АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/67/15 Справа № 692/542/13-к Категорія: ч.2 ст.140 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів секретар ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11

представника цивільного відповідача ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляціями: засудженої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , адвоката в інтересах потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , цивільного відповідача - Драбівської ЦРЛ та прокурора ОСОБА_6 на вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_13

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернівці, громадянки України, освіта вища, працюючої завідуючою дитячим відділенням Драбівської ЦРЛ, одруженої, не судимої, мешканки АДРЕСА_1 , -

Засуджена

- за ч.2 ст.140 КК України і призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права займатися лікарською діяльністю на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням іспитовим строком на 2 роки.

Вирішена доля речових доказів та цивільного позову, відповідно до положень ст.ст. 100, 129 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за те, що будучи медичним працівником та маючи достатню фахову підготовку, працюючи з 06.04.1998 року відповідно до наказу №14 від 06.04.1998 року на посаді завідуючої дитячим відділенням Драбівської ЦРЛ, яка знаходиться за адресою с.м.т. Драбів, вул. Садова, 1, будучи лікуючим лікарем неповнолітньої ОСОБА_14 , яка з 18 січня 2012 року перебувала на денному стаціонарі в дитячому відділенні Драбівської ЦРЛ з діагнозом «Бронхіальна астма 3-го ступеня - приступний період, вегето-судинна дисфункція по кардіальному типу» 23 січня 2012 року близько 11 години 30 хвилин оглянувши ОСОБА_14 , ОСОБА_8 внаслідок неналежного виконання своїх професійних обов`язків, недбалого та несумлінного ставлення до них, в порушення «Протоколів діагностики та лікування алергологічних хвороб у дітей», затверджених наказом МОЗ України №767 від 27 грудня 2005 року, де, зокрема, вказано, що «...перевага надається лікуванню інгаляційними Ь2-агоністами у високих дозах і системними глюкокортикостероїдами. Якщо інгаляційних Ь2-агоністів немає, слід вводити внутрішньовенно теофілін ... антибіотики (у випадках пневмонії, гнійного синуситу або лихоманки з гнійним мокротинням) призначила їй ін`єкції медичних препаратів «Цефатоксима» та «Рибоксина», про що зробила відповідний запис у листку лікарських призначень. В цей же день, близько 13.00 годин медична сестра дитячого відділення Драбівськоїх ЦРЛ ОСОБА_15 ввела внутрішньовенно вищевказані медичні препарати ОСОБА_14 , якій приблизно через 2 хвилини стало погано і вона втратила свідомість. Лікарями Драбівської ЦРЛ були проведені реанімаційні заходи, але близько 14 години 15 хвилин ОСОБА_14 померла у приміщенні Драбівської ЦРЛ. Згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №514/12 від 13.02.2013 року причиною смерті неповнолітньої ОСОБА_14 став анафілактичний шок, який виник внаслідок введення «Цефатоксиму» чи «Рибоксину», або їх одночасного введення. Лікування хворої ОСОБА_14 не відповідало протоколам діагностики та лікування алергологічних хвороб у дітей, затверджених наказом МОЗ України №767 від 27.12.2005 року, було неадекватним ситуації та тяжкості стану хворої, мало місце надлишкове призначення ліків, які не були прямо показані алергізованій людині. Між наданням неадекватної медичної допомоги і смертю ОСОБА_14 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

У відповідності до п. «а» ст.. 78 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року, в якому зазначено, що медичні працівники зобов`язані сприяти охороні та зміцненню здоров`я людей, запобігати і лікувати захворювання, подавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу. Згідно п.4.3 посадової інструкції лікаря-педіатра, завідуючого дитячим відділенням Драбівської ЦРЛ, лікар-педіатр, завідуючий дитячим відділенням несе відповідальність за кваліфіковане лікування хворих в стаціонарі.

Як вбачається з апеляції прокурора, останній не заперечуючи доведеності вини та кваліфікацію дій ОСОБА_8 , просить вирок відносно останньої - скасувати у зв`язку з невідповідністю покарання призначеного судом, ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, та постановити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.140 КК України 3 роки позбавлення волі реально з позбавленням права займатися лікарською діяльністю строком на 3 роки.

В апеляції обвинувачена ОСОБА_8 просить суд вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2014 року скасувати, справу закрити провадженням за відсутністю в діях обвинуваченої ознак кримінального правопорушення. Мотивуючи тим, що суд при розгляді справи належним чином не з`ясував обставини справи, поверхнево дослідив докази, неправильно дав оцінку зібраним доказам і тому вирок не може вважатися законним та обґрунтованим по слідуючим підставам:

- висновки судово-медичної експертизи ГБ СМЕ МОЗ України Полтавського бюро СМЕ є необгрунтованими, неповними, немає відповідей на всі поставлені питання;

- на обвинувачену здійснювався моральний тиск бувший депутат ОСОБА_16 ;

- судом не прийняті до уваги висновки Черкаського бюро СМЕ, свідчення на суді експертів Черкаського бюро СМЕ відсутні посилання на висновки даної експертизи.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляцію, в якій вважаючи вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2014 року незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та такий, що не відповідає вимогам ст.370 КПК України просить його скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. Мотивуючи наступним:

- підозра органу досудового слідства в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч 2 ст. 140 КК України не конкретизована, не відповідає вимогам ст. 277 КПК, суд постановляючи вирок, не вказав в чому проявилось несумлінне ставлення до своїх професійних обов`язків;

- суд в основу вироку положив висновок комісійної судово- медичної експертизи №514/12 від 23.01.2013р ДУ ГБ СМЕ МОЗ України, проте, в матеріалах провадження відсутній процесуальний документу саме постанова органу досудового слідства про доручення проведення комісійної судово-медичної експертизи ДУ ГБ СМЕ МОЗ України, тому висновок комісійної судово-медичної експертизи ДУ ГБ СМЕ МОЗ України від 13.02.2012р являється недопустимим доказом;

- під сумнівом висновок повторної комісійної судово-медичної експертизи обласного бюро СМЕ Департаменту охорони здоров`я Полтавської облдержадміністрації, що покладено також в основу вироку, оскільки невстановивши діагноз, встановлено причину смерті;

- судом допущена неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону являється підставою для скасування вироку суду.

Адвокат ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 подав апеляцію, в якій порушується питання про зміну вироку Драбівського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2014 року, виключивши застосування ст.75 КК України, а в частині задоволення позову відшкодувати моральну шкоду в сумі 200 тис. грн. на користь потерпілої ОСОБА_10 , в іншій частині вирок залишити без змін.

Апеляцію подав головний лікар Драбівської ЦРЛ ОСОБА_12 , в якій порушує питання про скасування вироку відносно ОСОБА_8 в частині стягнення з Драбівської ЦРЛ на користь ОСОБА_10 матеріальної і моральної шкоди у сумі 127 593 грн. і постановлення нового вироку, яким в позовних вимогах ОСОБА_10 щодо стягнення матеріальної і моральної шкоди з Драбівської ЦРЛ відмовити повністю, мотивуючи тим, що суд 1 інстанції безпідставно стягнув з відповідача вказану суму, оскільки обвинувачена не скоювала злочин.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляцію, заслухавши пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали свою апеляцію, пояснення потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_11 , які підтримали свою апеляцію, пояснення цивільного відповідача Драбівська ЦРЛ в особі головного лікаря ОСОБА_12 , який підтримав свою апеляцію, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції: засудженої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , адвоката в інтересах потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , цивільного відповідача - Драбівської ЦРЛ та прокурора ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду 1 інстанції про винуватість ОСОБА_8 у злочині, за який її засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом 1 інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом 1 інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 та самої обвинуваченої про те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 є не вірними і не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи апеляції адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 та самої обвинуваченої про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ст.140 КК України є безпідставними, оскільки протерічать матеріалам кримінального провадження та спростовуються доказами покладеними в основу обвинувачення визнаного судом доведеним.

Колегія суддів вважає, що доводи захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 про те, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і суд 1 інстанції не в повному обсязі вивчив та дослідив матеріали справи, та однобічно, і упереджено ставився до обвинуваченої - є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Ці заперечення обвинувачення, були детально розглянуті судом 1 інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами.

Так, мотивуючи висновки про винність ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч.2 ст..140 КК України, суд обґрунтовано послався на покази свідка ОСОБА_17 , яка суду показала, що 23 січня 2012 р. близько 11 години вона разом із сестрою ОСОБА_14 пішли до Драбівської ЦРЛ, де лікар ОСОБА_8 після огляду сестри призначила їй ін`єкції «Цефатоксиму» та «Рибоксину», вона ( ОСОБА_17 ) придбала вказані препарати в аптеці даної лікарні та віддала їх медичній сестрі, а сама стала чекати ОСОБА_18 . З розмов медичних працівників стало відомо, що комусь стало погано. ОСОБА_17 піднялася на другий поверх лікарні і побачила, що у маніпуляційному кабінеті лежала ОСОБА_18 , як була без свідомості. Десь через півтори години працівники лікарні повідомили, що сестра померла

Аналізуючи показання свідка ОСОБА_17 , суд 1 інстанції не лише у вироку навів зміст цих показань, але й докладно обґрунтував, чому в основу вироку поклав саме ці показання, правильно зазначивши, що вони відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з іншими зібраними у справі доказами.

Зокрема, ці показання узгоджуються з показами потерпілої ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що ОСОБА_14 є її донькою. Починаючи з 2005 року донька стала часто хворіти на бронхіти, які згодом переросли в астматичну хворобу. Починаючи з 2008 року Таїсія перебувала на обліку в Драбівській ЦРЛ з діагнозом бронхіальна астма, тяжка форма. З приводу цього тяжкого захворювання ОСОБА_18 проходила обстеження та лікування в Київському інституті акушерства, педіатрії та гінекології, де було поставлене заключення, що вона страждає на алергію побутову та харчову астму та тахікардію. 17 січня 2012 року з приводу загострення захворювання ОСОБА_18 звернулася в лікарню, де дитячий лікар ОСОБА_8 призначила їй денний стаціонар, де вона приймала лише антибіотики у вигляді таблеток «Аугментин» та дихальні процедури. Вночі 22 січня 2012 року у Таїсії з`явився кашель, який заважав навіть спати. Наступного дня , тобто 23 січня 2012 року ОСОБА_18 та старша донька ОСОБА_19 пішли в дитяче відділення. Зі слів ОСОБА_19 їй стало відомо, що ОСОБА_18 проходила обстеження у лікаря ОСОБА_8 , яка і призначила їй « ОСОБА_20 » та «Ребоксин». Придбані препарати віддали медичній сестрі ОСОБА_15 , яка і зробила Таїсії ін`єкцію. Коли потерпіла приїхала в лікарню, то її донька ОСОБА_21 була без ознак життя.

З показів свідка ОСОБА_15 вбачається, що 23 січня 2012 року перебувала на чергуванні в Драбівській ЦРЛ. Близько 11 години до відділення прийшла ОСОБА_14 . Через деякий час лікар ОСОБА_8 принесла лист призначень, згідно якого ОСОБА_15 повинна була ввести ін`єкцію ОСОБА_14 «Цефатоксиму» та «Рибоксину» внутрівенно. ОСОБА_15 знала, що ОСОБА_14 з 2007 по 2012 рік неодноразово отримувала вказані медичні препарати і при цьому ніяких побічних ефектів не спостерігалося. Після того, як вказані препарати були придбані сестрою ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 у маніпуляційному кабінеті дитячого відділення ввела спочатку «Цефактоксим», а потім «Рибоксин» Таїсії. ОСОБА_14 після ін`єкцій вийшла в коридор, а зараз же і повернулася, сказала що їй погано і її «душить». ОСОБА_15 ввела такий препарат, як адреналін та «Дексамитазон» і покликала старшу медичну сестру ОСОБА_22 . Швидко викликали інших лікарів ОСОБА_23 , ОСОБА_12 та інших. Вжиті заходи не давали ніяких результатів і через 15 хвилин ОСОБА_21 померла (Т.1 а.с. 41) дослідженні в судовому засіданні, отримані під час досудового розслідування та є допустимим доказом в порядку ст.8 «Перехідних положень» до КПК України 2012 р., оскільки остання не змогла з`явитися в судове засідання за станом здоров`я (Т.3, а.с. 32, 39).

Згідно показів свідка ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що 23 січня 2012 року виконувала обов`язки головного лікаря Драбівської ЦРЛ і перебувала на своєму робочому місці. Близько 13 години 6 хвилин зателефонувала старша медична сестра ОСОБА_22 , яка проси терміново піднятися на другий поверх у дитяче відділення лікарні. Зайшовши до маніпуляційного кабінету побачила, що на кушетці лежить молода дівчина. ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , завідуюча терапевтичним відділенням ОСОБА_23 надавали їй допомогу. На той час пульс та серцебиття, та артеріальний тиск не визначалися. Зі слів медсестри ОСОБА_15 , ОСОБА_14 були введені такі препарати, як «Цефатоксим» та «Рибоксин», а коли хворій стало погано, ОСОБА_15 ввела їй адреналін. Були викликані працівники реанімаційного відділення Дробот та ОСОБА_24 . ОСОБА_12 дефібрилятором провела електроімпульсну терапію. За весь час надані допомоги ОСОБА_14 їй було введено ін`єкційно Адреналін, Дексаметазон, ОСОБА_25 , та Стабізол. Однак, всі реанімаційні заходи виявилися неефективними. О 14 год. 15 хв. була констатована смерть ОСОБА_14 .

Згідно показів свідка ОСОБА_26 , який суду пояснив, що 23 січня 2012 р. заступник головного лікаря ОСОБА_12 попросила його підійти в дитяче відділення лікарні. Зайшовши до маніпуляційного кабінету, побачив дівчину, якій надавали допомогу. Пізніше він дізнався, що у ОСОБА_14 , так звали ту дівчину, розвинувся анафілактичний шок на введення препаратів «Цефатоксиму» та «Рибоксину». Медичними працівниками проводилися реанімацій заходи, які виявилися неефективними і о 14 годині 15 хвилин констатували смерть ОСОБА_14 .

Згідно показів свідка ОСОБА_27 , яка суду пояснила, що 23 січня 2012 р. її покликала ОСОБА_22 для надання невідкладних реанімаційних заходів ОСОБА_14 . Коли прибула до дитячого відділення, то побачила, що дихання та пульс у хворої був відсутній. Шкіра, мочки вух, губи, нігті були синюшного кольору. Вжиті реанімаційні заходи виявилися неефективними;

Згідно показів свідка ОСОБА_22 , яка суду пояснила, що 23 січня 2012 року допомагала медичній сестрі ОСОБА_15 проводити реанімаційні заходи по наданню допомоги ОСОБА_14 .

Згідно даних комісійної судово-медичної експертизи №514/12 від 13 лютого 2013 р., причиною смерті неповнолітньої ОСОБА_14 став анафілактичний шок, який виник на внутрішньовенне введення «Цефатоксиму» чи « ОСОБА_28 » або їх одночасного введення, що підтверджується даними «Медичної карти №247 стаціонарного хворого дитячого відділення Драбівської ЦРЛ, макроскопічного та мікроскопічного дослідження трупу ОСОБА_14 .

Лікування бронхіальної астми у дітей в Україні проводиться відповідно до Протоколів діагностики та лікування бронхіальної астми у дітей, затверджених наказом МОЗ України «Про затвердження Протоколів діагностики та лікування алергологічних хворих у дітей» від 27.12.2005 року №767, де вказано, що «...Перевага надається лікуванню інгаляційних В2-агоністами у високих дозах і системними глюкокорстироїдами. Якщо інгаляційних 2-вагоністів немає, слід вводити внутрішньовенно теофілін ... антибіотики (у випадках пневмонії, гнійного синусу або лихоманки з гнійним мокротинням)».

З наданої «Медичної карти №247 стаціонарного хворого» дитячого відділення Драбівської ЦРЛ слідує, що хворій ОСОБА_14 :

- не було проведено мікроскопічне дослідження харкотиння, для підтвердження гнійного

характеру бронхіального запалення;

- не здійснено рентгенографію легень для виключення пневмонії (якщо її було запідозрено);

- не проведено бронхоскопію (можливості Драбівської ЦРЛ невідомі);

- недооцінений ступінь алергізації організму хворої ОСОБА_14 за симптомом гіпереозинофілії (при дослідженні крові від 18.01.2012 року виявлено 32% еозинофільних лейкоцитів);

- при відсутності клінічних ознак бактеріального запалення в організмі (гнійного бронхіту, гаймориту, пневмонії або інш.) був призначений антибіотик, що в даному випадку не було показаним.

Необгрунтоване призначення антибіотиків при загостренні ронхіальної астми використовувалося лікарями Драбівської ЦРЛ при лікуванні ОСОБА_14 і раніше.

Отже є підстави стверджувати, що лікування хворої ОСОБА_14 не відповідало вищевказаним протоколам, було неадекватним ситуації та тяжкості стану хворої, мало місце надлишкове призначення ліків, які не були прямо показані алергізованій людині, зокрема антибіотиків: спочатку 18.01.2012 р. Аугментину, потім 23.01.2012 р. - Цефатоксиму, а також препарату «Рибоксин», який суттєво не впливав на виразність бронхіальної обструкції, яка обумовлювала важкість стану хворої ОСОБА_14 .

Між наданням неадекватної медичної допомоги і смертю ОСОБА_14 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. За надання медичної допомоги несе відповідальність лікуючий лікар та завідуючий відділенням (т.2 а.с. 48-75).

Згідно даних висновку №10 повторної комісійної судово-медичної експертизи, проведеної експертами обласного бюро СМЕ Департаменту охорони здоров`я Полтавської облдержадміністрації від 6 березня 2014 року згідно щоденника з медичної карти №472 за 23.0-1.2012 року показанням до призначення цефатоксиму та рибоксину було відсутність позитивної динаміки фізікальних даних, появу слизисто-гнійного мокротиння, частий малопродуктивний кашель». Згідно протоколів діагнозтики та лікування алергологічних хвороб у дітей, затверджених наказом МОЗ України №767 від 27.12.2005 року, Протоколів надання медичної допомоги дітям за спеціальністю «дитяча пульмонологія» №18 від 13.01.2005 року антибіотики призначаються у випадках пневмонії, гнійного синуситу або лихоманки з гнійним мокротинням. Однак, перед введенням антибіотика (цефатоксиму) хворій ОСОБА_14 не було проведено: - мікроскопічне дослідження харкотиння - для диференціальної діагностики саме гнійного ґенезу запалення бронхів чи легень; - рентгенографію легень для встановлення наявності запалення легень чи бронхів. Клінічні ознаки гнійного запального процесу у ОСОБА_14 були відсутні, що також підтверджується даними судово-гістологічної експертизи шматочків легень, згідно яких було виявлено морфологічні ознаки бронхіальної астми з порушенням дренажної функції легень. Крім того, дані про необґрунтоване призначення антибіотиків при лікуванні загострення бронхіальної астми містяться і в медичних картках стаціонарного хворого Драбівської ЦРЛ за 2011-2012 рік, в амбулаторній картці на її ім`я за 2008, 2010, 2011 р.р., що могло призвести до надмірної алергізації організму ОСОБА_14 та стати несприятливим фоном під час останнього введення препарату цефотаксим. З вищевказаного слідує, що лікування хворої ОСОБА_14 не відповідало діючим протоколам та тяжкості стану дитини, призначення антибіотиків (аугментину, цефотаксиму) та рибоксину не було прямо показано алергізованій людині. Виходячи з цього судово-медична експертна комісія вважає, що між наданням неадекватної медичної допомоги і смертю гр.. ОСОБА_14 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Відповідальність за надання медичної допомоги несуть лікуючий лікар та зав. відділенням.

Таким чином, по справі зібрано достатньо доказів, які свідчать, що саме обвинувачена ОСОБА_8 вчинила злочин передбачений ч.2 ст.140 КК України при обставинах наведених вище. Таким чином, обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_8 за вказаною статтею повністю доведене.

Виходячи з сукупності доказів, які отримали відповідну оцінку у вироку, суд 1 інстанції обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.140 КК України як неналежне виконання медичних працівником своїх професійних обов`язків внаслідок несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому.

Перевіркою матеріалів кримінальної справи не встановлені об`єктивні дані, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, які підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України.

В ході апеляційного розгляду справи, колегією суддів було безпосередньо досліджені всі висновки судово-медичних експертиз, які проводились під час розслідування даної справи.

Колегія суддів вважає, що в основу обвинувачення визнаного судом доведеним, суд 1 інстанції правильно поклав висновок №10 повторної комісійної судово-медичної експертизи, проведеної експертами обласного бюро СМЕ Департаменту охорони здоров`я Полтавської облдержадміністрації від 6 березня 2014 року, про те, що лікування хворої ОСОБА_14 не відповідало діючим протоколам та тяжкості стану дитини, призначення антибіотиків (агументину, цефатоксиму) та рибоксину не було прямо показано алергізованій людині. Між наданням неадекватної медичної допомоги і смертю ОСОБА_14 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Відповідальність за надання медичної допомоги несуть лікуючий лікар та зав. відділенням, оскільки дані висновки є об`єктивними та зроблені на підставі ретельного дослідження всіх медичних документів потерпілої, в їх сукупності з іншими матеріалами справи, крім того, даний висновок зроблено комісією експертів.

Також як на доказ вини ОСОБА_8 суд обґрунтовано послався на дані комісійної судово-медичної експертизи №514/12 від 13 лютого 2013 р., причиною смерті неповнолітньої ОСОБА_14 став анафілактичний шок, який виник на внутрішньовенне введення «Цефатоксиму» чи « ОСОБА_28 » або їх одночасного введення, що підтверджується даними «Медичної карти №247 стаціонарного хворого дитячого відділення Драбівської ЦРЛ, макроскопічного та мікроскопічного дослідження трупу ОСОБА_14 . Отже, є підстави стверджувати, що лікування хворої ОСОБА_14 не відповідало вище вказаним протоколам, було неадекватним ситуації та тяжкості стану хворої, мало місце надлишкове призначення ліків, які не були прямо показані алергізованій людині. Таким чином, між наданням неадекватної медичної допомоги і смертю гр.. ОСОБА_14 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. За надання медичної допомоги несе відповідальність лікуючий лікар та завідуючий відділенням.

Розглянувши всі обставини справи, в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання про те, що вищевказані висновки експертів є допустимими, належними та достовірними доказами по даній справі, а тому колегія суддів вважає, що висновок експертів №28-к Черкаського бюро СМЕ від 14.05.2012 р. та судово-медичне дослідження №27 від 24.01.2012 р. слід відхилити, оскільки вони протирічать висновкам експертиз №514/12 від 13.02.2013 р. та №10 від 06.03.2014 р., які колегія суддів вважає належними і допустимими та правильно покладені судом разом з іншими доказами в основу обвинувачення визнаного судом доведеним.

Доводи апеляції обвинуваченої та її захисника про те, що висновки експертиз 514/12 від 13.02.2013 р. та №10 від 06.03.2014 р. є неповними та в експертизах дані відповіді не на всі запитання, не відповідають фактичним обставинам справи, так як експерти дали чіткі і зрозумілі відповіді, які достатньо обґрунтовані та мотивовані, з посиланням на відповідні нормативні документи.

В свою чергу, висновок експерта №28-к від 14.05.2012 р. та акт судово-медичного дослідження №27 від 24.01.2012 р. належно не мотивований, містить лише стислі висновки, без посилань на відповідні нормативні документи.

Також при наданні переваги висновкам експертів №514/12 від 13.02.2013 р. та №10 від 06.03.2014 р., колегія суддів враховує те, що при проведенні експертизи №28-к від 14.05. 2012 р. та дослідження №27 від 24.01.2012 р. приймали лише участь судово-медичні експерти та головний позаштатний педіатр ГУОЗ Черкаської ОДА, а при проведенні експертиз №514/12 та №10, окрім судово-медичних експертів також приймали участь головний позаштатний спеціаліст МОЗ, лікар пульмонолог, клінічний імунолог, лікар алерголог, лікар педіатр, експерт-гістолог.

З огляду на вищевказане, колегія суддів не вбачає необхідності в проведенні додаткових судово-медичних експертиз, як того просять в своїх апеляціях адвокат ОСОБА_9 та головний лікар Драбівської ЦРЛ ОСОБА_12 , оскільки при проведенні експертизи №10 від 06.03.2014 р. та №514/12 від 13.02.2013 р., експерти дали чіткі і зрозумілі відповіді на всі питання, що відносяться до предмету доказування по даній справі.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд 1 інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України. А тому посилання адвоката ОСОБА_9 та головного лікаря Драбівської ЦРЛ ОСОБА_12 про те, що суд поверхнево дослідив докази, неправильно дав оцінку зібраним доказам - не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляцій.

Доводи апеляції обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника про недопустимість як доказу висновку Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України №514/12 від 13.02.2013 р., з мотивів того, що слідчий у своїй постанові доручив провести експертизу в Черкаській експертній установі, а вона незаконно проведена Київською експертною установою є безпідставними, виходячи з наступного.

З матеріалів експертизи №514/12 від 13.02.2013 р., вбачається, що вона проведена на підставі постанови слідчого ОСОБА_29 від 10.10.2012 р. (Т.2, а.с. 48).

З постанови слідчого ОСОБА_29 від 10.10.2012 р. про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи (Т.2, а.с. 38), вбачається, що проведення експертизи доручено судово-медичним експертам Головного бюро судово-медичних експертиз Черкаської області.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку слідчим допущена описка, яка не впливає на допустимість доказу, оскільки Головне бюро судово-медичних експертиз знаходиться в м. Києві, а в Черкаській області відсутнє Головне бюро судово-медичних експертиз.

Доводи апеляції обвинуваченої ОСОБА_8 про здійснення тиску екс-депутатом ОСОБА_16 під час розгляду справи, є безпідставними, оскільки з цього приводу суду не надано будь-яких належних доказів.

Колегія суддів, вважає також безпідставними доводи апеляції захисника в інтересах обвинуваченої про те, що підозра не конкретизована та суд не вказав в чому проявилось несумлінне ставлення обвинуваченої до своїх професійних обов`язків. Так, з матеріалів справи та вироку суду 1 інстанції вбачається, що суд чітко конкретизував фабулу обвинувачення визнаного судом доведеним, що відповідає вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання суд, з урахуванням викладених обставин і відповідно до вимог ст.65 КК України, достатньо врахував ступінь тяжкості скоєного нею злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, даних про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, працює на посаді лікаря понад 25 років, за час роботи на посаді лікаря до дисциплінарної чи іншої відповідальності не притягувалася, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, має вік 56 років, відсутністю обставин, що обтяжують покарання - суд 1 інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.ч.2,3 ст.50 КК України може бути досягнута при призначені ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права займатися лікарською діяльністю на строк 2 роки; на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком тривалістю 2 роки, оскільки перевиховання обвинуваченої та недопущення вчиненням нею нових злочинів можливо без реального відбування покарання, тому апеляції прокурора та адвокат ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 щодо м`якості призначеного покарання ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку повинні бути зазначені підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду. Рішення суду щодо позову має бути мотивоване у вироку.

Згідно роз`яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Колегія суддів вважає, що судом 1 інстанції вказані вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову ОСОБА_10 виконані, тому апеляції головного лікаря Драбівської ЦРЛ ОСОБА_12 та адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 задоволенню не підлягають.

Доводи адвоката ОСОБА_11 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 про те, що необхідно задовольнити позов ОСОБА_10 , в повній мірі відшкодувати моральну шкоду в сумі 200 тис. грн. колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд 1 інстанції, при вирішенні питання щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 100 тис. грн., вірно врахував матеріальний стан цивільного відповідача - Драбівської центральної районної лікарні, зокрема, що в Драбівській ЦРЛ в даний час працює 387 медичних працівників і бюджетом передбачено видатків на 2014 рік в сумі 14578,2 тис. грн. А також незабезпеченість видатками становить 1716,4 тис. грн.. в тому числі борг 2013 року на оплату праці в сумі 1000,3 тис. грн. Незабезпеченість видатків на соціальне забезпечення на виплату пенсій складає 62 тис. грн.. (60%). Що стосується моральної шкоди, то суд 1 інстанції, з врахуванням матеріального стану цивільного відповідача - Драбівської центральної районної лікарні, виходячи із засад виваженості, розумності, справедливо визначив розмір морального відшкодування на користь ОСОБА_10 100 тис. грн.

Колегія суддів вважає, що посилання головного лікаря Драбівської ЦРЛ ОСОБА_12 , про те, що суд 1 інстанції необґрунтовано стягнув з Драбівської ЦРЛ на користь ОСОБА_10 матеріальної і моральної шкоди у сумі 127 593 грн. і необхідно потерпілій у стягненні матеріальної і моральної шкоди з Драбівської ЦРЛ відмовити повністю, оскільки обвинувачена не скоювала злочин безпідставним та таким, що спростовується матеріалами. Зокрема вина ОСОБА_8 доведена повністю, а також як вірно відзначено судом 1 інстанції, позивачем доведені витрати, пов`язані з похованням неповнолітньої ОСОБА_14 виготовленням та встановленням пам`ятника. Що стосується моральної шкоди, то суд 1 інстанції, з врахуванням матеріального стану цивільного відповідача - Драбівської центральної районної лікарні, виходячи із засад виваженості, розумності, справедливо визначив розмір морального відшкодування на користь ОСОБА_10 100 тис. грн.

Колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції при розгляді позову ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, вірно врахував характер та глибину моральних страждань, які пов`язані з втратою неповнолітньої доньки і обґрунтовано визначив в якості грошової компенсації за її моральні страждання суму 100 тис. грн.., врахувавши, що дані страждання завдані необережними діями обвинуваченої.

Також колегія суддів вважає доведеними витрати потерпілої ОСОБА_10 , пов`язані з похованням неповнолітньої доньки, виготовленням та встановленням пам`ятника, а тому суд 1 інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача матеріальну шкоду в сумі 27 593 грн.

При цьому, колегія суддів вважає, що в порядку ст.404 КПК України, вирок суду підлягає зміні, оскільки даний вирок слід скасувати в частині розв`язання цивільного позову ОСОБА_17 до Драбівської ЦРЛ, направивши в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, з наступних причин. Як вбачається з матеріалів справи цивільний позивач ОСОБА_17 звернулась до суду з цивільним позовом під час судового розгляду справи по суті, тобто з порушення вимог ст.128 КПК України і в даному випадку суд 1 інстанції повинен був позов залишити без розгляду. Однак, суд 1 інстанції в порушення Закону розглянув позов по суті, відмовивши в його задоволенні лише з підстав його подачі з порушення вимог ст.128 КПК України. Таким чином, суд виявивши процесуальне порушення при подачі позову, вказав це як підставу для відмови в його задоволенні і позбавив особу в майбутньому звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду 1 інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку Драбівського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2014 року, відносно ОСОБА_30 , судом апеляційної інстанції, тому апеляції обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , адвоката в інтересах потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , цивільного відповідача - Драбівської ЦРЛ та прокурора ОСОБА_6 - слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , адвоката в інтересах потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , цивільного відповідача - Драбівської ЦРЛ та прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

В порядку ст.404 КПК України вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2014 року, відносно ОСОБА_30 змінити, даний вирок в частині розв`язання цивільного позову ОСОБА_17 до Драбівської центральної лікарні скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2014 року, відносно ОСОБА_30 - залишити без змін.

Головуючий :

Судді :