АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/178/15 Справа № 191/3998/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2015 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого- ОСОБА_6
потерпілого- ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:
· 26 лютого 2004 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України;
· 14 березня 2005 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком і остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 02 серпня 2007 рокуна підставі ст.81 КК України відповідно до постанови Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2007 року на невідбутий строк- 1 рік 1 місяць 11 днів;
· 16 липня 2008 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ст.121 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком і остаточно призначено покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі;
· 29 квітня 2009 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ст.121 ч.1 КК України з застосуванням ст.70 ч.4 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 07 червня 2012 року на підставі ст.81 КК України відповідно до постанови Орєховського районного суду Запорізької області від 30 травня 2007 року на невідбутий строк- 1 рік 3 місяці 8 днів,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.с.77 т.1/ захисник- адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок та призначено покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, просить змінити вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України та ст.75 КК України. В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки є надто суворим. На думку сторони захисту, суд першої інстанції не в повній мірі оцінив обставини, котрі пом`якшують покарання, а саме: віктимну, непристойну поведінку потерпілого, котра спровокувала дії обвинуваченого, агресивні дії потерпілого, котрі могли спричинити як і психічний так і фізичний розлад здоров`я дитини, яка знаходилася разом із дружиною, так і тих дітей, котрі перебувала у будинку на той час та спали. Просить звернути увагу на те, що обвинувачений має на утриманні не тільки двох його малолітніх дітей, а й двох дітей його жінки, котрі знаходяться на його утриманні, що підтверджується довідкою з місця проживання. Крім того, обвинувачений визнав вину у повному обсязі, щиросердно розкаявся, попросив пробачення у потерпілого, визнав цивільний позов та не заперечує проти його відшкодування. Акцентує, що суд оцінив посередньо фактичну позитивну характеристику з місця проживання обвинуваченого.
В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу свого захисника та просив задовольнити вимоги у повному обсязі, пославшись на їх обґрунтування, викладені в матеріалах апеляційної скарги, зауваживши на те, що вину та цивільний позов визнав у повному обсязі, щиро кається, готовий відшкодовувати шкоду потерпілому, тому якщо буде знаходитися в місцях позбавлення волі, то цього зробити не зможе.
Потерпілий ОСОБА_7 залишив вирішення питання, підняті в апеляції захисника на розсуд суду, при цьому зауважив, що вимагає, щоб обвинувачений відшкодував йому завдану злочином шкоду.
Прокурор, яка приймала участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції прохала вирок суду залишити без змін, а апеляцію обвинуваченого без задоволення, обґрунтовуючи це тим, що суд першої інстанції ухвалив вирок з дотриманням вимог діючого КПК України.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , винесено обвинувальний вирок за те, що він 03 липня 2014 року, приблизно о 21 годині 30 хвилині, знаходячись у коридорі домоволодіння, котре розташоване по АДРЕСА_2 , в результаті раптово виниклої сварки з ОСОБА_10 , маючи умисел на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, навмисно взяв до правої руки металевий прут (гвоздодер). З метою протиправного спричинення тяжкого тілесного ушкодження, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та бажаючи їх настанні, із застосування фізичної сили, утримуючи в правій руці даний прут, навмисно наніс один удар по голові ОСОБА_10 , від чого останній не втримався на ногах та впав на підлогу коридору, а ОСОБА_6 відкинув металевий прут на подвір`я вищевказаного домоволодіння. Своїми діями, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, інфікованої рани голови у лівій тім`яній області, вдавленого багато уламкового перелому лівої тім`яної кістки, забою головного мозку 3-го ступеню, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, частково дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника- адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України-умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а також розмір відшкодувань, призначений до стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_10 учасниками судового провадження не оспорюються, тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується призначеного обвинуваченому покарання то колегія суддів виходить з наступного.
Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована як тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, так і особа винного, який є неодноразово судимим, в тому числі за скоєння аналогічних умисних тяжких злочинів,судимості якого не зняті та непогашені в установленому законом порядку, характеризується за місцем проживання посередньо, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, так і обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого- повне визнання вини, щире каяття, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину і з урахуванням обставин, що обтяжують покарання, обґрунтовано прийшов до висновку, що менш суворий вид та розмір покарання з числа передбачених за скоєний злочин буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів і призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 хоча й у виді позбавлення волі, однак у мінімальному його розмірі, яке відповідає вимогам як ст.50 КК України, так і ст.65 КК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для призначення менш суворого виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а також призначення покарання останньому з застосуванням ст.69 КК України та ст.75 КК України, оскільки судом не встановлені як обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину так і обставини, які б вказували на можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання.
Що стосується посилання захисника- адвоката ОСОБА_9 у своїй апеляції на неврахування судом таких пом`якшуючих для покарання обставин, як наявність у обвинуваченого на утриманні неповнолітніх дітей та неповнолітніх дітей його цивільної дружини, то перше враховано судом першої інстанції як обставина, яка характеризує особу винного /зв.а.с.72 т.1/, з чим погоджується і колегія суддів, стосовно ж дітей дружини, батьківство яких не встановлювалося обвинуваченим, то останнє колегія також вважає за необхідно віднести до даних, які також лише характеризують особу обвинуваченого і не вбачає підстав для визнання вказаної обставини такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого.
Не може бути визнаною обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 і скоєння кримінального правопорушення останнім у зв`язку з непристойною поведінкою потерпілого, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується і колегія суду, обвинувачений не був позбавлений можливості іншими, менш небезпечними для потерпілого діями випроводити потерпілого з коридору будинку, який ніякої реальної загрози для близьких обвинуваченого та його самого не представляв.
Не може колегія суддів погодитися і з твердженням захисту у апеляції про позитивну характеристику обвинуваченого, оскільки вказане твердження було предметом дослідження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції при проведенні часткового судового слідства і враховуючи, в тому числі надану обвинуваченому характеристику з місця проживання, останню слід вважати посередньою, як це обґрунтовано й зазначив у своєму вироку суд першої інстанції.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення і не вбачає підстав для зміни обвинувального вироку Синельниківського міськрайоннного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року відносно ОСОБА_6 як в частині призначення покарання, про що його захисник-адвокат ОСОБА_9 ставить питання в своїй апеляції, вважаючи доводи останньої, підтримані обвинуваченим- необґрунтованими, так і в цілому.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування вироку в матеріалах справи не встановлено, не вказує на такі порушення і захисник-адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2014 року відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Апеляцію захисника- адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4