УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/3589/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 78 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю
секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
засудженого: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2015 року про скасування звільнення від відбування покарання засудженому
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бедичева, зареєстрованого АДРЕСА_1
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2013 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 185 на 3 (три) роки позбавлення волі зі звільненням на підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбування покарання та іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців з покладенням на нього обов`язків: повідомляти кримінальну-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2015 року подання Бердичівського ВКВІ УДПтС України в Житомирській області про скасування звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 задоволено. Скасовано звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та направлено його в місця позбавлення волі для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, призначеного вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2013 року.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відмовити.
Вказує, що суд першої інстанції допустився однобічності судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Також, зазначає, що він не переховувався, а дільничний та інспектор КВІ постійно знали про його місцезнаходження.
Зазначає, що повідомив інспектора та дільничного про те, що він перебуває у цивільному шлюбі та те що його дружина на той час була вагітною, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син, у зв`язку з цим він був змушений шукати роботу за межами місця свого проживання, працював у м. Києві.
На його думку, суд неправомірно дійшов висновку, що він не став на шлях виправлення та не дотримується встановлених у суспільстві правил поведінки, оскільки на протязі всього іспитового строку, він жодного разу не притягався до адміністративної відповідальності, нормально характеризується за місцем проживання, що підтверджується довідками -характеристиками дільничного інспектора, одружився, виховує малолітнього сина, працює.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора, пояснення представника КВІ ОСОБА_9 , перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Як вбачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_8 не дивлячи на неодноразові попередження, не виконує покладені на обов`язки за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 березня 2013 року.
Так, згідно до матеріалів особової справи 17 квітня 2013 року ОСОБА_8 були встановленні дні явки на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції, ознайомлено з періодичністю явки, порядком реєстрації та наслідками невиконання обов`язків.
Попри це, ОСОБА_8 у червні 2013 року двічі не з`явився на реєстрацію за що 02 липня 2013 року йому було винесено перше письмове попередження з роз`ясненням наслідків ухилення від відбування покарання.
Незважаючи на попередження, засуджений продовжив ухилятись від обов`язків покладених судом та 19.08.13, 28.10.13 року знову не з`являвся до КВІ, за що 27.08.13 та 04.11.13 року засудженому виносились офіційні попередження.
Починаючи з 10.02.14 до 03.06.14 ОСОБА_8 не з`являвся на реєстрацію до ВКВІ, доки його не було доставлено приводом. При цьому, засуджений пояснював, що перебував на заробітках в м. Києві, а потім вказав, що у нього був перелом ноги.
Працівниками КВІ, в черговий раз роз`яснено порядок та умови відбування покарання, винесено письмове попередження з зазначенням наслідків ухилення від відбування покарання, в тому числі неявку на реєстрацію без поважних причин за відсутності документів про працевлаштування.
Після цього, ОСОБА_8 10.06.2014 року, 16.06.2014 року, 23.06.2014 року знову не з`явився на реєстрацію до КВІ і як з`ясувалося при проведенні перевірки взагалі залишив місце свого проживання та жодного разу до КВІ більше не з`являвся, та лише 20 квітня 2015 року він був затриманий працівниками міліції у зв`язку з розшуком та доставлений до суду.
Зазначені обставини на думку колегії суддів переконливо свідчать про правильність висновків суду першої інстанції, що ОСОБА_8 свідомо ухилявся від виконання покладених на нього обов`язків та не бажав ставати на шлях виправлення і дотримуватись встановлених у суспільстві правил поведінки.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2015 року, якою ОСОБА_8 скасовано звільнення від відбування покарання - без змін.

Судді: