Дата документу Справа № 242/2571/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/566/15
Єдиний унікальний № 242/2571/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 146 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000560 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижня Мактома Альметьєвського району Татарстану, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не перебуваючого у зареєстрованому шлюбі, маючого на утриманні доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 2 ст. 146 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 посилаючись на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, зазначає, що суд не надав належної уваги його показанням стосовно відсутності у нього умислу та мотиву на вчинення викрадення потерпілої ОСОБА_10 , а також відсутності в його діях кваліфікуючих ознак вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб та спричинення потерпілій фізичних страждань.

При цьому не заперечує, що дійсно привів потерпілу до машини ОСОБА_11 та заштовхав її в машину, допомагав ОСОБА_11 зв`язувати руки потерпілій, між тим вказує, що не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_11 , оскільки вважав, що потерпіла є дівчиною останнього і у них такі стосунки.

Крім того, зазначає, що ніяких погроз потерпілій не виказував та до останньої насилля не застосовував, зокрема шляхом накидання на шию металевого ланцюга, а тому показання потерпілої ОСОБА_10 , вважає такими, що не відповідають дійсності, що в свою чергу підтверджено, на його думку, тим, фактом, що вказаний ланцюг не було знайдено під час досудового розслідування. Також вказує, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження на руках були спричинені не від його дій, а злочинних дій ОСОБА_11 , який після вказаних подій насильно утримував потерпілу у себе вдома та знущався над нею, та який мав мотив на вчинення злочину через помсту чоловіку потерпілої.

Окрім того, зазначає, що призначаючи йому покарання, суд хоча і перелічив, в якості пом`якшуючих обставин, що він щиросердно розкаявся у вчиненому, неодноразово вибачився перед потерпілою, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, але не в достатній мірі їх врахував, внаслідок чого безпідставно призначив покарання у виді реального позбавлення волі.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції змінити, виключивши з його обвинувачення посилання на спричинення фізичних страждань потерпілій, зокрема шляхом застосування ланцюга, та обрати міру покарання не пов`язану з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги, в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 24 грудня 2014 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України і призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, залишено у виді особистого зобов`язання. Ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту затримання. Ухвалено процесуальні витрати за проведення молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 3 548, 16 грн., віднести за рахунок держави.

Згідно вироку, 18 березня 2014 року близько о 21 годині 20 хвилин, точного часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 біля будинку АДРЕСА_2 , за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, вчинив незаконне викрадення людини, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань за наступних обставин.

Так, 18 березня 2014 року близько о 20 годині 30 хвилин, точного часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 та з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, на легковому автомобілі ГАЗ-21 Волга д/н НОМЕР_1 під керуванням особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, приїхали до м. Українська Донецької області з метою викрадення ОСОБА_10 .

Особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, зателефонувала потерпілій ОСОБА_10 , з якою певний час спілкувалась за допомогою мобільного зв`язку, представившись останній на ім`я ОСОБА_13 та дізнався, що вона прямує з місця своєї роботи - ЦЗФ Україна м. Українська Донецької області до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Потім ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, заздалегідь розподіливши між собою ролі, не ставлячи до відома про свої подальші ролі ОСОБА_12 , домовились, що ОСОБА_6 спостерігатиме за ОСОБА_10 протягом всього її шляху від роботи додому, а потім силоміць приведе її до машини особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, яка буде чекати на них в своєму автомобілі біля магазину Радуга, розташованому по вул. Жовтневої в м. Українську Донецької області. ОСОБА_6 , взявши до рук металевий ланцюг, заздалегідь приготовлений ним для подолання опору ОСОБА_10 , пішов до території ЦЗФ Україна, де побачив як з пропускного пункту виходила ОСОБА_10 та попрямував за нею. На шляху прямування ОСОБА_10 , ОСОБА_6 приблизно о 21 годині 20 хвилин, точного часу не встановлено, знаходячись біля будинку № 22 по вул. Лівнєвої у м. Українську Донецької області, з метою незаконного викрадення ОСОБА_10 , за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, умисно накинув поверх одягу на шию ОСОБА_10 металевий ланцюг, заподіявши останній фізичний біль та висунув їй погрози застосування подальшого фізичного насильства, якщо вона кричатиме. ОСОБА_10 , злякавшись за своє життя та здоров`я, погодилася виконати умови ОСОБА_6 , який незабаром зняв з її шиї ланцюг, взяв за руку та повів до визначеного з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження місця. Оскільки з цього часу було фактично обмежено рух потерпілої ОСОБА_10 , незаконне викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб стало закінченим. Знаходячись біля магазину Радуга, розташованому по вул. Жовтневій в м. Українську Донецької області, ОСОБА_6 , погрожуючи фізичним насильством ОСОБА_10 , натягнув на її очі надягнуту на ній шапку, чим обмежив її здатність бачити навколишню обстановку, та наказав їй сісти в автомобіль ГАЗ-21 Волга д/н НОМЕР_1 . Після цього ОСОБА_10 сіла до зазначеного автомобіля на заднє пасажирське місце, де праворуч неї сів ОСОБА_6 , а зліва вже сиділа ОСОБА_12 . Потім ОСОБА_6 обома руками обхопив та став утримувати руки ОСОБА_10 , а особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, знаходячись за кермом зазначеного автомобіля, перев`язала руки потерпілої джинсовим ременем та насунула на очі ОСОБА_10 її шапку, тим самим обмежив її здатність бачити та здійснювати рухи руками. Після чого особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, спрямувала рух автомобіля до м. Селидове Донецької області, де по дорозі було висаджено ОСОБА_14 та продовжено подальший рух. Зупинившись по вул. Гайдара в м. Селидове Донецької області, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, висадила ОСОБА_10 з автомобіля та розв`язала їй руки та звільнила очі, а потім повела до місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_4 , залишивши ОСОБА_6 чекати в автомобілі. Через деякий час ОСОБА_6 , не дочекавшись ОСОБА_11 пішов додому.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у викраденні людини, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки місцевого суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 про те, що обвинуваченого ОСОБА_6 раніше вона не знала. 18.03.2014 року після роботи у першу зміну на ЦЗФ Україна, в темну пору доби, вона прямувала разом зі своїми подругами в напрямку кафе Голівуд в м. Українську Донецької області. В цей час вона помітила, що за нею стежить якийсь чоловік, як потім їй стало відомо - це був ОСОБА_15 . Вона зателефонувала вітчиму свого знайомого - ОСОБА_16 та повідомила йому про це. ОСОБА_16 по телефону їй відповів, що його син, коли відбував покарання у в`язниці, програв її в карти, а той чоловік, що йде слідом - з зони. Вона не сприйняла серйозно слова ОСОБА_16 та вирішила йти додому через центр міста. Коли вона йшла в напрямку свого будинку, то побачила, що назустріч їй біжить ОСОБА_15 . Коли він її наздогнав, він накинув їй металевий ланцюг на шию та сказав: Вякнешь-убью! Потім ОСОБА_15 схопив її за праву руку своєю рукою та поволік силоміць понад будинками в напрямку магазину Райдуга у м. Українську. Вона весь час кричала, кликала на допомогу, але ніхто їй не допоміг. По дорозі вона розповіла ОСОБА_15 , що в неї є чоловік та мала дитина, просила його відпустити її, але ОСОБА_15 їй сказав: Ты мой заказ, который я выполнил. В цей час до них під`їхав автомобіль - стара світла Волга, ОСОБА_15 натягнув їй шапку на очі, відчинив двері автомобіля та запхнув в автомобіль на заднє сидіння та сів поруч, зліва біля неї сиділа якась дівчина, як вона потім дізналася - ОСОБА_17 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, за кермом був ОСОБА_16 . Перед цим ОСОБА_15 забрав у неї сумку та мобільний телефон. Коли вони сіли в автомобіль, ОСОБА_15 сказав: Надо было надавать тебе по почкам, чтоб не орала. Потім ОСОБА_15 тримав її руки, а водій автомобіля - ОСОБА_16 зв`язав їй руки. Після того, як автомобіль почав рухатись, вона не бачила, куди її везуть, оскільки її шапка була в неї на очах. Вийти з автомобіля у неї не було можливості. Вона зрозуміла, що вони приїхали до м. Селидове, оскільки ОСОБА_15 сказав ОСОБА_16 висадити ОСОБА_17 , що перебувала в автомобілі, на Південному мікрорайоні. Після того, як вони висадили ОСОБА_17 з автомобіля, вона попросила ОСОБА_15 розв`язати їй руки, оскільки руки в неї затерпали і це спричиняло їй фізичні страждання, ОСОБА_15 розв`язав їй руки. Потім ОСОБА_16 спрямував автомобіль до свого будинку. Коли вони під`їхали до будинку ОСОБА_16 , вона вийшла з автомобіля та пішла за ОСОБА_16 , оскільки побоювалась ОСОБА_15 . ОСОБА_15 залишився в автомобілі ОСОБА_18 ;

- показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_19 про те, що він є чоловіком ОСОБА_10 18.03.2014 року його дружина зранку пішла на роботу у першу зміну. Після 21 години дружина не повернулася додому, її мобільний телефон був відключений. Дружини не було вдома всю ніч. Він зранку пішов за місцем роботи дружини, де дізнався, що ОСОБА_10 ще вчора зі своєю зміною пішла з місця роботи. Пізніше, цього ж дня йому зателефонувала незнайома жінка з м. Селидове та повідомила, що його дружина знаходиться у неї. Він взяв таксі та поїхав за дружиною в м. Селидове. Зі слів дружини йому відомо, що 18.03.2014 року, після роботи, коли вона стояла біля свого будинку, до неї підійшов незнайомий немолодий чоловік, який насунув їй на очі шапку, накинув їй на шию металевий ланцюг та повів її силоміць до автомобіля. Потім на цьому ж автомобілі її викрали та перевезли до м. Селидове до будинку ОСОБА_16 . Раніше у нього був конфлікт з прийомним сином ОСОБА_16 . За фактом спричинення йому тілесних ушкоджень, прийомний син ОСОБА_16 відбуває покарання у місцях позбавлення волі. До цього випадку ОСОБА_16 йому погрожував по телефону з приводу того, що він зґвалтує його дружину. Він вважає, що викрадення його дружини пов`язане з погрозами ОСОБА_18 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.03.2014 року, з фото таблицею, відповідно до якого, потерпіла ОСОБА_10 за участю понятих, розповіла як, коли та при яких обставинах, ОСОБА_6 вчинив відносно неї незаконне викрадення, що спричинило їй фізичні страждання;

висновком експерта Селидівського відділення Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи № 60 від 31.03.2014 року, відповідно якого при судово-медичному обстеженні ОСОБА_10 було виявлено: садно на кінчику носа, садно на правому передпліччі, а також садно на лівій гомілці, які виникнули від дії тупих предметів, можливо під час і обставинах, на які вказує потерпіла в протоколах слідчого експерименту та допиту і зазначені у постанові, а за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, як у сукупності, так і поодинці.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_19 , протоколи слідчих дій та висновок експерта є достовірними та співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України. У цих осіб немає підстав для обмовлення останнього, а тому ці докази обґрунтовано були покладені районним судом в основу обвинувального вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що ніяких погроз потерпілій він не виказував та до останньої насилля не застосовував, зокрема шляхом накидання на шию металевого ланцюга, а тому показання потерпілої ОСОБА_10 не відповідають дійсності, що в свою чергу підтверджено, тим, фактом, що вказаний ланцюг не було знайдено під час досудового розслідування, а також, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження на руках були спричинені не від його дій, а злочинних дій ОСОБА_11 , який після вказаних подій насильно утримував потерпілу у себе вдома та знущався над нею, та який мав мотив на вчинення злочину через помсту чоловіку потерпілої, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно до ч. 1 ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні дали показання щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає ці показання, як в цілому, так і в деталях, послідовними, несуперечливими та конкретними, тобто належними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема з протоколом слідчих дій та висновком експерта, свідчать про те, що саме обвинувачений ОСОБА_6 почав протиправні дії, накинувши поверх одягу на шию ОСОБА_10 металевий ланцюг чим заподіяв останній фізичний біль, відкрито захопив потерпілу, а потім повів її з того місця де вона знаходилась до місця, яке він попередньо обговорив з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження. Той факт, що вказаний ланцюг не було знайдено під час досудового розслідування, ніяким чином не спростовує показання потерпілої ОСОБА_10 , оскільки згідно висновків експерта при судово-медичному обстеженні останньої у неї було виявлено, зокрема садно на кінчику носа та на правому передпліччі.

Не заслуговує уваги і довід обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження на руках були спричинені не від його дій, а злочинних дій ОСОБА_11 , який після вказаних подій насильно утримував потерпілу у себе вдома та знущався над нею, та який мав мотив на вчинення злочину через помсту чоловіку потерпілої, оскільки даний злочин вищевказані особи вчинили за попередньою змовою групою осіб, тобто діяли спільно, спираючись у своїх діях один на одного, а тому несуть спільну відповідальність за настання суспільно небезпечних наслідків.

У зв`язку з цим, колегія вважає необґрунтованими і доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд не надав належної уваги його показанням стосовно відсутності у нього умислу та мотиву на вчинення викрадення потерпілої ОСОБА_10 , а також відсутності в його діях кваліфікуючих ознак вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, зокрема, про те, що він не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_11 так як вважав, що потерпіла є дівчиною останнього і у них такі стосунки, оскільки з урахуванням віку та освіти останнього, його рівня розумового розвитку, він не міг не усвідомлювати фактичні ознаки та значну суспільну небезпечність насильницького злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, про що, зокрема свідчить і те, що він і сам не заперечує в апеляційні скарзі те, що дійсно привів потерпілу до машини ОСОБА_11 та заштовхав її в машину, допомагав ОСОБА_11 зв`язувати руки потерпілій.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, є безпідставними, а районний суд правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 146 КК України як незаконне викрадення людини, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_6 районним судом було враховано, що останній щиросердно розкаявся, вчинив злочин середньої тяжкості, не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, має доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому суд прийшов до висновку, що його виправлення можливо лише в ізоляції від суспільства, внаслідок чого призначив обвинуваченому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, тобто близьке до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 146 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не був раніше судимим, є необґрунтованими, оскільки згідно до вироку Селидівського міського суду Донецької області від 14.06 2010 року, він був засудженим за ч. 1 ст. 164 КК України до 100 годин громадських робіт, тобто на даний час він є несудимим, згідно ст. 89 КК України.

Не заслуговують уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_6 і про те, що він має на утриманні малолітню дитину, оскільки із матеріалів кримінального провадження вбачається, що вік його доньки перевищує 16 років.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 призначеного місцевим судом покарання, зокрема і у зв`язку з тим, що він неодноразово вибачився перед потерпілою, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 свою провину фактично не визнав, вчинив злочин, будучи у стані алкогольного сп`яніння, під час викрадення, вчинив по відношенню до потерпілої цинічні (аморальні) дії (а.п. 43).

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Селидівського міського суду Донецької області від 24 грудня 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді: