Справа № 504/1169/15-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2015 р. смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Комінтернівське кримінальне провадження № 0000606 від 02 грудня 2014 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лізинка Іванівського району Одеської області, громадянки України, незаміжної, працюючої оператором в КП «Сервісний центр», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 та ч.4 ст.358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року, точну дату встановити не надалося можливим, перебуваючи у особистих справах на ринку «Привоз», розташованому на території Приморського району міста Одеси, ОСОБА_4 , переслідуючи мету використання завідомо підробленого документа для отримання права на безкоштовний проїзд у поїздах приміського сполучення та звільнення від сплати обов`язкових платежів, вступила з особою, не встановленою під час досудового розслідування, у злочинний зговір, спрямований на повне виготовлення фальшивого пенсійного посвідчення. Тоді ж на ринку «Привоз», діючи за попередньою домовленістю із зазначеною особою, у наданому останньою бланку пенсійного посвідчення ОСОБА_4 власноручно заповнила необхідні реквізити, виконавши буквено-цифрові записи, зокрема, орган, що видав пенсійне посвідчення, номер зазначеного документа, свої прізвище, ім`я, по батькові, тощо. Після цього пенсійне посвідчення з частково заповненими реквізитами, а також свою фотокартку вона передала зазначеній особі, від якої через деякий час на ринку «Привоз» отримала повністю виготовлений підроблений документ з вклеєною фотографією, а також відтвореним при обставинах, не встановлених під час досудового розслідування, відбитком печатки управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації Одеського міськвиконкому.

Крім того, 01 грудня 2014 року, повертаючись з роботи до місця свого проживання, ОСОБА_4 прийшла на станцію Слобідська Одеської залізниці, де близько 17:35 здійснила посадку у приміський пасажирський електропоїзд № 6406 сполученням «Одеса-Колосівка», яким виїхала до станції Буялик Одеської залізниці. На шляху прямування по перегону Одеської залізниці між станціями Куліндорове та Степова, що проходить по території Комінтернівського району Одеської області, використовуючи завідомо підроблений документ для отримання права на безкоштовний проїзд і звільнення від сплати обов`язкових платежів, ОСОБА_4 пред`явила старшому провіднику ОСОБА_5 підроблене пенсійне посвідчення, на підставі якого о 18:10 отримала квиток для безкоштовного проїзду за маршрутом Слобідська - Буялик. Тоді ж, виявивши факт використання пасажиркою ОСОБА_4 документа з ознаками підробки, старший провідник ОСОБА_5 звернулась до працівників транспортної міліції, що проводили відпрацювання зазначеного електропоїзда, яким повідомила про кримінальне правопорушення. Під час спілкування з останніми, намагаючись уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, ОСОБА_4 розірвала підроблений документ, який згодом видала працівникам транспортної міліції у вигляді трьох фрагментів пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , нібито виданого управлінням праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації Одеського міськвиконкому на ім`я ОСОБА_4 , 1957 року народження, зі своєю фотографією, який в дійсності ніколи не отримувала.

Таким чином, за викладених обставин ОСОБА_4 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені:

· ч. 3 ст. 358 КК України, як підроблення посвідчення, яке видається установою, і яке надає права та звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб;
- ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Враховуючи те, що між обвинуваченою ОСОБА_4 та прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури області юристом 2 класу ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування, а саме 23.03.2015 року укладена угода про визнання винуватості, за якою між сторонами була досягнута домовленість про те, що ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за частиною 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, за частиною 3 ст. 358 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворго покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. Відповідно до ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком в 1 (один) рік, з застосуванням п.п.2,3 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Будучи допитаною у судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в скоєнні інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала повністю, у скоєному розкаялась.

Суд, у відповідності до ч.2 ст.473 КПК України та ч.4 ст.474 КПК України, роз`яснивши обвинуваченій ОСОБА_4 її права та наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, переконався у добровільності укладення угоди і що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Обвинувачена ОСОБА_4 як і прокурор ОСОБА_3 заявили, що вони повністю розуміють наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України та просили суд затвердити зазначену угоду про визнання винуватості.

В ході перевірки відповідності зазначеної угоди вимогам КПК України судом встановлено, що її умови відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджені сторонами, вид та міра покарання відповідають нормам кримінального законодавства, а також ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої ОСОБА_4 .

Суд вважає, що угода відповідає вимогам статей 469, 472 КПК України та може бути затверджена.

Підстав для відмови у затверджені угоди, передбачених частиною 7 ст.474 КПК України не має.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати у кримінальному провадженні всього на суму 2 856,60 грн., з них:

- проведення технічної експертизи документів 1 474, 20 грн.;

- проведення судово-почеркознавчої експертизи 1382,40 грн., підтверджуються матеріалами справи, тому підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_4 .

Речових доказів по справі немає.

До обвинуваченої ОСОБА_4 в ході досудового розслідування не застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.370-374, 473-475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 23 березня 2015 р., укладену між обвинуваченою ОСОБА_4 та прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури області юристом 2 класу ОСОБА_6 за кримінальним провадженням, справа № 504/1169/15-к, провадження № 1-кп/504/150/15.

Визнати ОСОБА_4 винною у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених за:

- частиною 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

- частиною 4 ст. 358 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, призначити їй узгоджену сторонами міру покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 п.п. 2, 3, ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати в сумі 2 856 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн. 60 коп. на користь держави.

На вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Одеської області через Комінтернівський районний суд, обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Суддя: ОСОБА_1