Справа № 675/72/15-к
Провадження № 1-в/675/28/2015
У Х В А Л А
"26" лютого 2015 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , представника ЗВК № 58 ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізяслав заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд рішення комісії установи та переведення до колонії іншого рівня безпеки, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 , який відбуває покарання у виді 9 років позбавлення волі за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року, звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з заявою, у якій просив переглянути рішення комісії при Замковій виправній колонії (№ 58) по розгляду матеріалів на засуджених на умовно-дострокове звільнення, заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, переведення до колонії середнього рівня безпеки, зміну умов тримання засуджених до довічного позбавлення волі, яке оформлене протоколом від 04 грудня 2014 року, та перевести його до колонії іншого рівня безпеки, мотивуючи тим, що відповідна комісія при Замковій виправній колонії (№ 58) не розглянула належним чином можливість застосування до засудженого пільги, передбаченої ст. 101 КВК України.
У судовому засіданні ОСОБА_5 заяву підтримав та просив її задовольнити, вказав, що він стає на шлях виправлення, а тому наявні законні підстави для застосування відносно нього ст. 101 КВК України.
Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення заяви заперечила, мотивуючи тим, що засуджений не довів, що стає на шлях виправлення.
Представник установи ОСОБА_4 вважала, що заява до задоволення не підлягає, зазначила, що ОСОБА_5 має непогашене дисциплінарне стягнення, характеризується посередньо, а тому не заслуговує на переведення до колонії іншого рівня безпеки.
Заслухавши пояснення засудженого, представника ЗВК № 58, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що заява до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Ст. 537 КПК України визначено перелік питань, що вирішуються судом під час виконання вироків, які, здебільшого, стосуються початку відбування покарання, зміни його порядку і умов, закінчення, інші питання про будь - які сумніви і протиріччя, що можуть виникнути під час виконання вироку.
Як вбачається з вказаної норми процесуального Закону, питання оскарження рішень комісії установи виконання покарань, ухвалених у результаті розгляду питання про наявність підстав для внесення до Апеляційної комісії матеріалів щодо переведення засуджених на підставі ч. 1 ст. 101 КВК України, законодавцем не віднесено до компетенції суду.
Слід зазначити, що питання переведення засуджених до колонії іншого виду врегульовано ст.ст. 93, 100, 101, 147 КВК України.
Ч. 3 ст. 100 Кримінально-виконавчого Кодексу України визначено, що зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області.
Згідно з п. 3.1 розділу ІІІ «Інструкції про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарань осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, зміна умов тримання засудженого шляхом його переведення до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється Апеляційною комісією за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником територіального органу ДПтС України. За результатами розгляду Апеляційною комісією ДПтС України видається відповідний дозвіл на переведення в межах регіону чи персональний наряд на переведення.
За змістом п. 3 «Положення про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, завданням комісії, зокрема, є розгляд питань щодо переведення засуджених з однієї установи до іншої згідно з вимогами ч. 2 ст. 93 та ст.ст. 100, 101, 147 КВК України.
Згідно з положеннями п.п. 6.1, 6.3, 6.4, 6.5, 6.8 розділу VI «Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року № 847/5, для розгляду питання про подання до Апеляційної комісії матеріалів щодо переведення засуджених на підставах, встановлених частинами першою і третьою статті 101 та статтею 147, абзацом третім частини другої та частиною третьою статті 151-1 Кримінально-виконавчого кодексу України, в установі створюється комісія у такому складі: голова комісії - начальник установи; члени комісії - заступники начальника установи, начальник оперативного підрозділу, начальник медичної частини та начальник підрозділу, який є секретарем комісії.
Засідання комісії відбуваються у визначеному для цього приміщенні установи в присутності засудженого, стосовно якого розглядається це питання. Засідання комісії проводяться не менше двох разів на місяць. Рішення комісії ухвалюється простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на її засіданні. У разі рівного розподілу голосів голос голови комісії є вирішальним. Засідання комісії оформлюється протоколом, який підписується головою та секретарем комісії. На засудженого, щодо якого прийнято рішення про переведення його на підставах, встановлених частинами першою і третьою статті 101 та статтею 147, абзацом третім частини другої та частиною третьою статті 151-1 Кримінально-виконавчого кодексу України, матеріали надсилаються на розгляд Апеляційної комісії.
Жодним із вищевказаних нормативно-правових актів не визначено можливість та порядок оскарження рішення комісії при установі у випадку відмови засудженому у поданні до Апеляційної комісії матеріалів щодо переведення.
Водночас, за приписами ст.ст. 8, 55 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У відповідності до висновків Конституційного Суду України, що містяться у рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь - яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Таким чином, з метою забезпечення конституційного права засудженого на оскарження в суді рішення комісії при Замковій виправній колонії (№ 58), враховуючи відсутність у чинному законодавстві України нормативного врегулювання цих питань, суд приходить до висновку про необхідність розгляду заяви засудженого по суті.
Даючи правову оцінку оспорюваному засудженим рішення комісії, суд виходить з наступного.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має на меті виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий. Засуджений вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року за ст. 187 ч. 3 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього приналежного йому майна. Строк покарання засудженому обчислюється з моменту фактичного затримання 4 червня 2010 року.
Рішенням комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, в Харківській області (протокол № 9 від 27 лютого 2014 року) ОСОБА_5 визначено колонію максимального рівня безпеки з відбуттям покарання в звичайних жилих приміщеннях. Із 17 серпня 2014 року ОСОБА_5 відбуває покарання у Замковій виправній колонії № 58. Початок строку відбування покарання - 04.06.2010 року. Кінець строку 04.06.2019 року.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 100 КВК України, залежно від поведінки засудженого і ставлення до праці, в разі її наявності, та навчання умови відбування покарання змінюються в межах однієї колонії або шляхом переведення до колонії іншого виду.
Частиною 1 статті 101 КВК України передбачено, що засуджені, які стають на шлях виправлення, переводяться із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки після фактичного відбуття не менше половини призначеного судом строку покарання.
Становлення особи на шлях виправлення характеризується позитивною поведінкою і сумлінним ставленням до праці та навчання. Такий висновок повинен бути застосований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці, в разі її наявності, та навчання за період перебування у виправній установі.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 засуджено за вчинення особливо тяжкого злочину і призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі, з яких він відбув на час розгляду відносно нього комісією питання про можливість переведення в колонію середнього рівня безпеки половину призначеного судом строку покарання.
Під час відбування покарання ОСОБА_5 характеризується посередньо, допустив одне порушення установленого порядку відбування покарань, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення не погашене, заохочень не має, на даний час не працевлаштований, працювати не бажає, не приймає участі у програмах диференційованого впливу.
Вказане підтверджується характеристикою на засудженого станом на 29.11.2014 року, довідкою про стягнення та заохочення.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 до заходів, що сприяють становленню засудженого на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності, відноситься не сумлінно, має одне непогашене стягнення, заохочень не має.

Слід зазначити, що підставою для застосування ст. 101 КВК України є не тільки факт відбуття певної частини покарання, а також те, що засуджений стає на шлях виправлення.
З урахуванням викладеного, 04 грудня 2014 року комісією ЗВК № 58 з питань розгляду матеріалів щодо застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, переведення засудженого на підставі ст. 101 КВК України та встановлення адміністративного нагляду відмовлено в направленні матеріалів щодо переведення засудженого на підставі ч. 1 ст. 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення.
На думку суду, комісією при ЗВК № 58 при розгляді матеріалів щодо ОСОБА_5 правомірно з дотриманням встановленого чинного законодавством порядку відмовлено в поданні матеріалів на переведення засудженого до колонії іншого рівня безпеки, а його доводи щодо незаконності цього рішення є безпідставними.
Посилання ОСОБА_5 на наявність у нього другої групи інвалідності та тяжких хвороб не заслуговують на увагу, оскільки підставою для переведення засуджених у порядку ст. 101 КВК України є не захворювання, а саме належна поведінка, позитивне ставлення до праці та навчання, які можуть свідчити про те, що засуджені стають на шлях виправлення.
Що стосується висловленого у заяві засудженого прохання до суду про переведення до колонії іншого рівня безпеки, то суд зазначає, що вирішення цього питання належить до компетенції Апеляційної комісії Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі.
Оскільки Апеляційною комісією таке питання не вирішувалося, матеріали про переведення засудженого відповідною комісією при ЗВК № 58 правомірно не подавалися, то вимоги ОСОБА_5 у цій частині заяви є передчасними та необґрунтованими.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що заява засудженого до задоволення не підлягає.
На підставі ст.ст. 8, 55 Конституції України, рішення Конституційного Суду України № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року, ст. 50 КК України, ст.ст. 100, 101 КВК України, п. 3.1 розділу ІІІ «Інструкції про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарань осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, п. 3 «Положення про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, п.п. 6.1, 6.3, 6.4, 6.5, 6.8 розділу VI «Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року № 847/5, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
У задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд рішення комісії установи та переведення до колонії іншого рівня безпеки відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим протягом семи днів з дня її отримання.
Суддя: підпис ОСОБА_1
Згідно з оригіналом: суддя
Секретар: