Справа № 11а-493/2007р Головуючий у 1 інстанції: Горошко Л.Б.
ч.3 КК Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року червня 8 дня Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого:
Леона О.І.

Суддів: Валько
Н.М., Яременка О.Д.

з участю
прокурора Свореня М.М.

та адвокатів
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3

засудженого
ОСОБА_4

розглянули у
відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляціями
потерпілої ОСОБА_5, державного обвинувача, представника цивільного відповідача,
адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_4

на вирок
Кам"янко - Бузького районного суду Львівської області від 19 грудня 2006
року

Цим вироком:

ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, громадянин України, працюючий слюсарем ВАТ
„Львівінтуртранс", раніше не судимий, -

засуджений по ст. 286 ч.3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на
5 років позбавлення волі з позбавленням керувати транспортними засобами на З
роки.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування призначеного
покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

У відповідності до ст. 76 КК України зобов'язано засудженого ОСОБА_4
повідомляти органи кримінально - виконавчої системи про зміну місця проживання,
періодично з'являтися для реєстрації в ці органи.

Постановлено стягнути із ОСОБА_4 судові витрати за проведення відповідних
судових експертиз.

Також
постановлено стягнути з ВАТ „Львівінтуртранс" в користь потерпілих:

· ОСОБА_6
та ОСОБА_7 100 000 гривень моральної шкоди; стягнення матеріальної шкоди
залишено без розгляду;

· ОСОБА_8 та ОСОБА_9 70
000 гривень моральної шкоди; стягнення матеріальної шкоди залишено без
розгляду;

· ОСОБА_11 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_10 25 000 гривень моральної шкоди; стягнення матеріальної
шкоди залишено без розгляду;

· ОСОБА_12
25 000 гривень моральної шкоди та 5 000 гривень матеріальної шкоди;

·
ОСОБА_13 25 000 гривень моральної шкоди та 4309 гривень
матеріальної шкоди;

·
ОСОБА_14 25 000 гривень моральної шкоди; стягнення
матеріальної шкоди залишено без розгляду;

·
ОСОБА_15в інтересах неповнолітнього ОСОБА_15 20 000
гривень моральної шкоди, а в користь ОСОБА_15- 10 000 гривень моральної шкоди;

· ОСОБА_5
10 000 гривень моральної шкоди та 2000 гривень матеріальної шкоди;

· ОСОБА_16
10 000 моральної шкоди; стягнення моральної шкоди залишено без розгляду;

· ОСОБА_17
10 000 гривень моральної шкоди; стягнення матеріальної шкоди залишено без
розгляду;

· ОСОБА_18
10 000 гривень моральної шкоди та 243 гривні матеріальної шкоди;

· ОСОБА_19
10 000 гривень моральної шкоди та 305 гривень матеріальної шкоди;

· ОСОБА_20
10 000 гривень моральної шкоди; стягнення матеріальної шкоди залишено без
розгляду;

- ОСОБА_21 10 000
гривень моральної шкоди та 708 гривень

матеріальної шкоди;

·
ОСОБА_22 15 000 гривень моральної шкоди; стягнення
матеріальної шкоди залишено без розгляду;

·
ОСОБА_23
в інтересах неповнолітньої ОСОБА_23 5 000 гривень моральної шкоди та 200
гривень матеріальної шкоди;

·
ОСОБА_24 5000 гривень моральної шкоди; стягнення
матеріальної шкоди залишено без розгляду;

·
ОСОБА_25 5000 гривень моральної шкоди; стягнення
матеріальної шкоди залишено без розгляду;

·
ОСОБА_265000 гривень моральної шкоди; стягнення
матеріальної шкоди залишено без розгляду;

·
ОСОБА_27 2000 гривень моральної шкоди; стягнення
матеріальної шкоди залишено без розгляду;

·
Приступи ОСОБА_28 ОСОБА_29 ОСОБА_30, ОСОБА_31 ОСОБА_32 по
5000 гривень моральної шкоди кожному.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_33 ОСОБА_34 залишено без розгляду.

Згідно вироку суду 6 серпня 1999 p., на 512 км дороги Київ - Чоп, біля с Старий Яричів
Кам"янко - Бузького району Львівської області, ОСОБА_4, керуючи автобусом
„ЄОС - Коуч" державний номер НОМЕР_1,
який належить ВАТ „Львівінтуртранс", рухався поза межами населеного
пункту з боку м. Києва в напрямку м. Львова.

Порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, зокрема:
дорожніх знаків 1.37 ( дорожні роботи) та 3.29 ( обмеження максимальної
швидкості), перевищив дозволену швидкість руху і продовжував керувати автобусом
із швидкістю 102 - 108 км/год, створивши аварійну дорожню ситуацію, яка в свою
чергу стала причиною дорожньо - транспортної пригоди. Застосувавши різке
гальмування, що призвело до блокування коліс даного транспортного засобу при
наближенні та проходженні по ділянці дороги
із правим заокругленням, внаслідок

чого виїхав на
зустрічну смугу руху, де зіткнувся із зустрічним автобусом ЛАЗ -698, державний
номер НОМЕР_2, який належить приватному підприємцю ОСОБА_35 під керуванням
водія ОСОБА_36, що здійснював рейс Львів -Кудрявці. Після зіткнення автобус
„ЄОС - Коуч" лівою передньою частиною впав на зустрічний автомобіль ГАЗ -
53, державний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_37 Внаслідок даної дорожньо
- транспортної пригоди ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40від отриманих тілесних
ушкоджень загинули; ОСОБА_41 ОСОБА_42, ОСОБА_13, ОСОБА_14 отримали тяжкі
тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння; ОСОБА_43,
ОСОБА_44, ОСОБА_45 ОСОБА_5, ОСОБА_46, ОСОБА_4, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_22,
ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_18, ОСОБА_53. ОСОБА_54 -отримали
тілесні ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров'я;
ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57 ОСОБА_58 ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62,
ОСОБА_63., ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66., ОСОБА_67 ОСОБА_68, ОСОБА_29, ОСОБА_69
ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_23, ОСОБА_72 ОСОБА_25, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75,
ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_79, ОСОБА_78 отримали легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я; ОСОБА_80 ОСОБА_81, ОСОБА_82 ОСОБА_83,
ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, ОСОБА_90, ОСОБА_91,
ОСОБА_92, ОСОБА_93 ОСОБА_94, ОСОБА_96, ОСОБА_95, ОСОБА_97, ОСОБА_27, ОСОБА_98,
ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104 - отримали
легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоров'я.

В
апеляціях:

-потерпіла ОСОБА_5 ставить питання про зміну вироку суду
в частині стягнення моральної шкоди в її користь в сумі 10 000 гривень. Вважає,
що вказана сума є недостатньою, а тому просить стягнути із цивільного
відповідача суму в 50 000 гривень моральної шкоди;

· державний
обвинувач, прокурор, який приймав участь у суді першої інстанції вважає вирок
суду в частині призначення ОСОБА_4 покарання занадто м'яким і тому просить
вирок відносно ОСОБА_4 скасувати і постановити вирок, яким призначити
останньому 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним
засобом на 3 роки;

· адвокати
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_4 покликаються на те, що вирок
суду є незаконним.

Вважають, що судом не взято до уваги, що під час проведення досудового
слідства, слідчим було допущено ряд порушень КПК України, розслідування
проводилося упереджено, необ"єктивно з порушенням принципів всебічного,
повного дослідження всіх обставин справи.

Вказують, що причиною ДТП
є незадовільний стан проїзної дороги та незадовільна організація роботи на
даній ділянці дороги працівниками дорожньої служби.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_4 злочину по ст. 286 ч.3 КК України не
відповідає встановленим судом та зазначеним у вироку фактичним обставинам
справи. Стверджують, що дана обставина потягла за собою неправильне
застосування кримінального закону за особливо тяжкий злочин, про що зазначено в
п. 18 Прикінцевих та перехідних положень від 5. 04. 2001 р.

З врахуванням наведеного просять вирок суду скасувати, а справу повернути
прокурору для проведення додаткового розслідування;

- представник цивільного відповідача ВАТ
„Львівінтуртранс" Трофимчук В.І. покликається на те, що суд, задовольняючи
позови потерпілих про відшкодування моральної і матеріальної шкоди, не
врахував, що ВАТ „Львівінтуртранс" вже понесло значні витрати, пов'язані з
наслідками ДТП.

Вказує також, що судом не з'ясовувалося питання відносно страхування
потерпілих пасажирів автобуса „ЄОС - Коуч", а також потерпілих автобуса
ЛАЗ.

Просить вирок суду в частині задоволення позовних вимог потерпілих
скасувати як незаконний.

В апеляційний суд поступив лист старшого помічника прокурора Кам"янко
- Бузького району Пайтри А.Г. про те, що він апеляцію по кримінальній справі
відносно ОСОБА_4 по ст. 286 ч.3 КК України відкликає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які подавали
апеляції -потерпілу ОСОБА_15,
адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2, засудженого ОСОБА_4, представника цивільного
відповідача, які підтримали апеляції, потерпілих, які просить залишить вирок в
силі, міркування прокурора про законність та обґрунтованість вироку,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що такі
підлягають до часткового задоволення.

Винність засудженого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочинного
діяння повністю стверджується сукупністю доказів по справі.

Протоколами огляду місця події, схемами та фото таблицями встановлено, що
сліди гальмування правих коліс автобуса „ЄОС - Коуч" довжиною 81,5 метра,
а лівих - 75,2 метра починаються з правої смуги руху в напрямку м. Львова,
перетинають суцільну роздільну смугу дороги, проходять через зустрічну смугу
руху до лівої обочини правого заокруглення дороги (т.1, а.с. 4-19).

Висновком №14 судової комісійної комплексної авто технічної -трасологічної
експертизи від 20.04.2000 р. встановлено, що під час експертного огляду
досліджуваного автобуса „ЄОС - Коуч" яких - небудь несправностей ходової
частини, системи рульового управління виявлено не було, то покази водія
автобуса ОСОБА_4 в тому, що безпосередньо перед пригодою керований ним автобус
почало підкидувати та трясти внаслідок технічних несправностей автобуса є
технічно необґрунтовані ( т. 1 а.с. 133
- 207).

Згідно висновку повторної авто технічної експертизи № 11 682 від 28.01.2002
р. швидкість руху автобуса „ЄОС - Коуч" перед початком гальмування була не
менше 80 км/год. і при цій швидкості руху він не мав змоги зупинити автобус до місця
зіткнення після виїзду на ліву смугу руху. Тому покази водія автобуса „ЄОС -
Коуч" в тій частині, що швидкість руху автобуса перед пригодою складала
близько 60 км/год є з технічної точки зору неспроможними ( т.6, а.с. 270 -286).

Як вбачається з висновку № 4645/3766 комісійної судової транспортно
-трасологічної та автотехнічної експертизи від 29.08.2003 р. мінімальне
значення швидкості руху автобуса „ЄОС - Коуч" перед ДТП становило 102 -
108 км/год, а тому покази водія автобуса ОСОБА_4 щодо обраного ним швидкісного
режиму руху перед пригодою є технічно необґрунтованими. З технічної точки зору
перевищення швидкості водієм автобуса „ЄОС - Коуч" у встановлених за
даними розрахунками межах швидкості не створювало умов для заносу і перекидання
автобуса „ЄОС - Коуч" за таких геометричних параметрів дороги і
мінімальних згінних якостях ( які були встановлені попередніми експертизами)
проїзної частини даної ділянки дороги і відповідно не могло впливати на
траєкторію і курсову стійкість керованого ним автобуса на даному заокругленні
дороги. Саме діями водія автобуса „ЄОС - Коуч" ОСОБА_4, які суперечили
вимогам п.п. 1.2; 11.2; 13.3 ПДР та вимог дорожніх знаків 1.37 та 3.29 була
створена аварійна дорожня

ситуація,
яка в свою чергу стала технічною причиною даної ДТП ( т.6, а.с. 299 -308).

Колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені судові експертизи не
суперечать, а доповнюють одна одну і стверджують, що з технічної точки зору
показання водія ОСОБА_4 є неспроможними, тобто такими, що не відповідають
дійсності.

Всі висновки експертиз є науково обґрунтованими, виходячи з об'єктивних
даних, встановлених досудовим слідством.

Оскільки висновки вищенаведених експертиз вказують на неспроможність
показань водія ОСОБА_4, то їх не слід брати до уваги.

Показання потерпілих, очевидців ДТП,
не суперечать висновкам вищенаведених експертиз.

Висновки ж судово - медичних експертиз про причини смерті та ступінь
тяжкості тілесних ушкоджень ніким не оспорюють ся.

В апеляції адвокати ОСОБА_1 та ОСОБА_2ставлять під сумнів висновки судових
експертиз, на яких побудований вирок про винність ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, і стверджують,
що причиною ДТП є саме
незадовільний стан проїзної частини дороги та незадовільна організація роботи
на даній ділянці дороги працівниками дорожньої служби. Але, на думку колегії
суддів, апелянти не могли спростувати науково обґрунтовані висновки про те, що
показання водія ОСОБА_4 не відповідають дійсності.

Колегія суддів вважає, що під час досудового слідства не було допущено
істотних порушень вимог КПК України, які могли вплинути на законність
прийнятого судом рішення, зокрема про винуватість ОСОБА_4 Також не встановлено
і неповноти та неправильності досудового слідства, які б служили підставою для
скасування вироку та направленні справи для проведення додаткового слідства.

Як встановлено по справі подія злочину мала місце 6 серпня 1999 р. і
відносно ОСОБА_4 7. 08. 1999 р. була порушена кримінальна справа по ст. 215 ч.3
КК України ( 1960 р. ).

Суд засудив
ОСОБА_4 по ст. 286 ч.3 КК України ( 2001р.).

Згідно ст. 12 КК України ( 2001 р.) особливо тяжким злочином є злочин, за
який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років.

Санкцією ст. 286 ч.3 КК України ( 2001р.) передбачено позбавлення волі на
строк від семи до дванадцяти років. Тобто, злочин передбачений ст. 286 ч.3 КК
України відноситься до особливо тяжких злочинів.

Санкція ж ст. 215 ч.3 КК України ( 1960 р.) передбачає позбавлення волі на
строк від трьох до п'ятнадцяти років, а в ст. 7 КК України { 1960р.), де є
перелік злочинів, що віднесені до тяжких, ст. 215 ч. З КК України не значиться.

Таким чином, діяння вчинене ОСОБА_4 6.08.1999 р., по КК України
1960р. не відносилося до тяжких, а по КК України 2001р. вже відноситься до
особливо тяжкого злочину.

Відповідно
до ст. 18 Прикінцевих та Перехідних положень КК України від 5.04.2001р. при
вирішенні питання про віднесення злочинів, передбачених КК України 1960 p., які були вчинені
до набрання чинності цим Кодексом, до злочинів невеликої тяжкості, середньої
тяжкості, тяжких або особливо тяжких слід керуватися статтею 12 цього Кодексу,
якщо це пом'якшує кримінальну відповідальність осіб, які вчинили злочини до
набрання чинності цим Кодексом. В інших випадках необхідно застосувати
відповідні положення КК України 1960 р.

Таким чином, ст. 215 ч.3 КК України ( 1960р.) є м'якшою по відношенню до
ст. 286 ч.3 КК України ( 2001р.). Тому в даному випадку слід застосовувати
кримінальний закон який є м'якшим, а
саме ст. 215 ч. З КК України ( 1960р.).

Отже, дії ОСОБА_4 необхідно перекваліфікувати із ст. 286
ч.3 КК України ( 2001р.) на ст. 215 ч.3 КК України ( 1960р.) Тому в даному
випадку апеляція адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає до часткового
задоволення.

Як вбачається з вироку суду цивільні позови потерпілих в частині морального
відшкодування задоволити частково, стягнувши їх з джерела підвищеної небезпеки
- ВАТ „Львівінтуртранс". Матеріальні збитки залишено без розгляду у
зв'язку з відсутністю підтверджуючих документів ( т. 10, а.с 18).

Колегія суддів вважає, що під час розгляду цивільних позовів потерпілих,
суд допустив порушення вимог КПК України.

Так, відповідно до ст. 28 ч.3 КПК України цивільний позов може бути
пред'явлений як під час досудового слідства і дізнання, так і під час судового
розгляду справи, але до початку судового слідства.

Як видно із матеріалів справи позовна заява ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про
відшкодування моральної та матеріальної шкоди зареєстрована в суді 23.12.2004
р. ( т.9 а.с. 58), позовна заява ОСОБА_19до ОСОБА_4 поступила в суд 27.01.2005
року ( т.9, а.с 75), а
позовна заява ОСОБА_27
зареєстрована в суді 14.04.2005р. ( т.9, а.с. 93).

Згідно протоколу судового засідання 7.12.2004 року був оголошений
обвинувальний висновок і почалося судове слідство (т.9, а.с. 45).

Таким чином, позовні заяви ОСОБА_17,
ОСОБА_11, ОСОБА_25та ОСОБА_27
поступили в суд, коли вже йшло судове слідство.

Також, як видно із протоколу судового засідання від
7.12.2004 року після оголошення прокурором обвинувального висновку та
роз'яснення підсудному ОСОБА_4 суті обвинувачення, суд перейшов до порядку
дослідження доказів по справі і почав судове слідство з допиту потерпілого
ОСОБА_34 ( т. 9, а.с. 45).

Відповідно до вимог ст. 297 КПК України судове слідство починається з
читання обвинувального висновку, а якщо в справі заявлений цивільний позов, то
оголошується позовна заява, яку оголошує цивільний позивач чи його представник.

Згідно ст. 298 КПК України головуючий запитує підсудного і цивільного
відповідача, чи визнають вони позов.

Постановою суду від 7. 12. 2004 року притягнуто до участі в справі в якості
цивільного відповідача ВАТ „Львівінтуртранс" ( т. 9, а.с. 52).

Таким чином, з протоколу судового засідання видно, що
цивільні позови потерпілих не оголошувалися в судовому засіданні, не
з'ясовувалася думка представника цивільного відповідача, чи визнає він позови і
не роз'яснювалося право представника цивільного відповідача, передбачене ст.
268 КПК України давати пояснення по суті позову. Представник цивільного
відповідача пояснень по суті пред'явлених позовів в суді не давав, а виступив
лише в судових дебатах.

Отже, виходячи з наведеного, видно, що цивільні позови потерпілих не були
предметом дослідження.

Відповідно до вимог ст. 324 ч.1 п.7 КПК України при постановленні вироку,
суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред'явлений цивільний позов, на
чию користь та в якому розмірі, а відповідно до ст. 334 ч.5 КПК України у
мотивувальній частині вироку викладаються підстави для задоволення або
відхилення цивільного позову.

Як видно із мотивувальної частини вироку такі мотиви в ньому відсутні ( т.
10, ас. 18), зазначено лише, що в частині морального відшкодування підлягають
частковому задоволенню, тобто вирок в цій частині є невмотивованим.

Крім того, як зазначено в мотивувальній частині вироку
матеріальні збитки слід залишити без розгляду у зв'язку з відсутністю
підтверджуючих документів (т. 10, а.с. 18).

Відповідно до вимог ст. 328 КПК України постановляючи обвинувальний вирок,
суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє
цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. При виправданні
підсудного за відсутністю в його діях складу злочину суд залишає позов без
розгляду.

В даному випадку, суд при постановленні обвинувального вироку, повинен був
вирішити цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в залежності від
доведеності і розміру цивільного позову, а не залишати без розгляду.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині
вирішення цивільних позовів потерпілих про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди підлягає скасуванню, а справа в цій частині направленні на
новий судовий розгляд.

Тому в даному випадку апеляції потерпілої ОСОБА_5 та представника
цивільного відповідача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.
362, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляції потерпілої ОСОБА_5, представника цивільного відповідача ОСОБА_39,
адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_4 задоволити
частково.

Вирок Кам'янка - Бузького районного суду Львівської області від 19 грудня
2006 р. відносно ОСОБА_4 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_4 із ст. 286 ч.3 КК України ( 2001 р.) на ст.
215 ч.3 КК України ( 1960р.).

Вважати його засудженим по ст. 215 ч.3 КК України ( 1960р.) на 5 років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на З
роки.

Згідно ст. 75 КК України ( 2001р.) ОСОБА_4 звільнити від відбування
призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України ( 2001р.) покласти на нього обов'язки
повідомляти органи кримінально - виконавчої системи про зміну місця проживання,
періодично з'являтися для реєстрації в ці органи.

Вирок суду в частині вирішення цивільних позовів потерпілих про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди скасувати, а справу в цій частині
направити на новий судовий розгляд в Кам"янко - Бузький районний суд
Львівської області.