Справа № 11-527/11 Головуючий у І інстанції Березовський О.Д.
Категорія - ст. 186 ч.3 КК Доповідач Антипець В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1
суддів: Козака В. І. Салая Г. А.

з участю прокурора Герасименко Т. М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженої ОСОБА_2 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка і жителька с. Івот Шосткінського району Сумської області, вул. Коротченка буд. № 10, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодружена, непрацююча, раніше судима:

1) 24.11.1989 року Глухівським районним судом Сумської області за ст. ст. 143 ч.2, 140 ч.3, 25-1, 42 КК України (1960 року) на 2 роки позбавлення волі умовно, з конфіскацією майна;

2) 10.04.1990 року Шосткінським міським судом Сумської області за ст. ст. 142 ч.3, 42 КК України (1960 року) на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

3) 16.09.1997 року Шосткінським районним судом Сумської області за ст. ст. 140 ч.2, 17 ч.2, 143 ч.2, 196-1 ч.2, 42 КК України (1960 року) на три роки позбавлення волі з конфіскацією майна;

4) 01.06.1999 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ст. ст. 143 ч.2, 191, 42, 26 КК України(1960 року) на три роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

5) 05.06.2003 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ст. ст. 190 ч.2, 353, 70 КК України (2001 року) на три роки позбавлення волі;

6) 17.05.2005 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ст. ст. 143 ч.2 КК України (1960 року) із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України (2001 року) на три роки один місяць позбавлення волі.

Засуджена :

- за ч.2 ст. 190 КК України на два роки позбавлення волі;

- за ст. 353 КК України на шість місяців арешту;

- за ч.3 ст. 186 КК України на пять років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів остаточно призначено пять років позбавлення волі.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 81 КПК України.

Як встановив суд, 29 листопада 2010 року, в денний час, ОСОБА_2, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, зайшла у будинок жительки м. Городня, Чернігівської області, по вул. 1Травня № 190, де самовільно присвоївши собі владні повноваження та представившись представником Пенсійного фонду м. Чернігова, шляхом обману, під вигаданим приводом переоформлення документів для підвищення пенсії, повторно, заволоділа грошима в сумі 165 грн., які належали господарці будинку ОСОБА_3.

Продовжуючи злочинні дії, 29 листопада 2010 року, близько 20 години 30 хвилин, з метою пограбування потерпілої, ОСОБА_2, виставила віконне скло, проникла у будинок до ОСОБА_3 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілої, відкрито заволоділа грошима в сумі 720 грн., гаманцем вартістю 10 грн., шоколадними цукерками вагою 600 гр. на суму 18 грн. та карамельними цукерками вагою 650 гр. на суму 8 грн. 45 коп., 3 кг. 150 грамами ріпчастої цибулі вартістю 12грн. 60 коп., а всього завдала матеріальної шкоди ОСОБА_3 на суму 769 грн. 05 коп.

В апеляції засуджена ОСОБА_2 одночасно просить вирок суду змінити та знизити строк покарання, а також повернути справу на додаткове розслідування, мотивуючи тим, що з матеріалами кримінальної справи та з обвинувальним висновком її не ознайомили. Кримінальна справа порушена по факту крадіжки, а не по заяві потерпілої, у якої до неї немає ніяких претензій, в тому числі і матеріальних.

Ввечері, 29 листопада 2010 року, вона зайшла у будинок ОСОБА_3 через незамкнені двері, щоб повернути гроші, які обманом забрала вдень та попрохати не звертатися в міліцію, і тільки під час перебування у будинку, у неї виник намір викрасти гроші, сховані під скатертиною на столі. Потерпіла не бачила як вона викрала гроші, вона сама їй про це повідомила. ОСОБА_3 погодилася, щоб із викрадених грошей вона забрала собі половину, а другу половину залишила їй. Проте, вона не залишила потерпілій грошей. При цьому остання не кричала, на допомогу не кликала, сили до потерпілої вона не застосовувала, сама перебувала в тверезому стані, а не в стані спяніння, як записали слідчий та суд.

Свою винність у заволодінні чужим майном шляхом шахрайства та у самовільному привласненні звання службової особи, поєднаному із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, визнає повністю та кається.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінальної справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає апеляцію засудженої залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КПК України судочинство провадиться українською мовою або мовою більшості населення даної місцевості.

Слідчі і судові документи, особам, що беруть участь у справі і не володіють мовою судочинства, вручаються в перекладі на їх рідну мову або іншу мову, якою вони володіють.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи ОСОБА_2 народилася і весь час проживала на території України. Починаючи з допиту її в якості підозрюваної, під час усього досудового слідства вона показання надавала українською мовою, і про те, що вона не володіє нею, заявила тільки під час судового засідання.

Повідомлення директора Шалигинської загальноосвітньої спеціальної школи-інтернату Сумської області про те, що колишня учениця ОСОБА_2, протягом часу навчання з 1982 по 1986 роки, української мови не вивчала, до школи прийшла з діагнозом олігофренія у ступені легкої розумової відсталості, не є безумовною підставою для проведення досудового слідства та судового засідання російською мовою ( а. с. 163).

З часу закінчення школи засудженою минуло 24 роки. Вона з України нікуди не виїздила і проживала серед населення, яке спілкується як російською, так і українською мовами. Проведена амбулаторна судово-психіатрична експертиза показала, що на час інкримінованих злочинів та проведення обстеження, ОСОБА_2 ознак психічного захворювання та клінічних ознак легкої розумової відсталості, не виявляла. Вона могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ( а. с. 175-179).

По минулих судимостях вироки щодо ОСОБА_2 постановлялися як українською, так і російськими мовами, залежно від мови населення місцевості, де були вчинені злочини. В протоколах допиту та проведення слідчих дій обвинувачена українською мовою зазначала правильність записів, проведених слідчим.

В протоколі про предявлення обвинуваченому матеріалів кримінальної справи, є власноручний запис ОСОБА_2 українською мовою про те, що доповнень і клопотань вона не має, бажає обвинувальний висновок одержати на українській мові та щоб справу розглядав суддя одноособово( а. с. 116).

Обвинувальний висновок ОСОБА_2 був вручений судом під час попереднього розгляду справи, що підтверджується розпискою ( а. с. 126).

Отже, усі доводи засудженої про порушення її права на захист, не відповідають дійсності і є способом засудженої зменшити термін покарання.

Не заслуговують на увагу і посилання засудженої ОСОБА_2, що вона у будинок потерпілої не проникала, насильства не застосовувала, а працівники міліції штучно створили докази проти неї.

Потерпіла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, пояснювала, що ввечері 29 листопада 2010 року будинок замкнула. ОСОБА_2, яка була у неї в денний час і представлялась працівницею пенсійного фонду, вдруге проникла у будинок без дозволу і стала вимагати передачі грошей та сумки, з якою потерпіла повернулася з магазину.

Побоюючись за своє життя, ОСОБА_3 віддала гаманець з грошима 20 грн. та сумку. Коли ОСОБА_2 шукала гроші під скатертиною, потерпіла втекла з будинку. На подвірї ОСОБА_2 наздогнала ОСОБА_3, збила з ніг, притисла коліном тулуб та стала товкти обличчям у сніг, здавлюючи шию та запихаючи сніг до рота, щоб потерпіла не кричала. Побиту потерпілу засуджена ОСОБА_2 затягла у будинок, та продовжила обшукувати приміщення з метою пограбування чужих речей.

Згідно з висновками судово-медичної експертизи у ОСОБА_3 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден задньої стінки правого слухового ходу, слизової правої щоки, гематоми дна ротової порожнини, які могли бути заподіяні 29.11. 2010 року від дії тупих твердих предметів і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень ( а. с. 25-27).

Характер та локалізація тілесних ушкоджень підтверджують правдивість показань потерпілої про обставини її побиття засудженою.

Та обставина, що потерпіла дозволила засудженій забирати з її будинку, всі речі та гроші, не виправдовує останню в інкримінованому злочині. Потерпіла ОСОБА_3 проживала одна і таку згоду надала після побиття її засудженою, з остраху за своє життя „забирай що хочеш, тільки не вбивай.

Свідок ОСОБА_4 підтвердив, що 29.11. 2010 року, близько 23 години, до його будинку, без верхньої одежі, мокра від снігу прийшла сусідка ОСОБА_3 Під оком у жінки та на щоці видно було кров, біля рота - подряпини. Вона повідомила, що її пограбувала жінка, яка приходила вдень переоформляти пенсію, а ввечері, розбивши шибку, проникла у будинок через вікно, побила її та пограбувала. Свідок бачив біля будинку потерпілої обрізаний телефонний кабель та сліди на снігу, по яких було зрозумілим, що засуджена перелізла паркан та через город зайшла на подвіря, на самому подвірї витоптаний сніг, вказував на сліди боротьби.

По протоколу огляду місця події, в сінях будинку потерпілої, у нижній частині вікна, було відсутнім скло.

Таким чином версія засудженої, що вона безперешкодно зайшла у будинок потерпілої, через незамкнені двері, є невірогідною та спростовується показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_4, даними протоколу огляду місця пригоди.

З обєктивної сторони грабіж є відкритим викраденням чужого майна. Засуджена ОСОБА_2 проникала у будинок, знаючи, що потерпіла вдома, в присутності власниці майна вилучила його частину, та з метою заволодіння рештою частини майна, наздогнала потерпілу, яка вибігла із будинку за допомогою, застосувала насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілої, та продовжила відкрите заволодіння чужим майном, заволодівши грошима в сумі 720 грн., цукерками та цибулею.

Таким чином, дії засудженої, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна, з проникненням у житло, поєднані з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілої, вчинені повторно, особою, раніше судимою за крадіжки та шахрайство, правильно кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 186 КК України.

При обранні покарання засудженій суд в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчинених злочинів, які відносяться до категорії невеликої тяжкості, середньої тяжкості та тяжких злочинів, їх характер та обставини справи, данні про особу винної, яка має шість непогашених судимостей, негативні соціальні звязки та схильності, і з урахуванням її часткового визнання провини, стану здоровя, обґрунтовано обрав покарання за сукупністю злочинів в межах, наближених до мінімальної санкції статті за найтяжчий із злочинів.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2011 року щодо ОСОБА_2 без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_6