Справа №1-48/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2007
року м.Івано-Франківськ.

Тисменицький
районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого
судді Струтинського P.P.,

секретаря Бардюк Л.В.,

З участю
прокурора Каляндрук А.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальну справу по
обвинуваченню :

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народження, уродженця с.
Спас, Рожнятівського району, жителя АДРЕСА_1, з середньою спеціальною освітою,
приватного підприємця, одруженого, утриманця двох неповнолітніх дітей,
військовозобов'язаного, українця, громадянина України, не судимого, у вчиненні
злочину передбаченого ст. 172 ч. 1 КК України,-

встановив

підсудний
ОСОБА_1 своїми умисними діями, вчинив грубе порушення законодавства про працю.
Вказаний злочин підсудний вчинив при таких обставинах:

09.07.2002
р. виконкомом Івано-Франківської міськради за № 13339 ОСОБА_1 видано свідоцтво
про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи,
згідно якого підсудний в АДРЕСА_2, відкрив виробниче приміщення по обробці
металу. Будучи уповноваженим здійснювати організаційно-розпорядчі та
адміністративно-господарські функції на підприємстві, підсудний діючи умисно,
всупереч ст. 24 п. 1 Кодексу Законів про працю України, згідно якої власник
підприємства або уповноважений ним орган чи фізична особа у разі укладення
трудового договору з працівником, зобов'язаний у тижневий строк з моменту
допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі
трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання, з
працівниками ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
трудові договори не уклав, у службі зайнятості їх не зареєстрував та та як
наслідок заробітню плату останнім виплачував у „конвертах", чим грубо
порушив їхні конституційні права.

Продовжуючи
грубо порушувати законодавство про працю, ОСОБА_1, всупереч вимог ст. 30 Закону
України „Про оплату праці", не склав облік виконуваної роботи на належному
йому на праві власності підприємстві, табелі обліку використання робочого часу
та відомості по виплаті працівникам заробітної плати не вів.

Продовжуючи
свої неправомірні дії, підсудний в порушення зобов'язань передбачених вимогами
трудового законодавства, зокрема ст. 10 КЗпП України, не уклав

колективний договір
з працівниками належного
йому підприємства, з
якими був укладений трудовий
договір.

Крім
того, грубо нехтуючи вимогами чинного законодавства про працю, підсудний не
забезпечив розроблення графіку черговості надання працівникам відпусток за 2007
рік на очолюваному ним підприємстві, внаслідок чого, в порушення вимог ст. 10
Закону України «Про відпустки», жоден із працівників підприємства не реалізував
своє право на отримання щорічної оплачуваної відпустки передбаченої ст. 74 КЗпП
України.

В
судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненні пред'явленого йому в
обвинуваченні злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і дав суду
показання в яких повністю підтвердив факт скоєння ним вищенаведених у вироку
воїх неправомірних діянь. Причиною їх скоєння вважає необізнаність із трудовим
законодавством. Просить суворо не карати.

Дослідження
фактичних обставин справи було обмежено лише допитом підсудного.

Крім
повного визнання вини підсудним ОСОБА_1, його вина доведена зібраними по справі
під час досудового слідства доказами, які підсудний не оспорює і вважає їх
дослідження в судовому засіданні недоцільним.

Таким
чином, даючи оцінку зібраним по справі доказам в їх сукупності, суд вважає, що
дії підсудного ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ст. 172 ч. 1 КК України, так як
він своїми умисними діями, вчинив грубе порушення законодавства про працю.

Вирішуючи
питання про призначення покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної
небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини справи, що пом'якшують
і обтяжують його відповідальність.

Обтяжуючі
обставини відсутні.

До
пом'якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний судиться вперше, у
вчиненому щиро розкаявся, позитивно характеризується по місцю проживання.

З
врахуванням всіх вищеперелічених обставин, суд вважає, що до підсудного слід
застосувати покарання у вигляді мінімального штрафу визначеного санкцією
вищезазначеної статті Закону, яке буде необхідним і достатнім для його
виправлення, перевиховання та попередження скоєння нових злочинів.

На підставі
наведеного та керуючись ст.ст. 323,324 КПК України, суд,-

засудив :

ОСОБА_1
визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 172 ч. 1КК України та
призначити йому покарання - у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Запобіжний
захід до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_1 залишити без змін -
підписку про невиїзд.

Вирок
може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду на протязі
п'ятнадцяти діб - з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляції чи
апеляційного подання через Тисменицький районний суд.