АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/9/15 Справа № 175/2532/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

03 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року, якою кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 , за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 364 КК України, направлено для проведення додаткового розслідування.

Повертаючи справу для проведення додаткового розслідування суд мотивував своє рішення тим, що суд позбавлений можливості викликати ОСОБА_8 в судове засідання, щоб допитати в якості свідка, та усунути розбіжності в показах свідків, а також позбавлений можливості встановити, чи мало місце з боку ОСОБА_7 зловживання своїм службовим становищем, і, відповідно виконати вказівки Апеляційного суду Дніпропетровської області, які зазначені в ухвалі від 14 травня 2013р., що мають істотне значення для правильного вирішення справи, можуть бути доказами, які виправдовують підсудного, підтверджують чи спростовують його покази, свідчать про неповноту та неправильність досудового слідства, та не можуть бути усунуті під час судового слідства. Крім того, матеріали кримінальної справи не містять відомостей, які б давали можливість суду вирішити питання, щодо законності слідчих дій, які відображені в протоколі оперативно-розшукових заходів від 19.05.2011р., зі змісту якого вбачається, що ці заходи проводилися на підставі дозволу начальника УСБ України в Дніпропетровській області.

На дану постанову прокурором було подано апеляційну скаргу, в якій він вважає постанову суду незаконною, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням судом кримінально-процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки суд, встановивши неповноту досудового слідства і необхідність перевірки і уточнення фактичних даних, отриманих в ході судового слідства, мав право, в порядку ст. 315-1 КПК України, доручити органу, який проводив розслідування, виконати певні слідчі і інші процесуальні дії, спрямовані на збирання нових доказів.

Просить скасувати постанову суду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Органами досудового слідства ОСОБА_7 було інкриміновано вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 364 КК України. В судовому засіданні адвокатом ОСОБА_6 було заявлено клопотання про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування з підстав суттєвої неповноти досудового слідства, яка не може бути усунута в судовому засіданні, оскільки слідчим не вжито всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року кримінальну справу повернуто прокурору для організації додаткового розслідування.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію, пояснення обвинуваченого та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти апеляції й погоджувалися з рішенням суду, обговоривши доводи апеляції та вивчивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.281 КПК України повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Це положення закону знайшло своє відображення у вигляді відповідного застереження в роз`ясненні, що міститься в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», де зазначено, що у випадках, коли суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст.315-1 КПК України, вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим. За необхідності суд може відкласти її розгляд для витребування додаткових доказів.

Розглядаючи справу в зазначеній частині щодо ОСОБА_7 , суд не врахував вимог закону та знехтував наведеним вище застереженням, внаслідок чого постановив у справі рішення, яке не грунтується на вимогах закону і є передчасним.

Вбачаючи неповноту досудового слідства в тому, що в судовому засіданні суд не має можливості допитати свідка ОСОБА_8 , який на думку суду, не був допитаний в ході досудового слідства та який відповідно до листа Державної прикордонної служби Головного центру обробки спеціальної інформації від 18.10.2013 року громадянин Республіки Казахстан ОСОБА_8 07.10.2013 року виїхав до Російської Федерації, суд не звернув уваги на те, що свідок ОСОБА_8 був допитаний в ході досудового слідства по обставинам справи(а.с.182-185 т.1) та його покази було покладено в основу обвинувального висновку. Між тим, суд не зазначив у постанові причин, які позбавляли його можливості повторно допитати свідка ОСОБА_9 під час судового розгляду справи та відповідно до ст.306 КПК оголосити їх показання під час досудового слідства. З цих же підстав є необгрунтованими й не мотивованими і посилання суду на те, що в судовому засіданні неможливо шляхом більш ретельного допиту підсудного і свідків усунути виявлені судом суперечності в показаннях зазначених осіб.

Тому сама по собі неявка в судове засідання названих свідків та наявність в показаннях цих осіб і підсудного суперечностей не є підставою для направлення справи на додаткове розслідування.

Більш того, згідно ч.5 ст.303 КПК України 1960 року суд має право протягом усього допиту свідка учасниками судового розгляду ставити йому запитання для уточнення і доповнення відповідей, а тому посилання суду на те, що згідно вимог КПК України 1960 року суд не має права без клопотання про це сторін самостійно усувати протиріччя між показами свідків є необґрунтованими.

Крім того, судом не враховано, що відповідно до ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2013 року про повернення справи на новий судовий розгляд саме на суд покладено обов`язок допитати ОСОБА_8 в судовому засіданні, а неможливість його допиту в судовому засіданні пов`язана з тим, що ОСОБА_8 не є громадянином України та не перебуває на території країни.

До того ж суд без дослідження всіх доказів, в тому числі й показань свідків, які не з`явилися в судове засідання, а також без дослідження доказів, які містяться в матеріалах справи, в тому числі й показів свідка ОСОБА_8 піддав сумніву висновки досудового слідства в обвинуваченні ОСОБА_10 в пред`явленому йому обвинуваченні, не вказавши в постанові, чому вважає їх неповними і неправильними. А тому і ця вказівка суду є необгрунтованою.

По-перше, суд у постанові не вказав, які саме порушення процесуального закону допустили слідчі органи, чи призвели вони до ущемлення яких прав та інтересів учасників процесу і чи є можливість поновити ці права й інтереси.

По-друге, згідно з вимогами процесуального закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в зазначеній постанові допущені при вчиненні окремих слідчих чи процесуальних дій порушення закону, що призвели до ущемлення прав та інтересів учасників процесу, поновити які неможливо, не можуть бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування. За наявності відповідних підстав такі порушення мають тягти визнання доказів недопустимими.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що таких порушень вимог процесуального закону, які можуть служити перешкодою суду повно і всебічно розглянути справу та постановити по ній законне, обґрунтоване і справедливе рішення, при проведенні досудового слідства не допущено.

Як убачається з протоколу судового засідання і постанови суду, судом був досліджений протокол за результатами проведення оперативно-розшукових заходів від 19.05.2011 року. Судом вказано в постанові, що в матеріалах справи відсутні рішення, на підставі яких проведено оперативно-розшукові заходи, які суд під час судового розгляду не має можливості утримати.

Із протоколу судового засідання вбачається, що під час судового засідання були викликані та допитані службові особи, якими проводилось досудове слідство у кримінальній справі стосовно ОСОБА_7 , у зв`язку з чим було встановлено порядок та підстави проведення слідчих в т.ч. оперативно-розшукових дій, відповідні документи яких знаходяться в матеріалах справи.

Оскільки матеріали кримінальної справи не містять відомостей, які б давали можливість суду вирішити питання щодо законності зазначених слідчих дій, вищевказані висновки суду не обґрунтовані законом.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що жодних інших підстав, які б слугували підставами для направлення даної кримінальної справи прокурору для проведення додаткового розслідування судом першої інстанції не наведено, а наведені в постанові суду підстави могли бути усунуті в ході судового розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а постанова суду про направлення на додаткове розслідування справи відносно ОСОБА_7 скасуванню із направленням справи в цей же суд на новий судовий розгляд.

В ході нового судового розгляду суду необхідно виконати вказівки апеляційного суду, оцінити докази по справі, дати їм належну оцінку, в разі необхідності перевірити та дослідити інші докази, зокрема ті, на які вказав суд, формулюючи підстави повернення справи на додаткове розслідування, прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року, якою кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 364 КК України направлено для проведення додаткового розслідування скасувати, справу повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4