В И Р О К
іменем України

"15" квітня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 05.11.2012 року вироком Подільського районного суду м.Києва за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190ч.2 КК України,-
ОСОБА_4 22 лютого 2013 року, приблизно о 12 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем Деу д/н НОМЕР_1 з метою заправки даного автомобіля заїхав на територію АЗС ТНК, що розташована за адресою: м.Київ, проспект Возз`єднання, 28-А. Після чого, заправивши повний бак автомобіля бензином марки АИ-95 на загальну суму 468 гривень 44 копійки, зайшов до приміщення заправки де виявив у себе нестачу грошових коштів для розрахунку, при цьому у останнього виник злочинний умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме бензином, що належав ТОВ Восток. З цією метою, ОСОБА_4 повідомив касиру неправдиву інформацію, про те, що зараз розрахується, взявши грошові кошти у пасажира, який знаходиться в салоні його автомобіля. Отримавши згоду касира АЗС ТНК, ОСОБА_4 сів за кермо вищезазначеного автомобіля Деу д/н НОМЕР_1 та з місця вчинення злочину зник, чим завдав ТОВ Восток матеріальну шкоду на загальну суму 468 гривень 44 копійки.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав, вищезазначені обставини підтвердив та пояснив, що дійсно 22 лютого 2013 року, приблизно о 12 годині 10 хвилин, він, керуючи автомобілем Деу д/н НОМЕР_1 з метою заправки даного автомобіля заїхав на територію АЗС ТНК, що розташована за адресою: м.Київ, проспект Возз`єднання, 28-А, де заправив повний бак автомобіля бензином марки АИ-95 на загальну суму 468 гривень 44 копійки, після чого зайшов до приміщення заправки де виявив у себе нестачу грошових коштів для розрахунку, у зв`язку з чим виріши заволодіти чужим майном шляхом обману, а саме бензином, що належав, як виявилось в подальшому ТОВ Восток. З цією метою, він повідомив касиру неправдиву інформацію, про те, що зараз розрахується, взявши грошові кошти у пасажира, який знаходиться в салоні його автомобіля та отримавши згоду касира АЗС ТНК, сів за кермо вищезазначеного автомобіля Деу д/н НОМЕР_1 та в подальшому, з місця вчинення злочину зник.
Свою винність ОСОБА_4 визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, послався на те, що вчинив злочин, оскільки був в скрутному матеріальному становищі. При цьому пояснив, що зробив для себе відповідні висновки, а також зазначив, що з доказами зібраними у кримінальному провадженні згоден повністю, фактичні обставини справи не оспорював. Крім того, зазначив, що відшкодував завдану потерпілому матеріальну шкоду та потерпілий не має до нього будь-яких матеріальних претензій.
Дані обвинуваченим ОСОБА_4 показання не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості та добровільності.
Винність обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями та щирим каяттям у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190ч.2 КК України.
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також протоколу огляду місця події, даних чеку про вартість майна, яким заволодів обвинувачений шарайським шляхом, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.
Винність ОСОБА_4 , який не оспорював фактичні обставини справи, у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст. 190ч.2 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману /шахрайство/, вчинене повторно.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, майно потерпілому повернуто.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, обставин справи, вищезазначених даних про особу обвинуваченого, який, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий корисливий злочин під час іспитового строку відбування покарання з випробуванням, призначеного йому вироком Подільського районного суду м.Києва від 05 листопада 2012 року, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а тому вважає, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування ст.75 КК України, крім того, остаточне покарання ОСОБА_4 повинне бути призначене за правилами ст.71 КК України за сукупністю вироків.
Речові докази у справі відсутні.
Процесуальних витрат у справі немає.
Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.368-371, 373-374, 376, КПК України, суд,-
засудив:
ОСОБА_4 визнати виним у вчиненні злочину передбаченого ст.190ч.2 КК України і призначити йому покарання за цей злочин у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_4 покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного йому вироком Подільського районного суду м.Києва від 05.11.2012 року і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.
Після набрання вироком законної сили направити ОСОБА_4 для відбування покарання через Київський слідчий ізолятор Управління Державної Пенітенціарної служби України в м.Києві та Київській області, взявши ОСОБА_4 під варту, виконання вироку в цій частині покласти на Дніпровське РУ ГУМВС України в м.Києві.
Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання та взяття під варту.
Речові докази у справі відсутні.
Процесуальних витрат у справі немає.
Цивільний позов не заявлено.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя: