на 3 роки позбавлення
волі;

·
за ст.289 ч.2 КК України на 6 років
позбавлення волі з конфіскацією 1/2
частини належного засудженому майна.

Відповідно до
ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим, призначено покарання - 8

2

років
позбавлення волі з конфіскацією 1/2
частини належного засудженому майна.

На підставі ч.4
ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком
та вироком Лубенського міжрайонного суду Полтавської області від 27.01.2005 p., остаточно
призначено до відбуття -
8 років 6 місяців
позбавлення волі з конфіскацією 1/2
частини належного засудженому майна.

Постановлено
стягнути із засудженого на користь ТОВ „Восток"
відшкодування завданих матеріальних збитків у розмірі 2199 грн.

За вироком
ОСОБА_2. визнано винним у тому, що у ніч на 12 лютого 2002
року, він, за попередньою змовою з іншою особою, з метою заволодіння чужим
майном, знаходячись на 128-му км.
автодороги „Ульянівка-Миколаїв", підішли до автомобіля
„Рено-Трейлер", держ. НОМЕР_1, з причепом, належним ТОВ „Восток", та
погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї водіям ОСОБА_3. та ОСОБА_4.,
зв'язали їх і відкрито заволоділи грошима у сумі 260 грн. та ондатровою шапкою,
вартістю 200 грн.,
належними ОСОБА_4., грошима у сумі 50
грн. та спортивною сумкою, вартістю 46
грн., належними ОСОБА_3.,
промисловими товарами, що транспортувались автомобілем, вартістю 20490 доларів США (108597 грн. станом на
момент скоєння злочину) і мобільним телефоном „Філіпс", вартістю 398,60 грн., належними
ТОВ „Восток".

Тоді ж вони
незаконно заволоділи зазначеним автомобілем „Рено-Трейлер", вартістю 38539,59 грн.

Крім того, при
скоєні нападу на автомобіль, ОСОБА_2., шляхом розрізування ножем, умисно
пошкодив тент автомобіля „Рено-Трейлер", вартістю 1780 грн.

Також ОСОБА_2. у невстановленої
особи незаконно придбав пістолет „ТТ" та 8 патронів до нього, незаконно зберігав за місцем свого
проживання, використав його при вчиненні розбійного нападу.

В апеляції та
доповненнях до неї захисник ОСОБА_1. просить вирок районного суду скасувати.

Посилається на
відсутність доказів інкримінованого обвинувачення, ознак розбійного нападу,
насильства чи інших злочинних дій у відношенні потерпілих, а також будь-яких
матеріальних збитків.

На думку
апелянта, скоєне засудженим слід кваліфікувати як співучасть у хуліганських
діях.

Крім того,
вважає незаконним закриття кримінальної справи щодо обвинуваченого ОСОБА_9.

Також вказує на
суттєві порушення судом кримінального процесу: обвинувальний уклін розгляду
справи, неправильну оцінку судом пояснень потерпілих, полишення без перевірки
факту неосудності ОСОБА_2., відмову у фіксуванні процесу технічними засобами.

3

При призначенні
покарання суд формально зважив на стан здоров'я засудженого, його інвалідність,
позитивну характеристику, стан здоров'я та скрутне становище членів його сім'ї.

Суд також
призначив додаткове покарання -
конфіскацію майна, що на думку апелянта, порушує права інших членів сім'ї
засудженого, зокрема стосовно житла, де проживав ОСОБА_2.

Засуджений
ОСОБА_2. у своїй апеляції та доповненнях до неї виклав загалом аналогічні
доводи, наведеним в апеляції захисника.

Крім того
посилається на неправильну оцінку судом пояснень підсудного ОСОБА_5.,
потерпілих та свідків, допитаних у суді, неправильне і неповне викладення цих
пояснень у протоколі судового засідання, відсутність у протоколі записів про
чисельні клопотання, що надавались ним та його захисником під час судового
слідства.

Іншими
учасниками процесу апеляцій на вирок не подано.

Заслухавши
доповідача, пояснення захисника на підтримку апеляції та його думку на
підтримку апеляції засудженого, думку прокурора про залишення вироку без зміни,
перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій,
колегія суддів визнає обидві апеляції такими, що не підлягають задоволенню,
виходячи з таких підстав.

Оцінивши
перевірені докази у їх сукупності, надані по справі стороною обвинувачення,
районний суд обґрунтовано прийшов висновку про доведеність вини засудженого
ОСОБА_2. у скоєні злочинів, передбачених ст.ст. 187 ч.4, 194
ч.1, 263 ч.1 і 289
ч.2 КК України.

Так, сам
ОСОБА_2. на досудовому слідстві при відтворенні обстановки та обставин події 19.02.2002 p., тобто через
тиждень, як ця подія відбулась, підтвердив свої пояснення у якості
підозрюваного, де він визнав свою участь у розбійному нападі, після чого на
місці показав, як із іншою особою вчинив цей напад на водіїв, заволодів
автомобілем, пошкодив тент на причепі (т.1; а.с. 69-80).

У той же день
аналогічні пояснення та дії при відтворенні обстановки та обставин злочину були
надані та виконані підозрюваним ОСОБА_5.

Свідки ОСОБА_6.
та ОСОБА_7. повідомили суду, що були понятими при зазначеному відтворенні
ОСОБА_2. обстановки та обставин розбійного нападу, а також, що підозрюваний
давав пояснення добровільно, без будь-якого примусу з боку працівників міліції.

Допитані у суді
потерпілі ОСОБА_3. і ОСОБА_4. підтвердили, що у лютому 2002 року перевозили
вантажним автомобілем належний ТОВ „Восток"
вантаж до м. Москви. Біля смт. Арбузинка автомобіль зламався. Через деякий
час до них підійшли
два чоловіки, одним
з яких був
ОСОБА_2. Він же

4

погрожуючи
пістолетом, наказав їм лягти на землю. Потім у них відібрали гроші, мобільний
телефон, шапку, сумку. Далі їх прив'язали до дерева.

Коли автомобіль
відремонтували, нападники примусили ОСОБА_4. сісти за кермо та їхати у напрямку
м. Первомайська. Коли заїхали до лісу, автомобіль знову зламався і
відремонтувати його не вдалось. Тоді ОСОБА_2. розрізав тент, нападники викрали
частину товару та втекли з місця події на попутному автотранспорті.

Відповідно до
протоколу пред'явлення до впізнання від 20
лютого 2002 року
(т.1; а.с. 82), потерпілий
ОСОБА_4. упізнав ОСОБА_2. як особу, що вчинила розбійний напад на нього та
потерпілого ОСОБА_3.

Свідки ОСОБА_8.
та ОСОБА_10., що
були понятими при упізнанні, підтвердили у суді факт зазначеної процесуальної
дії.

Потерпілий
ОСОБА_11 надав суду пояснення про обставини розбійного нападу та володінням
автомобілю з вантажем, що йому належать, про які йому відомо із слів водіїв
ОСОБА_4. та ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_9
на досудовому слідстві вказав, що на своєму автомобілі у ніч на 13.02.2002 р. доставив
ОСОБА_2. та іншу особу на автошлях „Ульянівка-Миколаїв", де неподалік
стояв вантажний автомобіль. Також чув, як ОСОБА_2. у подальшому з кимсь
розмовляв по телефону та питав про наявність постів ДАІ на автодорозі до м.
Первомайська.

За протоколом
виїмки від 18.02.2002 р. (т.1;
а.с. 68), за
місцем помешкання ОСОБА_2. вилучено пістолет, набої до нього та викрадений
товар.

Цей факт у суді
підтвердили свідки ОСОБА_10. та
ОСОБА_12., дружина засудженого.

Згідно з
висновками дактилоскопічної експертизи №
14 від 12 квітня 2002 року, сліди рук,
виявлені під час огляду кабіни автомобіля „Рено-Трейлер", належать
ОСОБА_2., а за висновками судово-балістичної експертизи №№ 50,51, є вогнепальною
зброєю - пістолет
Токарева „ТТ", обладнаний пристроєм для безшумної та безполуменевої
стрільби, та набої - придатними
до стрільби, вилучені у помешканні ОСОБА_2.

Наявність порізу
тента причепа
автомобіля „Рено-Трейлер" встановлена протоколом огляду від 14.02.2002 р.

Висновком
стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 17 від 12.01.2006
р. (т.2; а.с. 284-288)
ОСОБА_2. визнаний особою, яка не страждає і не страждала раніше хронічним
психічним захворюванням. Як на даний час, так і у період вчинення
інкримінованого злочину, ОСОБА_2. міг віддавати собі відповідь за свої дії та
керувати ними.

5

Надавши належну
оцінку зазначеним та іншим доказам, перевіреним у судовому розгляді справи, суд
1-ї інстанції
дійшов вірного висновку про доведеність інкримінованого засудженому
обвинувачення.

Колегія суддів з
цим висновком згодна.

Безпідставними з
цих мотивів є доводи апелянтів про однобічність та упередженість досудового і
судового слідства по справі, оскільки слідчими органами розслідування проведено
повно і об'єктивно, надані докази, визнані судом достатніми для встановлення
вини засудженого, на думку колегії суддів, не потребують будь-якого доповнення,
а кваліфікація дій ОСОБА_2. -
уточнення чи зміни.

Посилання на
необ'єктивність висновків суду та недостатність доказів вини засудженого не є
суттєвими, бо не знайшли свого підтвердження ні на судовому слідстві, ні в
апеляційному розгляді справи.

Навпаки, його
вина доведена насамперед поясненнями обох потерпілих про те, що саме ОСОБА_2.
разом з іншою особою вчинили розбійний напад та інші злочини, поясненнями свідків,
письмовими доказами, об'єктивність та достовірність яких фактичним обставинам
справи не викликає сумніву.

Крім того, по
справі не встановлено жодних підстав для обмови засудженого зазначеними
потерпілими та свідками.

Усі процесуальні
дії по збиранню доказів по чинній кримінальній справі виконані з дотриманням
вимог кримінально-процесуального закону.

Твердження
апелянтів про те, що ОСОБА_2. на момент вчинення злочину та після цього мав
розлад психічного здоров'я спростовані вищезазначеними висновками судово-психіатричної
експертизи.

Більш того, у
мотивувальній частині тієї ж експертизи комісія експертів також зазначила, що
ОСОБА_2. схильний до симулювання психічного розладу.

Безпідставні
настоювання захисника, що скоєне засудженим слід кваліфікувати як хуліганство,
тому як потерпілим не завдано шкоди здоров'ю, спричинені збитки як потерпілим,
так і підприємству відшкодовані ще до постановления
вироку.

По справі
встановлено і виписано у вироку, що ОСОБА_2. разом з іншою особою вчинили напад
на потерпілих, використовуючи при ньому вогнепальну зброю, тобто застосувавши
погрозу насильства, що є небезпечним для життя чи здоров'я осіб, що зазнали
нападу. У судовому засіданні потерпіли пояснювали, що бачили пістолет, який
нападники тримали по черзі, примушуючи їх (потерпілих) виконувати їх вимоги і
саме, зважаючи на наявність вогнепальної зброї, вони не могли вчинити опір та
дозволили ОСОБА_2. і іншій особі відкрито викрасти майно та заволодіти
автомобілем.

За таких
обставин, вчинене засудженим містить склад злочинів, передбачених ст. 178 КК України,
тобто розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, ст.289 КК України - незаконного
заволодіння транспортним

6

засобом, ст. 194 КК України - умисного
пошкодження чужого майна та ст.263 КК України - носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових
припасів без передбаченого законом дозволу.

Доводи захисника
про порушення вимог ч.4 ст.87 КПК України безпідставні, тому як у матеріалах
судового розгляду та проколі судового засідання відсутні відомості про клопотання
жодного з учасників процесу про фіксування його звукозаписувальним технічним
засобом.

Відсутні по
справі і зауваження на протокол судового засідання як з цього приводу, так і з
приводу неповноти чи неправильного викладення пояснень підсудних, потерпілих та
свідків, про що також стверджується у в обох апеляціях.

Не надані
зауваження і стосовно нібито не зафіксованих у протоколі судового засідання

Посилання на
невірне рішення досудовим слідством щодо закриття кримінальної справу у
відношенні ОСОБА_9 не є предметом даного апеляційного розгляду справи, оскільки
для оскарження такого рішення існує окремий процесуальний порядок.

Що стосується
виду і міри покарання засудженого, то районний суд обрав їх ОСОБА_2. відповідно
до вимог ст.ст.65-67 КК України, в межах санкції статей КК України, за якими
він визнаний винним, з урахуванням вчинення тяжкого і особливо тяжкого
злочинів, обставини, пом'якшуючої покарання - каяття в останньому слові, а також даних про особу - задовільну
характеристику, стану здоров'я, інвалідності, утримання неповнолітньої дитини
та матері-пенсіонерки, вдови військовослужбовця, тобто саме тих обставин, на
які посилаються апелянти.

Суд також
належно застосував складання покарань за сукупністю злочинів шляхом поглинення
та часткового складання згідно з вимогами ч.ч.1,4 ст.70 КК України.

Таким чином,
обране засудженому покарання з ізоляцією його від суспільства і на визначений у
вироку строк є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2. та
попередження нових злочинів.

Підстав для
пом'якшення цього покарання колегія суддів не вбачає.

Доводи захисника
про безпідставність призначення додаткового покарання - конфіскації 1/2 частини
належного засудженому майна не є вірними, бо за санкцією ч.4 ст. 187 КК України таке
додаткове покарання є обов'язковим для призначення.

Що стосується
порушення прав інших осіб, яке може виникнути при виконанні вироку, то це
питання має вирішуватись у порядку цивільного судочинства.

За таких
обставин, колегія суддів, визнавши всі доводи апеляцій безпідставними, приходить
висновку, що вирок
суду 1-ї
інстанції, як

7

постановлений відповідно до вимог ст.ст. 323-324 КПК України,
зміні у частині кваліфікації скоєного засудженим чи пом'якшення покарання, про
що просять апелянти, не підлягає.

З урахуванням
наведеного, керуючись ст.ст. 365,366
КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляції
захисника ОСОБА_1. і засудженого ОСОБА_2. залишити без задоволення, а вирок
Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 січня 2007 року у відношенні
засудженого ОСОБА_2-без
зміни.