АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді -
Васильєвої М.А.

суддів -
Лук'янець Л.Ф.

Мороза І.М.

за участю

секретаря судового засідання -
Горлача Р.М.

прокурора - Отроша
В.М.

захисника -
адвоката ОСОБА_2

засудженого - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
апеляцію прокурора Василенкова Б.М.,
який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції, на вирок
Шевченківського районного суду м.
Києва від 12 вересня 2012 року, яким

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Сміла
Черкаської області, українець,
громадянин України, з вищою освітою,
раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та
йому призначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 років з
позбавленням права обіймати посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3
звільнено від відбування основного
покарання з випробуванням, з іспитовим
строком 3 роки із покладенням на нього
обов'язків, передбачених ст. 76 КК
України,

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком ОСОБА_3 визнано
винним в тому, що він, будучи директором
Українського науково-дослідного
інституту спирту і біотехнології
продовольчих продуктів та являючись
службовою особою, у травні 2011 року
вирішив вимагати та отримати хабар у
значному розмірі від директора ТОВ
«Скоробей».

Так, згідно Статуту Українського
науково-дослідного інституту спирту і
біотехнології продовольчих продуктів:

Наукова установа є державною бюджетною
науковою установою, яка діє на основі і
відповідно до чинного законодавства
України та цього Статуту, який
затверджується Органом управління
майном.

Управління Науковою установою
здійснює його директор, який
призначається Органом управління
майном шляхом укладення з ним
контракту.

Наказом № 109-п від 3 червня 2010 року
ОСОБА_3 призначений на посаду директора
Українського науково-дослідного
інституту спирту і біотехнології
продовольчих продуктів з наступним
укладенням з ним контракту.

Згідно з укладеним з ОСОБА_3 контрактом
від 22 лютого 2011 року № 4549:
Керівник зобов'язується безпосередньо
здійснювати поточне управління
установою, забезпечувати її
високоефективну діяльність, ефективне
використання і збереження
закріпленого за установою державного
майна, а Орган управління майном
зобов'язується створювати необхідні
умови для матеріального забезпечення і
організації праці Керівника.

На підставі Контракту виникають
трудові відносини між керівником та
Органом управління майном.

Керівник, який уклав цей контракт, є
повноважним представником установи
під час реалізації повноважень,
функцій, обов'язків установи,
передбачених актами законодавства,
положенням установи, іншими
нормативними документами.

Керівник діє на засадах
єдиноначальності.

Керівник здійснює поточне керівництво
установою, організовує її
виробничо-господарську,
соціально-побутову та іншу діяльність,
забезпечує виконання завдань,
передбачених законодавством,
положенням установи та цим контрактом.

Керівник має право: діяти від імені
установи, представляти її на всіх
підприємствах, в установах та
організаціях; укладати господарські та
інші угоди; видавати доручення;
відкривати рахунки в банках;
користуватися правом розпорядження
коштами установи, накладати на
працівників стягнення відповідно до
законодавства; в межах своєї
компетенції видавати накази та інші
акти, давати вказівки, обов'язкові для
всіх підрозділів та працівників
установи; вирішувати інші питання,
віднесені законодавством, Органом
управління майном, положенням установи
і цим контрактом до компетенції
Керівника.

Таким чином, директор Українського
науково-дослідного інституту спирту і
біотехнології продовольчих продуктів
ОСОБА_3, будучи особою, яка обіймає
постійно посаду в державній установі,
пов'язану з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських
функцій, являється службовою особою.

Проте, будучи службовою особою, ОСОБА_3
протиправно використав надані йому
повноваження та вчинив умисний злочин
у сфері службової діяльності, а саме
протягом 2011 року ТОВ «Скоробей»
надавало охоронні послуги
Українському науково-дослідному
інституту спирту і біотехнології
продовольчих продуктів, згідно
договорів №01-11 від 31 січня 2011 року та
№11-05/2011 від 11 травня 2011 року.

У травні 2011 року у директора
Українського науково-дослідного
інституту спирту і біотехнології
продовольчих продуктів ОСОБА_3 виник
злочинний умисел, спрямований на
вимагання та отримання хабара у
значному розмірі від директора ТОВ
«Скоробей».

Реалізуючи свій злочинний умисел
ОСОБА_3 у травні 2011 року, у
невстановлений слідством час, будучи
службовою особою, знаходячись на
території науково-дослідного
Інституту за адресою: м. Київ, пров.
Бабушкіна, 3, під час зустрічі з
директором ТОВ «Скоробей» ОСОБА_4,
висловив вимогу щодо передачі йому
хабара у сумі 10 тисяч гривень, - по 2
тисячі гривень в місяць, протягом часу
дії договору про надання ТОВ «Скоробей2
охоронних послуг Інституту, починаючи
з початку року. При цьому, ОСОБА_3
висловив погрозу щодо вчинення ним дій
з використанням службового становища у
випадку невиконання його вимоги, які
можуть завдати шкоди правам та
законним інтересам ОСОБА_4 та ТОВ
«Скоробей», а саме щодо розірвання
укладеного Інститутом з ТОВ «Скоробей»
договору.

Таке право щодо дострокового
розірвання договору ОСОБА_3 мав згідно
п.3, 4 Договору про надання охоронних
послуг № 11-05/2011 від 11 травня 2011 року,
укладеного від імені Інституту ОСОБА_3,
згідно якого передбачається право
розірвання договору за ініціативою
однієї із Сторін.

На вимогу ОСОБА_3 ОСОБА_4 відповів, що
подумає.

Бажаючи довести свої злочинні дії до
кінця, ОСОБА_3 повторно зустрівся з
ОСОБА_4 в приміщенні Інституту у
невстановлений слідством час у червні
2011 року. Під час вказаної зустрічі
ОСОБА_3 повторно висловив ОСОБА_4
погрози щодо можливого розірвання
договору, укладеного Інститутом з його
Товариством, у випадках несплати
попередньо обумовленої ним суми
грошових коштів.

Під час аналогічної зустрічі з ОСОБА_3 у
приміщенні Інституту наприкінці липня
2011 року останній повторив вимогу щодо
сплати йому грошових коштів у сумі по 2
тисячі гривень за кожен місяць 2011 року,
за весь період дії договору, укладеного
між Інститутом та ТОВ «Скоробей», щоб у
Товариства не було проблем, претензій
та заяв з боку ОСОБА_3 У іншому випадку
ОСОБА_3 знову погрожував розірванням
договору укладеного з Товариством.

Зважаючи на неодноразові вимоги та
погрози ОСОБА_3 ОСОБА_4 погодився
сплатити спочатку частину хабара, а
саме 8 тисяч гривень.

У подальшому, реалізуючи свій
злочинний умисел, 8 серпня 2011 року
приблизно о 18 годині, знаходячись у
приміщенні Науково-дослідного
інституту спирту і біотехнології
продовольчих продуктів, за адресою: м.
Київ, провулок Бабушкіна,3 директор
Інституту ОСОБА_3 провів ОСОБА_4 до
приміщення канцелярії Інституту, де,
продовжуючи реалізовувати свій
злочинний умисел, відчинив шафу та
жестом руки вказав ОСОБА_4 поличку в
ній, на яку потрібно було покласти
хабар. Виконуючи вказівки ОСОБА_3,
ОСОБА_4 поклав грошові кошти в сумі
8 тисяч гривень до відкритої
ОСОБА_3 шафи. Зазначеними діями ОСОБА_3,
будучи службовою особо, отримав від
директора ТОВ «Скоробей» ОСОБА_4 хабар
у значному розмірі у виді 8 тисяч
гривень, за не вчинення ним дій щодо
розірвання укладеного Інститутом з
Товариством договору про надання
охоронних послуг та подальше сприяння
з його (ОСОБА_3) сторони вказаному
Товариству у вирішенні інших
господарських питань.

Після цього ОСОБА_3, отримавши хабар,
зачинив вказану шафу та разом з ОСОБА_4
вийшов з приміщення канцелярії,
довівши такими діями свій злочинний
умисел до кінця.

Не погоджуючись з вироком суду в
частині призначеного ОСОБА_3 покарання,
прокурор, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції, подав
апеляцію, в якій, не оспорюючи фактичні
обставини справи та кваліфікацію дій
засудженого, просив вирок суду
скасувати в частині призначеного
покарання у зв'язку з невідповідністю
ступеню тяжкості вчиненого злочину та
особі засудженого внаслідок м'якості,
постановити новий вирок, у якому
виключити з мотивувальної частини
пом'якшуючу покарання обставину щире
каяття та призначити покарання у виді 7
позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських функцій
строком на 3 роки та з конфіскацією
всього майна, що належить йому на праві
приватної власності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який підтримав апеляцію в
повному обсязі, захисника та
засудженого, які заперечували проти
задоволення апеляції, вважаючи вирок
суду законним та обґрунтованим,
провівши частково судове слідство,
судові дебати та надавши засудженому
останнє слово, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що апеляція
прокурора підлягає частковому
задоволенню, вирок суду підлягає
скасуванню, а справа, в порядку ст. 365
КПК України (1960 року), направленню на
додаткове розслідування з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 365 КПК України
рішення суду першої інстанції
перевіряється апеляційним судом з
точки зору його законності й
обґрунтованості, тобто відповідності
нормам матеріального і процесуального
закону, фактичним обставинам справи,
доказам, дослідженим у судовому
засіданні.

Згідно зі ст. 323 КПК України вирок суду
повинен бути законним та
обґрунтованим.

Мотивувальна частина обвинувального
вироку, відповідно до вимог ст. 334 КПК
України, повинна містити формулювання
обвинувачення, визнаного судом
доведеним, із зазначенням місця, часу,
способу вчинення та наслідків злочину,
форми вини і мотивів злочину. У цій
частині вироку наводяться обставини,
які визначають ступінь тяжкості
вчиненого злочину, та докази, на яких
ґрунтується висновок суду щодо
підсудного, із зазначенням мотивів, з
яких суд відкидає інші докази;
обставини, що пом'якшують або обтяжують
покарання; мотиви зміни обвинувачення;
у разі визнання частини обвинувачення
необґрунтованою - підстави для цього.

Вирок є обґрунтованим, якщо він
постановлений на матеріалах справи,
повністю зібраних, всебічно і повністю
досліджених, правильно оцінених судом,
а висновки суду про подію злочину, про
призначення міри покарання, а також
інші істотні питання, які виникли у
кримінальній справі, з достовірністю
випливають з матеріалів справи. Суд
обґрунтовує вирок лише на тих доказах,
які були розглянуті в судовому
засіданні.

Разом з тим, судом першої інстанції
дані вимоги закону не дотримані,
оскільки, постановляючи вирок щодо
ОСОБА_3, поза увагою місцевого суду
залишилися допущені у справі
неповнота й неправильність досудового
слідства, які не можуть бути усунуті в
судовому засіданні, оскільки під час
досудового слідства належним чином не
з'ясовані обставини, які мають істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 64 - 66 КПК
України прокурор, слідчий зобов'язані
вжити всіх передбачених законом
заходів для повного, всебічного і
об'єктивного дослідження обставин
справи, виявити як ті обставини, що
викривають, так і ті, що виправдовують
обвинуваченого, а також обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання. В
числі обставин, що підлягають
доказуванню у кримінальній справі при
провадженні досудового слідства, є час,
місце, спосіб та інші обставини
вчинення злочину, винність
обвинуваченого та мотиви злочину. При
цьому суд, прокурор, слідчий не вправі
перекладати обов'язок доказування на
обвинуваченого.

Виходячи з вказаних норм
процесуального закону, під повнотою
дослідження слід розуміти правильне
визначення предмету доказування,
тобто, з'ясування всіх обставин, які
підлягають доказуванню у кримінальній
справі, системну оцінку всіх
допустимих і належних доказів в
сукупності, що є основою прийняття
законного і обґрунтованого рішення у
справі.

Пред'явлене особі обвинувачення,
згідно зі ст. 132 КПК України (1960 року),
має бути конкретним і містити дані про
час, місце та інші обставини вчинення
злочину, оскільки особа має право
знати, в чому саме вона обвинувачується
і захищатися від пред'явленого їй
обвинувачення. Дані положення
випливають і з п. (а) ч. 3 ст. 6
Європейської Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод від 4
листопада 1950 року, ратифікованої
Верховною Радою України 17 липня 1997 р.,
згідно якого кожен, кого обвинувачено
у вчиненні кримінального
правопорушення, має право бути негайно
i детально поінформованим зрозумілою
для нього мовою про характер i причину
обвинувачення проти нього.

У випадку пред'явлення неконкретного
обвинувачення, що є порушенням права на
захист, справа підлягає поверненню на
додаткове розслідування з підстав
істотного порушення закону.

Так, з пред'явленого ОСОБА_3
обвинувачення, визнаного судом
доведеним, вбачається, що, реалізуючи
свій злочинний умисел, ОСОБА_3 у травні
2011 року, у не встановлений слідством
час, знаходячись на території
науково-дослідного Інституту за
адресою: м. Київ, пров. Бабушкіна, 3, під
час зустрічі з директором ТОВ
«Скоробей» ОСОБА_4, висловив вимогу
щодо передачі йому хабара у сумі 10
тисяч гривень, по 2 тисячі гривень в
місяць, протягом часу дії договору про
надання ТОВ «Скоробей» охоронних
послуг Інституту, починаючи з початку
року. При цьому, ОСОБА_3 висловив
погрозу, щодо вчинення ним дій, з
використанням службового становища, у
випадку невиконання його вимоги, які
можуть завдати шкоди правам та
законним інтересам ОСОБА_4 та ТОВ
«Скоробей», а саме - щодо розірвання
укладеного Інститутом з ТОВ «Скоробей»
договору.

Бажаючи довести свої злочинні дії до
кінця, ОСОБА_3 повторно зустрівся з
ОСОБА_4 в приміщенні Інституту, у не
встановлений слідством час у червні 2011
року. Під час вказаної зустрічі ОСОБА_3
повторно висловив ОСОБА_4 погрози щодо
можливого розірвання договору,
укладеного Інститутом з його
Товариством, у випадках несплати
попередньо обумовленої ним суми
грошових коштів.

Під час аналогічної зустрічі з ОСОБА_3 у
приміщенні Інституту наприкінці липня
2011 року останній повторив вимогу щодо
сплати йому грошових коштів у сумі по 2
тисячі гривень за кожен місяць 2011 року,
за весь період дії договору, укладеного
між Інститутом та ТОВ «Скоробей», щоб у
Товариства не було проблем, претензій
та заяв з боку ОСОБА_3 У іншому випадку
ОСОБА_3 знову погрожував розірванням
договору, укладеного з Товариством.

Зважаючи на неодноразові вимоги та
погрози ОСОБА_3 ОСОБА_4 погодився
сплатити спочатку частину хабара, а
саме 8 тисяч гривень.

В подальшому, реалізуючи свій
злочинний умисел, 8 серпня 2011 року
приблизно о 18 годині, знаходячись у
приміщенні Науково-дослідного
інституту спирту і біотехнології
продовольчих продуктів, за адресою: м.
Київ, провулок Бабушкіна, 3, ОСОБА_3
провів ОСОБА_4 до приміщення канцелярії
Інституту, де продовжуючи
реалізовувати свій злочинний умисел,
відчинив шафу та жестом руки вказав
ОСОБА_4 поличку в ній, на яку потрібно
було покласти хабар. Виконуючи
вказівки ОСОБА_3, ОСОБА_4 поклав грошові
кошти в сумі 8 тисяч гривень до
відкритої ОСОБА_3 шафи. Після цього
ОСОБА_3, отримавши хабар, зачинив
вказану шафу та разом з ОСОБА_4 вийшов з
приміщення канцелярії, довівши такими
діями свій злочинний умисел до кінця.

При цьому, суд, як і орган досудового
слідства, як на докази вини ОСОБА_3,
послався на показання свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, та
документальні докази у справі: заяву
ОСОБА_4, копію договору між УкрНДІ
спирту і біотехнології продовольчих
продуктів та ТОВ «Скоробей»; статут
УкрНДІ спирту і біотехнології
продовольчих продуктів, контракт;
протокол огляду грошових коштів;
протокол огляду місця події, матеріали
про проведення оперативно-технічного
заходу та відповідні протоколи; речові
докази.

Проте, ні слідчим, ні судом не дана
належна оцінка тому, що відповідно до
Контракту з директором УкрНДІ спирту і
біотехнології продовольчих продуктів
від 22 лютого 2011 року, серед прав, які
має ОСОБА_3 як директор, передбачено
його право на укладання господарських
та інших угод. Проте, право останнього
на розірвання угод, як контрактом, так і
Статутом, не передбачено (ас. 47-53, 55-64
т.1).

При апеляційному розгляді справи
ОСОБА_3 вказав про те, що він не мав
права розірвати договір з охоронною
фірмою одноособово, оскільки дана
охоронна фірма виграла тендер. Він міг
тільки збирати документи на
підтвердження неналежної роботи
працівників даної охоронної фірми з
подальшою передачею цих документів у
комісію для прийняття рішення про
можливість розірвання договору.

В цій частині показання ОСОБА_3
підтвердив й допитаний в судовому
засіданні при апеляційному розгляді
справи свідок ОСОБА_4 - директор ТОВ
«Скоробей», пояснивши, що він з приводу
розмов з ОСОБА_3 звертався до
засновника охоронної фірми - ОСОБА_14,
який йому повідомив, що ОСОБА_3 не може
одноособово прийняти рішення про
розірвання договору, він може
підготувати тільки відповідні
документи.

Разом з цим, органом досудового
слідства ОСОБА_14 не встановлений та не
допитаний по обставинах
інкримінованого ОСОБА_3 злочину, а, крім
того, з урахуванням вищевикладеного не
встановлено та не перевірено під час
досудового слідства повний обсяг прав
та обов'язків ОСОБА_3 як директора
УкрНДІ спирту і біотехнології
продовольчих продуктів.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи та було підтверджено при
апеляційному розгляді справи як ОСОБА_3
, так і ОСОБА_4, в роботі охоронної фірми
були недоліки, які не були оформлені
документально.

При цьому, ОСОБА_4 зазначив, що йому
відомі випадки, коли охоронці дійсно
перебували у нетверезому стані. Також
йому ОСОБА_3 показував якісь документи,
відповідно до яких на території
інституту відбулася крадіжка, але
міліцію ніхто не викликав. Він (ОСОБА_4)
боявся, що, якщо ОСОБА_3 почне збирати
документи з приводу неналежного
виконання охоронною фірмою своїх
послуг, то зможе розірвати договір. Для
розірвання договору повинно було бути
задокументовано й доведено те, що
співробітники охоронної фірми не
належним чином виконують свої
обов'язки. ОСОБА_3 ніколи жорстко не
вимагав гроші. Він натякав, говорив, що
може закрити очі на деякі моменти, але
ніколи не говорив, що розірве договір,
якщо він (ОСОБА_4) не заплатить гроші.
ОСОБА_3 натякав, що треба платити, але
конкретних умов не висував, ніяких дій
не здійснював. Він (ОСОБА_4) боявся, що,
якщо ОСОБА_3 почне збирати документи
про неналежне виконання охоронною
фірмою своїх обов'язків, то можливе
розірвання договору, що скажеться
безпосередньо на ньому (ОСОБА_4).

Проте, з огляду на зазначені обставини,
органом досудового слідства фактично
не встановлено, а місцевим судом не
перевірено, чи дійсно були допущені
будь-які порушення з боку ТОВ
«Скоробей», у чому вони полягали, чи
були ці порушення зафіксовані у
будь-який спосіб, та в разі
встановлення таких фактів, чи могли
вони впливати на можливість
розірвання договору між інститутом та
ТОВ «Скоробей» з урахуванням тих
обставин, що у договорі не прописані
підстави та порядок його розірвання в
односторонньому порядку з боку
Замовника.

Крім того, під час апеляційного
розгляду справи встановлено, що у
вересні 2011 року Договір між УкрНДІ
спирту і біотехнології продовольчих
продуктів та ТОВ «Скоробей» був
розірваний. Проте, порядок та підстави
розірвання даного Договору, коли вони
виникли, не встановлені.

Однак, встановлення цих обставин має
істотне значення для встановлення
фактичних обставин інкримінованого
ОСОБА_3 злочину, а у зв'язку і з цим - на
кваліфікації вчиненого злочину,
оскільки, виходячи зі змісту п. 4
примітки до ст.. 368 КК України (в
редакції на 8 серпня 2011 року), вимога
службової особи про матеріальну
винагороду за вчинення діяння по
службі, спрямованого на задоволення
протизаконних інтересів хабародавця,
не може розглядатися як вимагання
хабара.

Таким чином, органами досудового
слідства залишилися не з'ясованими
обставини, що мають істотне значення по
справі та суттєво впливають на
прийняття правильного рішення, тобто,
не виконані в повному обсязі вимоги ст..
64 КПК України (1960 року), що потягло за
собою неконкретність та
суперечливість пред'явленого ОСОБА_3
обвинувачення, порушення права на
захист останнього, що знайшло своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи, оскільки ОСОБА_3
вказав на те, що він не заперечує
обставин, вказаних ОСОБА_4, але чи є це
вимаганням, він не знає.

Європейський суд з прав людини (далі -
Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від
9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті
підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції
вказано на необхідність приділяти
особливу увагу роз'ясненню
«обвинувачення» особі, стосовно якої
порушено кримінальну справу. Деталі
вчинення злочину можуть відігравати
вирішальну роль під час розгляду
кримінальної справи, оскільки саме з
моменту доведення їх до відома
підозрюваного він вважається офіційно
письмово повідомленим про фактичні та
юридичні підстави пред'явленого йому
обвинувачення (див. рішення від 19
грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти
Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд
нагадує, що положення підпункту «а» п. 3
ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у
світлі більш загальної норми про право
на справедливий судовий розгляд,
гарантоване п. 1 цієї статті. У
кримінальній справі надання повної,
детальної інформації щодо
пред'явленого особі обвинувачення та,
відповідно, про правову кваліфікацію,
яку суд може дати відповідним фактам, є
важливою передумовою забезпечення
справедливого судового розгляду (див.:
рішення від 25 березня 1999 р. у справі
«Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], №
25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у
справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94,
п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі
«І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п.
34).

Справедливість під час провадження у
справі необхідно оцінювати, беручи до
уваги розгляд справи в цілому (див.
рішення від 1 березня 2001 р. у справі
«Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47).
Крім того, право бути поінформованим
про характер і причини обвинувачення
потрібно розглядати у світлі права
обвинуваченого мати можливість
підготуватися до захисту,
гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6
Конвенції (див. зазначені рішення у
справі «Пелісьє та Сассі проти
Франції», п. 54, а також «Даллос проти
Угорщини», п. 47).

Згідно зі ст. 374 КПК України (1960 року)
апеляційний суд скасовує вирок і
справу повертає на додаткове
розслідування, коли під час
досудового слідства були допущені такі
істотні порушення
кримінально-процесуального закону, які
виключали можливість постановлення
вироку, та коли встановлено таку
однобічність та неповноту досудового
слідства, які не можуть бути усунені в
судовому засіданні.

З огляду на викладене, те, що по справі
залишилися не з'ясованими обставини, що
мають істотне значення та суттєво
впливають на прийняття правильного
рішення, а також виявлено ряд
суперечностей, яким суд не дав належної
оцінки й не усунув їх, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідно до
вимог ст. 374 КПК України (1960 року), у
зв'язку з порушенням органами
досудового слідства
кримінально-процесуального закону,
неповнотою та однобічністю досудового
слідства, які залишилися поза увагою
суду першої інстанції та які не можуть
бути усунуті в судовому засіданні,
вирок суду підлягає скасуванню, а
справа у зв'язку з необхідністю
проведення слідчих дій - направленню на
додаткове розслідування, під час якого
слідчим органам необхідно встановити
усі обставини інкримінованого ОСОБА_3
злочину, що мають істотне значення у
справі, визначити направленість умислу
останнього та за результатами повного
та всебічного дослідження обставин
справи висунути ОСОБА_3 обґрунтовану
підозру з дотриманням вимог
кримінально-процесуального закону,
давши правильну юридичну оцінку його
діям, перевіривши доводи, висунуті на
його захист, склавши обвинувальний акт
у відповідності до вимог КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України (1960 року), пп.11, 15
розділу Х1 «Перехідних положень» КПК
України колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої
інстанції, - задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду
м. Києва від 12 вересня 2012 року щодо
ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 368 КК України -
скасувати, кримінальну справу за
обвинуваченням ОСОБА_3 повернути
прокурору району м. Києва на додаткове
розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_3 залишили без
зміни - підписку про невиїзд.

__________________ ____________________
____________________

Васильєва М.А. Лук’янецьЛ.Ф.
Мороз І.М.