ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року м. Київ

Судова палата у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого судді Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України ОСОБА_6,
суддів:ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
за участю захисника представника заступника начальника відділу участі прокурорів у перегляді судових рішень у касаційному порядку Генеральної прокуратури України ОСОБА_17, ОСОБА_4, Міністерства Юстиції України ОСОБА_16,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу щодо ОСОБА_5 за заявою захисника ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2012 року,

установила:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2011 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. П'ятниця Старосамбірського району Львівської області, такого, що не має судимості, засуджено за: частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі-КК) (у редакції від 5 квітня 2001 року) до позбавлення волі на строк десять років з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у державних установах, на строк три роки, з конфіскацією всього майна; частиною другою статті 368 КК (у редакції від 5 квітня 2001 року) до позбавлення волі на строк вісім років з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у державних установах, на строк два роки, з конфіскацією всього майна; частиною другою статті 376 КК до позбавлення волі на строк два роки; частиною другою статті 383 КК до позбавлення волі на строк три роки.

На підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у державних установах на строк три роки, з конфіскацією всього майна.

Апеляційний суд міста Києва ухвалою від 30 березня 2012 року вирок щодо ОСОБА_5 залишив без зміни.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 6 листопада 2012 року вирок та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 у частині його засудження за частиною другою статті 383 КК скасувала, а справу в цій частині закрила за відсутності в його діянні складу вказаного злочину на підставі пункту 2 частини першої статті 6 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі-КПК).

Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за: частиною третьою статті 368 КК (у редакції від 5 квітня 2001 року) до позбавлення волі на строк десять років з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у державних установах, на строк три роки, з конфіскацією всього майна; частиною другою статті 368 КК (у редакції від 5 квітня 2001 року) до позбавлення волі на строк вісім років з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у державних установах, на строк два роки, з конфіскацією всього майна; частиною другою статті 376 КК до позбавлення волі на строк два роки.

На підставі частини першої статті 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у державних установах, на строк три роки, з конфіскацією всього майна.

У решті судові рішення щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він у період із 2007 по 2008 роки, обіймаючи посаду голови Львівського апеляційного адміністративного суду, тобто як службова особа, яка займає відповідальне становище, використав фактичні можливості свого посадового становища й за обставин, зазначених у вироку, неодноразово одержував хабарі у великих та особливо великих розмірах за виконання чи невиконання дій під час здійснення судочинства в інтересах третіх осіб.

ОСОБА_5 також засуджено за втручання у діяльність судді Львівського апеляційного адміністративного суду з метою перешкодити виконанню ним службових обов'язків.

У заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України з підстав, передбачених пунктом першим статті 40012 КПК захисник ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2012 року в частині засудження ОСОБА_5 за частинами другою та третьою статті 368 КК (у редакції від 5 квітня 2001 року). На його думку, суд касаційної інстанції помилково погодився із кваліфікацією дій ОСОБА_5 за вказаними нормами кримінального закону, оскільки дії останнього полягали в одержанні ним неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішень іншими суддями, а тому перебувають у межах складу злочину, передбаченого статтею 3692 КК. Захисник зазначає, що правові висновки суду касаційної інстанції у рішенні щодо ОСОБА_5 та правові висновки, яких касаційний суд дійшов за фактичних обставин у подібних суспільно небезпечних діяннях є різними, а отже, допущено неоднакове застосування однієї й тієї самої норми кримінального закону.

На обґрунтування своєї позиції, захисник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2013 року та 19 червня 2014 року, в яких суд касаційної інстанції за подібних, на його думку, обставин погодився з кваліфікацією дій ОСІБ за статтею 3692 КК.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України заслухала суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_4 на підтримку доводів заяви, представника Міністерства Юстиції України про відмову у задоволенні заяви, прокурора про відсутність підстав для задоволення заяви, перевірила матеріали справи та матеріали, додані до заяви, обговорила доводи, зазначені у заяві, та дійшла висновку про таке.

Відповідно до частини першої статті 40012 КПК однією з підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального закону щодо подібних суспільно небезпечних діянь (крім питань призначення покарання, звільнення від покарання та від кримінальної відповідальності), що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, допускаючи справу щодо ОСОБА_5 до провадження Верховного Суду України, виходила з того, що захисником ОСОБА_4 додано до поданої заяви копії рішень суду касаційної інстанції на підтвердження неоднаковості застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального закону щодо подібних суспільно небезпечних діянь.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

У справі, яка переглядається Верховним Судом України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 6 листопада 2012 року дійшов висновку про правильність кваліфікації дій ОСОБА_5, зокрема за частинами другою та третьою статті 368 КК (в редакції від 5 квітня 2001 року).

У рішеннях, наданих для порівняння, що були ухвалені судом касаційної інстанції за наслідками розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_5 за касаційною скаргою засудженого на суворість призначеного йому покарання за статтею 3692 КК (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2013 року) та кримінальної справи щодо ОСОБА_5 за касаційною скаргою прокурора на м'якість призначеного ОСОБА_5 покарання за статтею 3692 КК і касаційною скаргою засудженого на необгрунтованість його засудження за статтею 3692 КК (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2014 року), не міститься правових висновків щодо застосування статті 368 КК.

Аналіз наведених рішень суду касаційної інстанції свідчить про відсутність даних про неоднаковість у застосуванні однієї і тієї самої норми закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною першою статті 40023 КПК Верховний Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

З огляду на викладене Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України вважає, що заява захисника ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Керуючись пунктом 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, статтями 40012, 40020, 40021, 40023 КПК, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України

постановила:

відмовити у задоволенні заяви захисника ОСОБА_4

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім як на підставі, передбаченій пунктом 2 частини першої статті 40012 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року.

Головуючий ОСОБА_6

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_11

ОСОБА_8 ОСОБА_12

ОСОБА_9 ОСОБА_13

ОСОБА_10 ОСОБА_14

ОСОБА_15