Сколівський районний суд Львівської
Справа № 1-204/11
№ провадження
ВИРОК

іменем України

18.12.2012 року
м. Сколе

Сколівський районний суд Львівської
області

у складі: головуючого - судді
Брони А.Л.,

при секретарі
Павкевич Н.Я.,

з участю потерпілої
ОСОБА_1,

її захисника-адвоката
ОСОБА_2,

підсудних
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

їх захисника-адвоката
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду кримінальну
справу про обвинувачення

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Корчин Сколівського району Львівської
області, жителя АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, з вищою освітою,
одруженого, працюючого інженером
Сколівського РЕМ, несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1
ст.125 КК України,

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та
жителя АДРЕСА_2, українця, громадянина
України, з вищою освітою, працюючого
водієм у відділі освіти, одруженого,
несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1
ст. 125 КК України,

встановив:

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 09.09.2010 року приблизно о
09 годині 45 хвилин у коридорі підвалу
житлового будинку АДРЕСА_3, на ґрунті
неприязних відносин, вчинили
безпричинний конфлікт з потерпілою
ОСОБА_2, під час якого умисно нанесли їй
декілька ударів руками в область
лівого плеча та передпліччя, чим
спричинили згідно висновку експерта №
144 від 19.04.2012 року легке тілесне
ушкодження.

Під час судового розгляду ОСОБА_3 вину
свою не визнав і показав, що з
потерпілою ОСОБА_1 вони є сусідами і
проживають у будинку АДРЕСА_3 та
тривалий час перебувають у неприязних
відносинах з приводу проведеної ним
надбудови. 09.09.2010 року приблизно о 10
годині 30 хвилин
він разом з ОСОБА_6 пішли в підвал
будинку, щоб навести там порядок.
Одразу за ними до вказаного підвалу
забігла ОСОБА_1 і почала кричати, що
вони її б`ють. Почувши це, він разом з
ОСОБА_6 вийшов з підвалу. Вважає, що
звинувачення потерпілої у нанесенні їй
легкого тілесного ушкодження є
надуманими та такими, що не
відповідають дійсності, заявлений
цивільний позов не визнав.

Підсудний ОСОБА_6 у судовому засіданні
вину свою не визнав і показав, що 09.09.2010
року він разом з ОСОБА_3 пішли в підвал
будинку, де проживає останній, для того
щоб навести там порядок. За ними в
підвал забігла потерпіла ОСОБА_1 і
почала кричати на них та погрожувати
їм. Почувши це він разом з ОСОБА_3 вийшли
з підвалу. Зазначив, що ОСОБА_1 вони не
били, нецензурними словами у її адресу
не висловлювались, жодної погрози з їх
сторони відносно неї не було. Цивільний
позов не визнав.

Однак, винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в
умисному заподіянні легкого тілесного
ушкодження доведена наступними
доказами.

Зокрема, із показань потерпілої ОСОБА_1
вбачається, що 09.09.2010 року приблизно о 9
годині 30 хвилин вона пішла за
продуктами в підвал, в коридорі якого
зустріла ОСОБА_3 та ОСОБА_6, котрі почали
нецензурно висловлюватися у її адресу.
ОСОБА_3 заштовхуючи її у підвал, вдарив
її декілька раз рукою по лівому плечу, а
ОСОБА_6 наніс один удар рукою в область
грудей та лівого передпліччя,
погрожуючи при цьому вбивством. Під час
нанесення їй ударів вона кричала та
кликала на допомогу. Почувши її крики,
сусідка ОСОБА_7 повідомила працівників
міліції та батька потерпілої про бійку,
яка відбувалася у підвалі. (а.с. 40).

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні
показала, що 09.09.2010 року бачила як
потерпіла ОСОБА_1 пішла в підвал, з
якого через кілька хвилин почула її
крик і побачила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6
наносили потерпілій удари руками в
груди та живіт. Про конфлікт, який
відбувся у підвалі вона повідомила
працівників міліції та батька
потерпілої. (а.с. 41).

Свідок ОСОБА_8 показала, що 09.09.2010 року
вона знаходилась у своїй квартирі і
почула крик ОСОБА_7 і ОСОБА_1, котрих
вона побачила коли вибігла з квартири,
вони плакали і кричали. Зазначила, що
першим з підвалу вийшов ОСОБА_6, після
нього ОСОБА_3 (а.с. 77).

Протоколом огляду місця події від
14.09.2010 року стверджується, що подія
відбувалася в підвалі житлового
будинку АДРЕСА_3, де потерпілій ОСОБА_1
було заподіяне умисне легке тілесне
ушкодження.

Із висновку експерта № 144 від 19.04.2012
року вбачається, що у потерпілої ОСОБА_1
виявлено синці та садна на лівому плечі
та передпліччі, які утворилися від дії
тупих предметів, можливо 09 вересня 2010
року і є легким тілесним ушкодженням.
(а.с. 133).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
в судовому засіданні винність ОСОБА_3
та ОСОБА_6 у вчиненні злочину,
передбаченого
ч. 1 ст. 125 КК України доведена повністю,
оскільки вони своїми умисними діями
заподіяли потерпілій ОСОБА_1 легке
тілесне ушкодження.

Невизнання підсудними ОСОБА_3 та ОСОБА_6
своєї вини суд розцінює як позицію
захисту, обрану ними з метою уникнення
відповідальності за вчинений злочин.
Їх покази спростовуються поясненнями
потерпілої, котра була послідовна,
категорична та однозначна у своїх
показах, свідків та іншими матеріалами
справи, які перевірені в судовому
засіданні під час розгляду
кримінальної справи.

Розглядаючи кримінальну справу в межах
пред`явленого підсудним звинувачення,
із урахуванням наведеного і загальних
засад призначення покарання, суд
переконаний, що для реалізації
принципу законності, справедливості,
обґрунтованості та індивідуалізації
покарання підсудним ОСОБА_3 та ОСОБА_6
слід призначити покарання у виді
штрафу, яке є необхідним і достатнім
для їх виправлення та попередження
вчиненню підсудними нових злочинів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України
особа звільняється від кримінальної
відповідальності у зв'язку із
закінченням строків давності, якщо з
дня вчинення нею злочину невеликої
тяжкості, за який передбачено
покарання менш суворе, ніж обмеження
волі, і до дня набрання вироком
законної сили минуло два роки. На
підставі ч. 5 ст. 74 КК України така особа
може бути за вироком суду звільнена від
покарання.

Ураховуючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6
вчинили злочин, передбачений ч. 1 ст. 125
КК України, який відповідно до ст. 12
Цього Кодексу відноситься до злочинів
невеликої тяжкості, інших злочинів
середньої тяжкості, тяжких та особливо
тяжких злочинів у цей період вони не
вчиняли, беручи до уваги те, що на час
винесення вироку суду закінчився строк
давності, суд вважає, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 слід звільнити від покарання на
підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної злочином
слід задовольнити частково. В частині
відшкодування матеріальної шкоди у
розмірі 4 862,38 гривень, з яких: 862,38
гривень -витрати на придбання ліків та
медичного обстеження, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи товарними чеками та квитанцією,
4000 гривень згідно квитанцій до
прибуткового касового ордеру № 68/11 від
01.08.2011 року, № 8-26 від 14.03.2012 року та від
25.09.2012 року становлять витрати,
пов`язані з оплатою послуг адвоката.
При визначені розміру відшкодування
моральної шкоди потерпілій ОСОБА_1, суд
керується вимогами ст.ст. 23, 1167 ЦК
України, постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
шкоди»від 31.03.1995 року, враховує глибину,
тривалість фізичних і душевних
страждань, яких зазнала потерпіла, та з
врахуванням вимог розумності і
справедливості визначає для неї розмір
моральної (немайнової) шкоди у розмірі
6000 гривень.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК УРСР (в
редакції 1960 року), суд -

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК
України і призначити покарання - штраф
у розмірі 680 (шістсот вісімдесят)
гривень.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК
України і призначити покарання - штраф
у розмірі 680 (шістсот вісімдесят)
гривень.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_3
та ОСОБА_6 звільнити від покарання за ч.
1 ст. 125 КК України у зв`язку з
закінченням строку давності.

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної злочином
задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 у
користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у
розмірі 4 862 (чотири тисячі вісімсот
шістдесят дві) гривні 38 коп. та моральну
шкоду у розмірі 6000 (шість тисяч)
гривень.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

На вирок може бути подана апеляція до
апеляційного суду Львівської області
через місцевий суд протягом
п'ятнадцяти діб з моменту проголошення
вироку.

Суддя