Справа №482/1068/14-к 07.05.2015 07.05.2015 07.05.2015
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2015 року м.Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Миколаєва, громадянки України, проживаючої в АДРЕСА_1
- виправданої за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України,
судового розпорядника ОСОБА_7
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинуваченої ОСОБА_5
представника потерпілої ОСОБА_13
В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційних скарг і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду та постановити новий, яким визнати ОСОБА_14 винуватою у вчиненні
Провадження № 11-кп/784/270/15 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_15
Категорія: ст.125 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України та призначити покарання у виді 150 год. громадських робіт.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 просить скасувати вирок суду та визнати ОСОБА_5 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України і призначити покарання у виді 240 год. громадських робіт. Також просить задовольнити цивільний позов в повному обсязі.
Як вказано у вироку, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєння кримінального правопорушення за наступних обставин.
25.10.2013 року, приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували на території городу ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . В цей час між ними виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , спричинила декілька ударів по тулубу та обличчю останньої, після чого штовхнула потерпілу ОСОБА_4 на землю.
Згідно висновку експерта № 1971 від 09.12.2013 року у ОСОБА_4 виявлені ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, які могли виникнути від ударно-струсного впливу, а також впливу тупих предметів.
Тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку могло утворитися в результаті, як однократного мимовільного падіння з положення стоячи на площину, так і внаслідок падіння з положення стоячи на площину після додання тілу прискорення.
Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ст.125 ч.2 КК України, як умисне тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Вироком суду ОСОБА_5 виправдана за ст. 125 ч.2 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю винуватості у скоєні кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції прийшов до таких висновків виходячи з того, що в судовому засіданні потерпіла вказувала про нанесення їй тілесних ушкоджень не тільки ОСОБА_5 , а й іншими особами ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; що показання ОСОБА_4 про спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою спростовуються показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ОСОБА_21 та висновком судово-медичної експертизи.
Таким чином, суд вказав, що органом досудового розслідування не встановлено, за яких обставинах потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесне ушкодження у виді струсу головного мозку і не доведено, що саме обвинувачена ОСОБА_5 спричинила потерпілій вказане тілесне ушкодження.
2. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. На думку прокурора, обвинувачена ОСОБА_5 на ґрунті виниклого конфлікту мала умисел штовхнути ОСОБА_4 з метою нанесення їй тілесних ушкоджень у зв`язку з тим, що потерпіла вдарила її сина по переламаній руці та не хотіла пропускати трактор на її город. На підтвердження винуватості ОСОБА_5 у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення посилається на показання свідка ОСОБА_22 , який вказав, що обвинувачена ОСОБА_5 разом з сином ОСОБА_16 в ході конфлікту звалили ОСОБА_4 на землю. Посилається і на показання обвинуваченої ОСОБА_16 про те, що вона хотіла відвести ОСОБА_4 з дороги, але через те, що остання упиралася, то вони разом впали на сітку. Вказує, що суд не правильно виклав показання свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_20 , які пояснювали, що ОСОБА_4 штовхала ОСОБА_5 і коли вони впали, то ОСОБА_5 була зверху потерпілої. Також вважає, що суд безпідставно послався на показання свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , оскільки вони є зацікавленими особами.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 також вважає висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що до показань свідків ОСОБА_23 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 слід відноситись критично, оскільки вони є родичами обвинуваченої. На підтвердження винуватості ОСОБА_5 посилається на показання свідка ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , які бачили, що ОСОБА_5 та її син звалили її на землю і почали бити, а також на дані висновку експерта № 1971 від 09.12.2013 року. Зазначає, що працівниками Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області з невідомих причин не притягнуто до відповідальності сина обвинуваченої ОСОБА_16 та невістку ОСОБА_17 , які теж приймали участь в її побитті.
4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді; доводи прокурора і потерпілої ОСОБА_4 , які просили скасувати вирок суду та визнати ОСОБА_5 винуватою у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України; пояснення обвинуваченої ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_12 , які вважали вирок суду законним і обґрунтованим та просили залишити його без змін; допитавши свідків та повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, обвинувачена ОСОБА_5 в суді першої інстанції та в апеляційному суді пояснила, що 25.10.2013 року вона домовилась з ОСОБА_21 , що він буде орати її город. На дорозі, по якій мав проїхати трактор, знаходилось каміння її сусідки ОСОБА_4 , а тому вона перекинула це каміння на город потерпілої. Після цього ОСОБА_4 знову викинула каміння на дорогу. З цього приводу між ними виник конфлікт. ОСОБА_4 стала на дорозі і не пропускала трактор. До неї підійшов її син ОСОБА_16 і ОСОБА_4 вдарила його по переламаній руці. Вона спробувала відвести ОСОБА_4 з дороги і вони разом впали на сітку. Зазначала, що ОСОБА_4 удари ніхто не наносив.
Про такі ж обставини, як вказала обвинувачена, зазначали в своїх показаннях в суді першої інстанції свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .
З показань потерпілої ОСОБА_4 , допитаної судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом, вбачається, що 25.10.2013 року, приблизно о 10 год. 30 хв., між нею та її сусідкою ОСОБА_5 виник конфлікт з приводу каміння, яке знаходилось на дорозі і заважало трактору проїхати на город останньої. За зберігання каміння на дорозі вона сплатила гроші до міської ради та отримала на це дозвіл. Каміння перекинула на її город ОСОБА_5 . Вказане каміння вона знову перекинула за сітку. Пізніше приїхали працівники міліції та представник міської ради і після розмови з ними вона погодилась, щоб ОСОБА_5 перекинула каміння назад на її город для того, щоб по дорозі проїхав трактор. ОСОБА_5 перекинула тільки велике каміння, а дрібне залишилось на дорозі. Між нею і ОСОБА_5 знову виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 та її син штовхнули її і вони втрьох впали на сітку. Після цього ОСОБА_5 та ОСОБА_16 почали її бити по голові та обличчі. Поруч знаходилась невістка ОСОБА_5 , яка теж приймала в цьому участь і била її зверху по голові. Коли їх розборонив ОСОБА_18 , вона викликала міліцію, а пізніше звернулась до лікарні, де їй встановили діагноз - струс головного мозку.
З перевірених апеляційним судом показань свідка ОСОБА_22 слідує, що восени 2013 року він був на своєму городі, який знаходиться напроти городу ОСОБА_5 і ОСОБА_4 . Він почув крики і побачив, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 кидали каміння. Потім під`їхав трактор, який ОСОБА_4 не пропускала. ОСОБА_5 і її син ОСОБА_16 штовхали ОСОБА_4 і вони втрьох впали на сітку. Після цього почали розмахувати руками. Куди наносили удари він конкретно не бачив. Пізніше він бачив на обличчі ОСОБА_4 синці.
З перевірених апеляційним судом свідка ОСОБА_20 слідує, що восени 2013 року він почув крики від сусідів ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та побачив, що ОСОБА_5 кидала каміння на город ОСОБА_4 . Потім приїхав трактор та згодом він побачив, як ОСОБА_4 лежала на землі, на сітці, а обвинувачена ОСОБА_5 і її син ОСОБА_16 були над нею. При цьому син обвинуваченої - ОСОБА_16 та невістка били ОСОБА_4 в груди та по голові. Чи наносила ОСОБА_5 удари потерпілій, він не бачив.
З пояснень свідка ОСОБА_18 , перевірених апеляційним судом слідує, що його з міської ради направили розібратися в конфлікті між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 . На місці він побачив, що на дорозі біля городу ОСОБА_4 знаходилось каміння, яке перешкоджало проїзду трактора. Воротинцева не пускала трактор і ОСОБА_5 підійшла до неї та стала відтягувати за руку від трактора. ОСОБА_4 упиралась і вони разом впали на сітку та стали розмахувати руками. При цьому він не бачив, щоб ОСОБА_4 хтось бив. Синців у потерпілої він також не бачив, але в неї після конфлікту було червоне лице.
З пояснень свідка ОСОБА_19 працівника Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області, наданих в суді першої та апеляційної інстанціях слідує, що 25.10.2013 року він за викликом поїхав розібратися в конфлікті між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з приводу каміння. На місці було прийнято рішення, що ОСОБА_5 самостійно прибере каміння. Потім в той же день надійшов виклик від ОСОБА_4 про те, що її побила ОСОБА_5 . Працівники міліції прийняли заяву від ОСОБА_4 .. В їх присутності останню ніхто не бив. Видимих тілесних ушкоджень у неї не було і на стан здоров`я вона не скаржилась.
Свідок ОСОБА_21 в суді першої інстанції пояснив, що в жовтні 2013 року ОСОБА_5 попросила зорати її город. Коли він приїхав на тракторі, то побачив на дорозі ОСОБА_4 , яка не пропускала трактор. Коли ОСОБА_4 відвели в сторону, він проїхав на город ОСОБА_5 . Зазначав, що він не бачив, щоб ОСОБА_4 хтось бив.
Повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, допитавши свідків, заявлених стороною обвинувачення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав правильну оцінку зібраним доказам та обгрунтовано прийшов до висновку про необхідність виправдання обвинуваченої за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України.
В судовому засіданні суду першої інстанції, в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_4 також наполягала на тому, що її били троє осіб ОСОБА_5 , її син ОСОБА_16 та невістка обвинуваченої ОСОБА_25 .
Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_20 також підтвердили, що в конфлікті приймали участь обвинувачена, її син та невістка і те, що потерпілу били троє осіб - ОСОБА_5 , ОСОБА_16 і його дружина. При цьому ці свідки по різному давали пояснення стосовно того, хто і куди наносив удари ОСОБА_4 .
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду також не могла конкретно пояснити хто і куди її бив і внаслідок яких дій в неї сталася закрита черепно-мозкова травма. При цьому вважала, що цю травму могла спричинити обвинувачена ОСОБА_5 , так як її дії були найбільш активними.
Разом з тим, органами досудового слідства у вчиненні кримінального правопорушення обвинувачується тільки ОСОБА_5 , яка, за версією обвинувачення, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій спричинила їй декілька ударів по тулубу і обличчю, після чого штовхнула на землю, заподіявши черепно-мозкову травму зі струсом головного мозку.
Іншим особам ОСОБА_16 і ОСОБА_17 підозра у вказаному кримінальному правопорушенню не оголошувалась і в даному кримінальному провадженні вони є свідками.
З показань свідка ОСОБА_22 слідує, що у ОСОБА_4 були видимі тілесні ушкодження на обличчі. Однак, зазначене спростовується показаннями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , які вказували, що видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 , крім почервоніння обличчя, вони не бачили. Крім того, показання свідка ОСОБА_22 спростовуються й даними, що містяться у висновку судово-медичного експерта, згідно з яким в медичній картці на ім`я ОСОБА_4 відсутні дані про наявність крововиливів, саден правої ноги, правої руки та обличчя.
Таким чином, посилання потерпілої на показання свідка ОСОБА_22 , як на доказ винуватості ОСОБА_5 в спричиненні їй тілесних ушкоджень, є неспроможними, оскільки показання вказаного свідка про наявність синців на обличчі потерпілої після конфлікту з ОСОБА_5 спростовуються зібраними та дослідженими судом доказами.
Твердження апелянтів про те, що свідок ОСОБА_21 міг не бачити всіх обставин конфлікту, в тому числі побиття ОСОБА_4 , так як в цей час керував трактором, ґрунтуються на припущеннях.
Хоча свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і є родичами обвинуваченої ОСОБА_5 , однак їх показання щодо відсутності у потерпілої видимих ознак побиття узгоджуються з іншими доказами по справі, в тому числі з висновком судово-медичного експерта.
З показань обвинуваченої ОСОБА_5 слідує, що при спробі відвести ОСОБА_4 з метою надати можливість проїхати трактору, вони обидві упали на сітку, яка знаходилась на городі.
Про падіння на сітку разом з обвинуваченою пояснювала й сама потерпіла ОСОБА_4 .
Про те, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 під час конфлікту разом упали на сітку надавали пояснення й інші свідки по справі.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1971 від 09.12.2013 року у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, які могли виникнути від ударно-струсного впливу, а також в результаті впливу тупих предметів. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і не являються небезпечними для життя та здоров`я в момент їх заподіяння.
При цьому експерт також зазначає і про те, що тілесне ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку могло утворитися в результаті, як однократного мимовільного падіння з положення стоячи на площину, так і внаслідок падіння з положення стоячи на площину після додання тілу прискорення.
Таким чином, вказуючи на механізм виникнення у потерпілої тілесного ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, експерт зазначає, що це міг бути ударно-струсний вплив, вплив тупих твердих предметів, а також, що травма могла статися в результаті падіння потерпілої на площину.
Перевіривши досліджені докази, апеляційний суд вважає, що обставини нанесення саме обвинуваченою ОСОБА_5 ударів потерплій по тулубу і обличчю, об`єктивно доказами не підтверджуються і про це вірно зазначив суд першої інстанції.
Доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 умисно штовхнула ОСОБА_4 на землю з метою спричинення тілесних ушкоджень є необґрунтованими. Будь-яких даних про те, що ОСОБА_5 бажала спричинити легкі тілесні ушкодження потерпілій, розраховуючи саме на її падіння на огорожу вдвох, у кримінальному провадженні немає. Механізм виникнення заподіяного потерпілій ОСОБА_4 тілесного ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми стороною обвинувачення достовірно не встановлений, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді. При цьому сторона обвинувачення з цього приводу ніяких клопотань не заявляла і додаткових доказів не надала.
Отже, за таких обставин, суд першої інстанції, дослідивши зібрані та надані докази в їх сукупності, дійшов вірного висновку про необхідність ухвалення виправдувального вироку, оскільки органами досудового слідства не доведено те, що саме ОСОБА_5 , а не інші особи, вчинила зазначене кримінальне правопорушення. Також суд правильно зазначив, що органами досудового розслідування не встановлено, за яких обставин потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку.
Таким чином, підстав для скасування виправдувального вироку і постановлення обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 , апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої інстанції та потерпілої ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2015 року, яким ОСОБА_5 виправдано за ст. 125 ч.2 КК України за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення без зміни.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3