УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст.121 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
його захисника адвоката ОСОБА_8
та представника потерпілої адвоката ОСОБА_10
В с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, українця, громадянина України, освіта вища, проживаючого за адресою в АДРЕСА_1 , неодруженого, відповідно до ст.89 КК України не судимого,-
визнано винним за ст.121 ч.2 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Строк покарання постановлено рахувати з 26.12.2014 року.
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу щодо ОСОБА_7 змінено з особистого зобов`язання на взяття від варту в залі суду.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 2468,75 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.
Постановлено стягувати з ОСОБА_7 щомісячно на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення ними повноліття гроші в сумі 1070 грн. кожному.
Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні наступних дій.
15.03.2013 року близько 02 год. 15 хв. ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, разом з двома невстановленими особами, перебував на зупинці громадського транспорту «ТРЦ Глобал», що поблизу будинку № 104 по вул. Київській в м. Житомир. В цей час до даної зупинки під`їхав автомобіль таксі, в салоні якого перебував ОСОБА_13 разом з іншими пасажирами. ОСОБА_13 вийшов з автомобіля, де зустрівся з ОСОБА_7 ..
В наслідок раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 зав`язався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 своєю правою рукою, складеною в кулак, наніс удар ОСОБА_13 безпосередньо в ліву частину обличчя. Від завданого удару ОСОБА_13 почав втрачати рівновагу і щоб утриматись на ногах, вхопився руками за низ куртки ОСОБА_7 , внаслідок чого останні впали на асфальт, таким чином що ОСОБА_13 впав спиною до низу, а ОСОБА_7 на нього.
ОСОБА_7 швидко піднявся на ноги та ставши ліворуч від останнього, що піднявся на коліна, наніс декілька ударів рукою та ногою по голові ОСОБА_13 та в тулуб, спричинивши останньому тілесні ушкодження.
Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_4 о 05 год. 10 хв. в травматологічному відділенні центральної міської лікарні № 1 м. Житомир, що по вул. В. Бердичівська, 70 в м. Житомир, ОСОБА_13 помер.
Таким чином, ОСОБА_7 умисно спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, крововиливу в мозок, геморагічного забою та субдуральної гематоми базальної поверхні лобних долей; синця навколо лівого ока; рани нижньої повіки лівого ока; рани в ділянці потиличного бугра справа, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_13 ..
Не погоджуючись із прийнятим судом рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій порушує питання про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновок суду не відповідає фактичних обставинам справи. Вказує, що не заперечує, що між ним та ОСОБА_13 була суперечка, проте ініціатором виступав саме ОСОБА_13 , крім того, стверджує, що ударів, від яких ОСОБА_13 в подальшому помер, він не наносив. Звертає увагу, що він має значно меншу вагу тіла, ніж у потерпілого, тому вважає, що він фактично не міг завдати останньому таких ударів, від яких могла настати смерть ОСОБА_13 . Вказує, що суд не дослідив в повній мірі всі докази та прийшов до необґрунтованого висновку про його винність у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, яке він не вчиняв.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду ґрунтуються на суперечливих доказах. Вважає, що додаткова судово-медична експертиза, на яку суд послався в своєму вироку, проведена з порушеннями вимог законодавства та, крім того, у висновку даної експертизи не надані відповіді на всі запитання, які ставились судом при призначені даної експертизи. Покликається, що судом невірно викладені покази свідка ОСОБА_14 , який був безпосереднім свідком події, зокрема судом не викладені його покази, про те, що він не бачив як ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_13 . Незрозумілим, на його думку, залишається, також, той факт, чому у вироку немає посилань на покази водія таксі ОСОБА_15 , який вказував, що в той день на зупинці до них підійшов чоловік та відповідно до фото з відеодиска з записом подій, то був не ОСОБА_7 , тобто бійка відбувалась між ОСОБА_13 та іншим невідомим чоловіком. Крім того, звертає увагу, що суд не дав належної оцінки висновку фоноскопічної експертизи. Незрозумілим, на його думку, є й той факт, що жінка потерпілого ОСОБА_13 та його товариш ОСОБА_16 не вважали і не допускали, що потерпілому заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, оскільки швидку викликали лише біля свого будинку.
Вважає, що суд упереджено розглядав справу, оскільки безпідставно відмовляв стороні захисту про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи, повторному допиті свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 та допиті експерта, що проводив фоноскопічну експертизу. Посилається, що суд не навів жодних доказів на спростування аргументів сторони захисту про невинуватість ОСОБА_7 , тому вважає, що вирок суду винесений з обвинувальним ухилом. З огляду на вищезазначене вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю за відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи поданих апеляційних скарг, потерпілу ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_10 , а також міркування прокурора, які заперечували проти задоволення поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Незважаючи на те, що будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого не визнав, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені перевіреними у ньому та викладеними у вироку доказами.
Так, з показань потерпілої ОСОБА_9 в суді першої інстанції вбачається, що 15.03.2013 року вона разом із чоловіком ОСОБА_13 та його товаришем ОСОБА_14 після відпочинку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на автомобілі таксі приїхали на зупинку ТРЦ «Глобал». Знаходячись на зазначеній зупинці між її чоловіком - ОСОБА_13 та невідомим на той час ОСОБА_7 виник конфлікт. ОСОБА_7 ударив її чоловіка рукою в лице, при цьому ОСОБА_13 , почавши втрачати рівновагу, схопився за нижні поли куртки ОСОБА_7 , потягнувши його на себе, після чого вони впали - ОСОБА_13 на спину, а ОСОБА_7 на нього. Потім ОСОБА_7 швидко встав та почав бити її чоловіка, який піднявся на коліна, руками і ногами в голову та тулуб. Після цього чоловік впав і самостійно вже піднятися не міг. Його піднімали вона з ОСОБА_14 . Коли вони намагались добратись додому ОСОБА_13 стало недобре і вона викликала швидку допомогу, яка завезла його в лікарню, де він через декілька годин помер.
Зазначені показання потерпілої ОСОБА_9 відповідають змісту протоколу слідчого експерименту, проведеного з її участю під час досудового розслідування, в ході якого вона підтвердила обставини зазначених подій, детально розповівши та показавши за допомогою статиста, обставини нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень її чоловіку. При цьому за змістом протоколу слідчого експерименту потерпіла вказала та показала, що ОСОБА_7 наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_9 , коли він ще стояв, а потім численні удари ногами в голову та тулуб, коли той лежав на асфальті (т.1, а.с.170-176).
Вищевказані обставини підтверджені й показаннями свідка ОСОБА_14 , який також показав, що перебуваючи під час подій 15.03.2013 року разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_13 на зупинці ТРЦ «Глобал», бачив, як в ході конфлікту, який виник між ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , останній бив ОСОБА_13 руками та ногами.
Покликання в апеляції захисника обвинуваченого на те, що суд безпідставно взяв до уваги покази ОСОБА_14 , хоча останній не бачив, як ОСОБА_7 наносив ОСОБА_13 удари по голові, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_14 підтвердивши факт нанесення ОСОБА_7 ударів ОСОБА_13 , разом з тим, пояснив, що не може конкретизувати спрямованість ударів, оскільки було темно. Зазначені показання свідка ОСОБА_14 , на думку колегії суддів, є логічними, відповідають об`єктивним обставинам, та будь-яким чином не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом.
Більш того, з показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що під час судового засідання в суді першої інстанції він визнавав свою причетність до заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, стверджуючи, що під час бійки, яка виникла між ним та ОСОБА_13 , він наніс останньому декілька ударів руками та ногами, в тому числі в область обличчя та плечей, зокрема, й в той час, коли потерпілий вже лежав на асфальті.
Крім того, аналогічні показання обвинувачений ОСОБА_7 давав й під час проведення з його участю слідчого експерименту, в ході якого підтверджував та показував, як саме він наносив ОСОБА_13 чисельні удари руками та ногами в область голови (т.1, а.с.162-169).
Що ж стосується посилань ОСОБА_7 на відсутність у нього умислу на заподіянні ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, а також на те, що нанесені ним тілесні ушкодження, на його переконання, не могли призвести до таких тяжких наслідків, як настання смерті потерпілого, то вони, крім сукупності вищенаведених доказів, також спростовуються висновками проведених по справі судово-медичних експертиз, із змісту яких вбачається наявність причинного зв`язку між діями ОСОБА_7 по заподіянню потерпілому тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії тяжких за ознаками небезпеки для життя в момент заподіяння, та наслідками у вигляді настання смерті ОСОБА_13 .
Так, за змістом висновку судово-медичної експертизи № 248 від 04.04.2013 року, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження: крововилив в мозочок; геморагічний забій та субдуральна гематома базальній поверхні лобних долей; субарахноїдальний крововилив в борознах лобних долей; синець навкруг лівого ока; рана нижньої повіки лівого ока; рана в потилиці потиличного бугра справа. Смерть ОСОБА_13 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливом в мозочок. Подібні тілесні ушкодження, а також геморагічний забій головного мозку у живих осіб відносяться до категорії тяжких, як небезпечні для життя (т.1, а.с.24-26).
Крім того, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 157 від 28.11.2014 року, яка була проведена за клопотанням сторони захисту під час розгляду справи в суді першої інстанції, у ОСОБА_13 мала місце важка черепно-мозкова травма, яка супроводжувалась двома субдуральними гематомами з вогнищевим забоєм головного мозку на базальній поверхні лівої лобної долі та правої лобної долі, крововиливом під м`які мозкові оболонки в борознах лобних долей, крововиливом в мозочок, забійною раною м`яких покровів голови в потиличній частині, поверхневою раною нижньої повіки, синцем навколо лівого ока, набряком м`яких тканин, які являють собою єдиний механізм розвитку травматичного процесу та знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю постраждалого, виникли від дії твердих тупих предметів, які мали плоску контактуючу поверхню, ребра. Враховуючи обставини, при яких відбулося падіння постраждалого на асфальт, а саме, він схопився руками за низ куртки нападника, після чого вони впали на асфальт, причому ОСОБА_13 впав спиною на поверхню, а нападник на нього, тобто швидкої втрати рівноваги і падіння постраждалого самостійно не відбулося, в даному випадку важка черепно-мозкова травма, достовірніше всього, виникла від нанесення ударів по обличчю стиснутою в кулак кистю, взутими ногами, а не від падіння на тверду поверхню (т.2, а.с. 202-207).
Разом з тим, суд дійшов вірного висновку, що призначати повторну комісійну судово-медичну експертизу, за клопотанням захисника ОСОБА_8 , немає підстав, оскільки висновком експертизи № 157 від 28.11.2014 року в повному обсязі досліджені всі поставлені питання, яким дана детальна та обґрунтована відповідь, та встановлена причина настання смерті ОСОБА_13 .
Не відповідають дійсності й покликання захисника, що комісійна судово-медична експертиза проведена з порушенням вимог чинного законодавства.
Зокрема, як вбачається з висновку комісійної судово-медичної експертизи, в ньому, як того вимагає закон, наведені обставини справи, дослідна частина, з зазначенням всіх матеріалів, які представлені на дослідження та підсумок експертної комісії. (Т.2. а.с.202-207)
Крім того, зазначені доводи захисту були предметом розгляду суду першої інстанції, суд врахував доводи захисника ОСОБА_8 щодо проведення додаткової комісійної судово-медичної експертизи, розглянув їх у відповідності до закону та прийняв вмотивоване рішення з приводу даних посилань.
Безпідставним є й посилання захисника на те, що залишилось нез`ясованим чи надавалась медична допомога потерпілому ОСОБА_13 , чи була медична допомога достатньою та чи можливо було врятувати життя останньому, оскільки у висновку додаткової судово-медичної експертизи № 809 від 17.04.2013 року на вказані питання була надана відповідь. Зокрема, у зазначеному висновку експерта зазначено, що, враховуючи тяжкість тілесних ушкоджень, розташування крововиливу в мозочку, можливо зробити висновок, що в разі надання своєчасної медичної допомоги врятувати життя постраждалому було неможливо.
Що стосується доводів обвинуваченого та його захисника про те, що суд не дав належної оцінки та не послався на висновок фоноскопічної експертизи, яка, на їх думку, спростовує події викладені у вироку суду, то вони є надуманими. Як вбачається з висновку фоноскопічної експертизи, в якій викладений зміст аудіозапису з камер відео спостереження кіоску за 15.02.2013 р. з 02 годин 15 хв. до 02 год. 35 хв., вона лише відображає зміст розмов між особами, які в цей час знаходились поблизу зазначеного кіоску, при цьому вирішити питання в частині персоніфікованого змісту таких розмов не виявилось можливим через незадовільну якість фрагменту розмови відеофонограми (т.2, а.с.142-148).
Не є підставними й доводи захисника про те, що суд у вироку не дав належної оцінки показам свідка ОСОБА_15 , оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_15 лише підвіз ОСОБА_13 з жінкою та товаришем до зупинки ТРЦ «Глобал», безпосереднім очевидцем подальших подій не був.
За таких обставин, те, що вказані покази свідка суд не висвітлив у вироку, будь-яким чином на його рішення про доведеність вини ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, не вплинуло.
Що стосується доводів ОСОБА_7 та його захисника щодо непричетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, то, як вбачається з матеріалів провадження, аналогічні твердження були предметом дослідження суду першої інстанції, який ретельно перевірив та надав їм належну оцінку, з якою погоджується й колегія суддів. Та обставина, що ОСОБА_7 , за твердженням сторони захисту, не мав умислу на спричинення саме таких тілесних ушкоджень, які б могли потягнути смерть потерпілого, за встановлених судом обставин, не спростовує висновків суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання, на від відміну від умисного вбивства, характеризується саме необережністю.
Аналізуючи вищевказані докази в їх сукупності, які є достатніми, належними, допустимими, та зібрані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, судова колегія приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, доведена повністю, а тому його дії правильно кваліфіковані місцевим судом за ч.2 ст.121 КК України.
Зважаючи на вищезазначене, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника не вбачається.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 26 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.
На вказану ухвалу учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді