Справа № 461/5357/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/464/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника обвинуваченого

адвоката: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001696 про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Галицького районного суду м. Львова від 19.09.2013 року за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком згідно ст.75 КК України 1 рік 6 місяців

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання за цей злочин у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_7 за новим вироком, частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 19.09.2013 р. та визначено йому до відбуття остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 02.05.2014 р.

Запобіжний захід обвинуваченому тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за злочини проти власності, судимість за які не знята та не погашена, 02.05.2014 року о 12.00 год., перебуваючи в магазині № 52 ПП «Міська оренда» на вул. Городоцькій, 53 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з метою протиправного збагачення, за відсутності уваги сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, таємно заволодів грошовими коштами з каси магазину в сумі 1420 грн., з місця події втік та був затриманий у маршрутному таксі, завдавши ПП «Міська оренда» матеріальної шкоди в розмірі 1420 грн.

На вирок суду прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на те, що вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням кримінального закону та у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Як зазначає прокурор, в судовому засіданні було встановлено, що дії обвинуваченого були розпочаті як таємне викрадення майна, однак виявлені продавцем магазину під час вчинення злочину та були продовжені з метою заволодіння майном і переросли в грабіж. Таким чином, на його думку, висновки суду щодо перекваліфікації дій обвинуваченого на крадіжку не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та є необґрунтованими. На переконання апелянта, при призначенні покарання судом не враховано, що ОСОБА_7 був раніше судимим за майнові злочини та під час іспитового терміну знову вчинив майновий злочин, вину у скоєному не визнав, чим перешкодив встановленню істини у справі.

За таких обставин прокурор вважає оскаржуваний вирок суду таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому просить його скасувати та ухвалити новий, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.185 КК України на ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України та призначивши обвинуваченому за цей злочин покарання у виді 4 років позбавлення волі, а остаточно на підставі ст.71 КК України 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 на підтримання поданої прокурором, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 на спростування доводів апеляційної скарги та їх твердження про законність і обґрунтованість вироку місцевого суду, вивчивши та обговоривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У ст.186 КК України під грабежем розуміється відкрите викрадення чужого майна.

Відкритий спосіб заволодіння чужим майном передбачає, що таке діяння вчиняється у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. На це націлюють, зокрема, рекомендаційні висновки, що містяться у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у злочинах проти власності».

Разом з цим в судовому засіданні суду першої інстанції достовірно встановлено, що ОСОБА_7 вчиняв протиправні дії, пов`язані із незаконним заволодінням чужим майном, таємно, за відсутності інших відвідувачів у магазині та скориставшись тимчасовою відсутністю в торговельному залі продавця ОСОБА_10 , відповідальної за касовий апарат, і зайнятістю іншого продавця ОСОБА_11 , яка ненадовго відвернулась і не бачила моменту вилучення обвинуваченим коштів з каси магазину. Зазначені обставини визнаються учасниками кримінального провадження та ніким з них, в тому числі прокурором, не оспорюються.

Подальший розвиток подій за участю обвинуваченого ОСОБА_7 вказує на те, що останній безперешкодно вийшов з магазину разом із викраденими коштами в сумі 1420 грн. 00 коп.

З показань свідка ОСОБА_11 , даних нею у місцевому суді, слідує, що відсутність коштів в касі магазину виявила продавець ОСОБА_10 після повернення з підсобного приміщення до прилавку магазину. На цей час ОСОБА_7 уже виходив з магазину на вулицю. Ці показання повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , яка підтвердила, що на момент виявлення пропажі грошей ОСОБА_7 знаходився на вулиці, прямуючи до зупинки транспорту.

Таким чином, усі наступні дії по затриманню ОСОБА_7 свідок ОСОБА_10 вчиняла уже тоді, коли злочин, а саме крадіжка коштів з магазину, був завершений.

Під час досудового слідства та в судовому засіданні суду першої інстанції не зібрано достатніх доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_7 усвідомлював факт викриття його у вчиненні злочину та вчиняв активні дії, спрямовані на продовження заволодіння чужим майном. Оскільки грошові кошти магазину на момент виявлення їх недостачі продавцями уже перебували у володінні обвинуваченого, який знаходився на вулиці і міг ними реально розпорядитися, його подальша поведінка може бути протрактована лише як намагання уникнути затримання, що вірно враховано судом при постановленні вироку.

На переконання колегії суддів, доводи прокурора про переростання крадіжки, вчиненої ОСОБА_7 , в грабіж, є безпідставними і не ґрунтуються на встановлених у даному кримінальному провадженні доказах. Стороною обвинувачення не доведено у встановлений законом спосіб, що ОСОБА_7 діяв відкрито з метою заволодіння чужим майном. Викриття його у вчиненні злочину свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не було для нього очевидним і мало місце вже тоді, коли таємне викрадення ним грошей відбулось як закінчений злочин крадіжка. На цьому етапі переростання крадіжки в грабіж неможливе.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то таке повністю відповідає вимогам ст.65 КК України, адже судом належним чином враховано ступінь тяжкості і характер вчиненого обвинуваченим злочину, наслідки його суспільно небезпечних дій, а також особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини проти власності. За таких обставин обрання ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк, який не є мінімальним, слід вважати адекватним та достатнім для його виправлення і перевиховання. Підстав для посилення покарання, призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2015 р. щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, з часу отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4