УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11-75 Головуючий у 1 інстанції - Ряднина В.М.
р. Доповідач - Орлова Н.Ф.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
лютого місяця 02 дня
колегія суддів судової палати з кримінальних
справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді
- КулішаВ.М.,
суддів - Кисіля A.M.,
Орлової Н.Ф., з участю прокурора -
Деряги Л.М., засудженого -
ОСОБА_1

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.Полтаві кримінальну справу за апеляцією засудженого
ОСОБА_1 на вирок Машівського районного суду
Полтавської області від 13 листопада 2006 року. Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

уродженець
м.Полтави, українець, громадянин України, неодружений,
освіта середньо-спеціальна, непрацюючий, військовозобов'язаний,
тимчасово проживаючий в с.Коновалівка
Машівського району Полтавської області, раніше несудимий, -

засуджений
за ч.1 ст.121 КК України з застосуванням ст.69 КК України до 4 років
позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 939
грн.66 коп. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та 2000
грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

на користь держави 637
грн.39 коп. в рахунок
відшкодування коштів витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_3.

Згідно з вироком ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за
те, що 20.08.2006 року
близько 22 години
він, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на подвір'ї домогосподарства
ОСОБА_4 в с.Коновалівка Машівського
району Полтавської області під
час сварки з
потерпілим

ОСОБА_3,
виниклою на грунті неприязнених стосунків, заподіяв йому тілесні ушкодження
у вигляді:

закритої черепно-мозкової травми, переломів кісток носу, субдуральної гематоми
і забою головного мозку тяжкого ступеню, які відносяться до тяжких тілесних
ушкоджень за ознакою небезпечності для життя; закритих переломів 5,6,7 і 8 ребер зліва, які
відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою
довготривалого розладу здоров'я;

саден на тулубі
і лівому ліктівому суглобі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

На вирок суду
надійшла апеляція засудженого ОСОБА_1, в якій він посилається на те, що можливо
не тільки він бив потерпілого і заподіяв йому тілесні ушкодження 20.08.2006 року, тілесні
ушкодження він заподіяв потерпілому в стані
сильного нервового стану, викликаного неправомірними діями потерпілого,
і просить перекваліфікувати його дії на ч.1 ст.122 КК України і обрати йому покарання з застосуванням ст.75 КК України.

Заслухавши
доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав свою апеляцію і
просив її задовольнити, думку прокурора про залишення вироку суду без змін, а
апеляції засудженого без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого задоволенню не
підлягає.

Твердження засудженого
про те, що можливо то і не він заподіяв потерпілому всі тілесні ушкодження,
неспроможні і спростовуються показаннями самого засудженого під час досудового
та судового слідства, а також висновком експерта № 202 від 27.09.2006
року, де в п.3 вказано, що „По характеру ушкоджень можна стверджувати, що
всі вони утворились в якийсь один короткий проміжок часу" (а.с.65-67).

В цьому ж
висновку дається пояснення тому, чому перша експертиза -акт
судово-медичного освідування №
172 від 28.08.2006 року на
ім'я ОСОБА_3, вказала
в пункті тяжкості тілесних ушкоджень -
середню ступінь тяжкості, -
оскільки на момент освідування ОСОБА_3 експерт
не мав ще достатніх даних його обстеження. Тому цей акт в цьому пункті
вважається таким, що втратив силу.

Крім того, твердження
засудженого в апеляції щодо того, що потерпілому не проводилась ніяка операція
і ніде, крім Машівської ЦРЛ він не лікувався, спростовуються цим же висновком № 202, де вказано, яку
операцію проведено було ОСОБА_3
в нейрохірургічному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні і куди
він був переведений на подальше лікування.

Не заслуговують
на увагу за перелічених вище підстав і вимоги апелянта
щодо перекваліфікації його дій на ст.122 КК України.

Посилання в апеляції засудженого на те, що злочин він
скоїв в стані сильного душевного хвилювання, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки сильне душевне хвилювання повинно бути викликане
протизаконним насильством або тяжкою образою з боку потерпілого. Лише наявність
зазначених приводів може свідчити, що злочин скоєно у стані

сильного
душевного хвилювання. Якщо ж таке хвилювання
було обумовлено іншими обставинами, то відсутній і склад злочину скоєного
у стані сильного душевного хвилювання.

Як свідчать матеріали справи, тяжкі тілесні ушкодження потерпілому
ОСОБА_3 були заподіяні засудженим ОСОБА_1 в стані алкогольного сп'яніння і
приводом слугувало не протиправне насильство збоку потерпілого та тяжка образа,
а той факт, що потерпілий не виконав доручення засудженого по господарству, а
напився і спав під забором. Дії ОСОБА_1 були
направлені на те, щоб розбудити ОСОБА_3

Не заперечував цього факту засуджений і під час розгляду справи в
апеляційній інстанції.

При призначенні міри покарання судом першої інстанції були враховані всі
пом'якшуючі вину засудженого обставини, його особа і цілком обгрунтовано була
застосована ст.69 КК України.

Підстав же для застосування ст.75 КК України колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Машівського районного суду
Полтавської області від 13 листопада 2006
року щодо нього - без
зміни.