У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого,
судді

Косарєва В.І.,

суддів за
участю прокурора

Коротких О.А. і Нікітіна
Ю.І., Сухарєва О.М.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 13 березня 2007 року кримінальну
справу за касаційним поданням першого заступника прокурора Харківської області
на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 5 квітня 2006 року, якою
щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, застосовані
примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері ОСОБА_2, обмеження дозвілля і встановлення
особливих вимог до поведінки.

В апеляційному порядку справа
не переглядалась.

Місцевим судом в судовому
засіданні було встановлено, що 20 грудня 2005 року ОСОБА_1, який не досяг віку притягнення до
кримінальної відповідальності, за попередньою змовою з іншою особою проник у
квартиру АДРЕСА_1 і вчинив крадіжку майна ОСОБА_3 на загальну суму 1259 грн. 20 коп.

У касаційному поданні прокурор,
посилаючись на те, що суд безпідставно застосував до ОСОБА_1 обмеження дозвілля і встановив
особливі вимоги до його поведінки, а також не встановив конкретний термін
заходів виховного характеру, просить ухвалу місцевого суду скасувати у зв'язку
з неправильним застосуванням кримінального закону, а справу направити на новий
судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, міркування прокурора, який підтримав касаційне
подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у поданні доводи,
колегія суддів вважає, що у задоволенні касаційного подання слід відмовити.

Як убачається з матеріалів справи,
в судовому засіданні Волошин щиро покаявся у вчиненому ним діянні. Мати
неповнолітнього запевнила суд, що забезпечать належну поведінку свого
сина. Прокурор, який брав участь у
розгляді справи судом першої інстанції, висловив думку про можливість передачі
ОСОБА_1 під нагляд матері і просив, крім того, обмежити дозвілля
неповнолітнього. Суд ухвалив саме таке рішення, яке ніким із учасників
судового розгляду не оскаржувалося і в установленому законом порядку звернуто
до виконання.

Отже, доводи касаційного подання,
що суд при прийнятті рішення про застосування до ОСОБА_1 примусових заходів
виховного характеру, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо
його поведінки, не послався на конкретні пункти ст.105 КК України, не
заслуговують на увагу, оскільки рішення суду є обґрунтованим і це мотивовано в
ухвалі.

Відповідно до вимог чинного
законодавства України, виховання дитини батьками здійснюється до досягнення нею
повноліття, а тому вважати, що не встановлення судом терміну нагляду за
неповнолітнім є таким порушенням норм кримінального закону, яке тягне за собою
скасування судового рішення, не можна. Крім того, сумніви щодо виконання
судового рішення, можуть бути вирішені в порядку ст.ст.409, 411 КПК України.

Отже, істотних порушень вимог
кримінально-процесуального законодавства та неправильного застосування
кримінального закону, які можуть бути підставою для зміни чи скасування
постанови місцевого суду, у справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 395-396 КПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

відмовити в задоволенні касаційного
подання першого заступника прокурора Харківської
області про скасування судового рішення, постановленого щодо ОСОБА_1

Судді:

Косарєв В.І. Коротких
О.А. Нікітін Ю.І.