пр. № 1-кп/759/85/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, надійшов до Святошинського районного суду м.Києва 01.12.2014 року.

Ухвалою суду від 04.12.2014 року строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою продовжено.

Судове провадження на підставі зазначеного обвинувального акта відносно обвинуваченого ОСОБА_3 судом не завершено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов"язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого поклався на розсуд суду.

Обвинувачений просив змінити йому запобіжний захід, але при вирішенні даного питання поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Прокурором під час розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою не було вказано про ризики, які існують на сьогоднішній день, конкретних даних які б могли бути досліджені судом на можливість існування даних ризиків стосовно обвинуваченого суду надано не було.

Також суд приймає до уваги, що обвинувачений має постійне місце проживання, у суду відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що обвинувачений може ухилятися від суду, перешкоджати встановленню істини або впливати на свідків. Також, відповідно до довідки Київської міської клінічної лікарні №5 від 26.12.2014р., ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку Київського міського центру профілактики та боротьби зі СНІДом, з діагнозом: ВІЛ інфекція IV кл.ст., туберкульоз легень та з 16.05.2013р. отримує високоактивну антиретровірусну терапію.

Згідно з ч.2 ст.181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі.
За таких обставин, приймаючи до уваги стан здоров`я обвинуваченого, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 із триманням під вартою на домашній арешт.

Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України щодо можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню та зі ступеня тяжкості інкримінованого йому злочину.

Суд також вважає за доцільне покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 202, 205, 331 КПК України, ст.ст. 5, 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, суд, -

у х в а л и в:
Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на два місяці, тобто до 27.03.2015р. (включно).

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 з-під варти в залі суду.

Зобов`язати ОСОБА_3 невідкладно прибути до місця свого проживання АДРЕСА_1 .
Заборонити ОСОБА_3 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період з 19.00год. до 07.00 год. наступного дня.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: 1)не залишати житло в період з 19.00год. до 07.00 год. наступного дня, за винятком випадків прибуття до суду за викликом; 2)повідомляти суд про зміну місця свого проживання; 3) за наявності здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; 4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, строком на два місяці, тобто до 27.03.2015р.

Копію ухвали направити на виконання до Святошинського РУГУ МВС України в м.Києві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: