Справа № 1-169/11
П О С Т А Н О В А

30.10.2012

Іллінецький районний суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Димбіцького Ю.В.

при секретарі Телевань С.В.

з участю прокурора Струся О.Ю.

захисника адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Іллінці кримінальну
справу по обвинуваченню ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уроженця с.Хороша
Липовецького району, жителя АДРЕСА_1,
українця, громадянина України, освіта
середня спеціальна, пенсіонера, вдівця,
раніше не судимого,

по ст.115
ч.1 КК України,

В С Т А
Н О В И В:

Органом досудового слідства
ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що він 31
серпня 2010 року, біля 13 год., прийшов у
домогосподарство сестри своєї
покійної дружини ОСОБА_3, що по АДРЕСА_2,
з тим, щоб провідати її. Під час
перебування у дворі домогосподарства
ОСОБА_3 між нею і ОСОБА_2 виникла
суперечка з приводу спадкування, яка
переросла у сварку, в ході якого ОСОБА_3
обзивала ОСОБА_2 нецензурними словами,
дорікаючи, що він пропиває усі свої
гроші.

Під час сварки ОСОБА_3 зайшла до
будинку, сіла у кімнаті на ліжку і
продовжувала сваритись із ОСОБА_2 Під
час сварки ОСОБА_2 обурився поведінкою
ОСОБА_3 і вирішив заподіяти їй смерть. З
цією метою він взяв з купи каміння у
дворі шматок цеглини, тримаючи його у
правій руці, зайшов до будинку та
прикладаючи значну силу, зверху вниз
наніс ОСОБА_3 7 ударів у життєво
важливий орган - в область голови, чим
спричинив тяжкі тілесні ушкодження,
небезпечні для життя в момент
заподіяння, у вигляді синців у ділянці
лівого та правого ока, в ділянці спинки
носа та підборіддя, забійних ран в
ділянці лоба зліва та справа, в лівій
тім'яній ділянці, переломів кісток
основи та склепіння черепу, забою
речовини головного мозку та
пошкодження її.

Смерть ОСОБА_3 настала внаслідок
тупої травми голови, яка була викликана
уламковим переломом кісток склепіння
та основи черепу, забоєм речовини
головного мозку та пошкодженням її.

Після цього ОСОБА_2 з метою
приховування слідів злочину замкнув
вхідні двері будинку на навісний замок
та зник з місця вчинення злочину,
викинувши шматок цеглини, за допомогою
якої наносив удари ОСОБА_3, в сторону
підсобних приміщень домогосподарства.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2
своєї вини у скоєнні злочину не визнав
і пояснив, що ОСОБА_3 була рідною
сестрою його покійної дружини, 31 серпня
2010 року він дійсно був у неї вдома,
однак не бив її і не заподіював їй
тілесних ушкоджень, що спричинили її
смерть.

В судовому засіданні захисником
підсудного ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_1
заявлене клопотання про зміну
запобіжного заходу відносно
підсудного із взяття під варту на
інший, що не пов'язаний із позбавленням
волі. Таке клопотання захисником
підсудного мотивоване тим, що ОСОБА_2
обвинувачується у скоєнні злочину,
передбаченого ст.115 ч.1 КК України, при
цьому ОСОБА_2 був затриманий органом
міліції ще 31 серпня 2010 року, з того часу
за постановою Іллінецького районного
суду від 9 вересня 2010 року він перебуває
під вартою. Мотивами для обрання такого
суворого запобіжного заходу, окрім
тяжкості злочину, суд вказав, що
перебуваючи на волі ОСОБА_2 може
ухилитись від слідства і суду,
перешкоджати встановленню істини у
справі та продовжувати злочинну
діяльність. При перегляді такого
рішення місцевого суду апеляційним
судом Вінницької області підставами
для відхилення апеляції було вказано,
що на той час у справі ще проводились
слідчі дії. На стадії судового слідства
запобіжний захід відносно підсудного
не змінювався.

Наразі підсудний ОСОБА_2 без ухвалення
у справі обвинувального вироку
утримується під вартою понад два роки,
при цьому він є особою похилого віку,
має постійне місце проживання, де
характеризується позитивно, раніше не
судимий, до кримінальної
відповідальності не притягувався і в
розшуку ніколи не перебував.

Захисник підсудного також звертає
увагу суду на сталу практику
Європейського Суду із захисту прав
людини, за якою не здійснення судом
періодичної перевірки доцільності
тримання особи під вартою в стадії
судового слідства, не встановлення
строку такого тримання і не визначення
підстав такого рішення не відповідає
принципу захисту від такого свавілля,
встановленому п.1 ст.5 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод. Згідно п.3 ст.5 вказаної
Конвенції, зі спливом певного часу саме
тільки існування обґрунтованої
підозри перестає бути підставою для
позбавлення свободи і судові органи
мають навести інші підстави для
продовження тримання під вартою,
оскільки таке тримання обвинувачених
під вартою без конкретних правових
підстав та чітких правил, що регулюють
їх положення, призводить до результату,
коли вони позбавлені волі на
невизначений термін без судової
санкції, що є несумісним з принципами
правової визначеності та захисту від
свавілля, які є визначальними для
Ковенції в цілому і принципу
верховенства права зокрема.

З огляду на таке захисник підсудного
адвокат ОСОБА_1 просить суд змінити
ОСОБА_2 запобіжний захід із тримання
під вартою на такий, що не пов'язаний із
позбавленням волі.

Прокурор вважає, що у справі відсутні
докази неможливості утримання
підсудного ОСОБА_2 під вартою в силу
стану його здоров'я, тому з огляду на
тяжкість злочину, у скоєнні якого він
обвинувачується, просить суд
відмовити у задоволенні клопотання
захисника і залишити підсудного під
вартою до завершення розгляду
кримінальної справи по суті.

Потерпіла ОСОБА_4 в судове засідання
повторно не з'явилась.

Підсудний ОСОБА_2 в судовому засіданні
підтримав клопотання свого захисника і
просить суд його задовольнити.

Розглянувши клопотання захисника
підсудного, заслухавши думки
підсудного і прокурора щодо його
вирішення, суд вважає, що воно підлягає
задоволенню із наступних мотивів.

Взяття під варту є найбільш
суворим запобіжним заходом, у зв'язку
з чим він має обиратися лише за
наявності достатніх підстав вважати,
що інші (менш суворі) запобіжні заходи,
передбачені ст.149 КПК України, можуть
не забезпечити виконання
обвинуваченим процесуальних
обов'язків, що випливають із ч.2 ст.148 КПК
України, і його належної поведінки. При
цьому взяття під варту застосовується
лише у випадку, коли особа
підозрюється або обвинувачується у
вчиненні злочину, за який законом
передбачено покарання у виді
позбавлення волі і коли є достатні
підстави вважати, що ця особа може
ухилитися від слідства й суду або
виконання процесуальних рішень,
перешкоджати встановленню істини у
справі чи продовжувати злочинну
діяльність.

Органом досудового слідства ОСОБА_2
обвинувачується у скоєнні особливо
тяжкого злочину, за який законом
передбачене покарання у виді
позбавлення волі на строк від семи до
п'ятнадцяти років. Однак поряд із такою
єдиною формальною підставою утримання
підсудного під вартою беззаперечними у
справі також є і обставини стосовно
того, що досудове слідство у
кримінальній справі наразі завершене,
підсудний ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
особою похилого віку, має постійне
місце проживання в АДРЕСА_1, за місцем
свого проживання характеризується
виключно позитивно, раніше не судимий,
до кримінальної відповідальності не
притягувався і в розшуку не перебував.

Крім того, за довідкою начальника
Вінницької установи виконання
покарань УДД ПВП України у Вінницькій
області № 1 від 20 серпня 2012 року № 10//9127
ОСОБА_2 у місцях утримання перебуває на
обліку в лікаря-терапевта з діагнозом
гіпертонічна хвороба П ст.,
атеросклеротичний кардіоміосклероз СН
0-1 ст., з приводу чого отримував курси
амбулаторного лікування. При цьому
начальник установи просить прискорити
розгляд кримінальної справи у зв'язку
із захворюванням та похилим віком
взятого під варту ОСОБА_2

Беззаперечним є також той факт, що
ОСОБА_2 впродовж більше двох років, із 31
серпня 2010 року по цей час утримується
під вартою без обвинувального вироку
суду, що є неприйнятним в контексті
приписів ст.5 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод від 4
листопада 1950 року, ратифікованої
Законом України від 17 липня 1997 року
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
1950 року, Першого протоколу та
протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», за
змістом яких кожен, кого
заарештовано або затримано згідно
з положеннями підпункту «c» пункту 1
цієї статті, має негайно постати
перед суддею чи іншою посадовою особою,
якій закон надає право здійснювати
судову владу, і йому має бути
забезпечено розгляд справи судом
упродовж розумного строку або
звільнення під час провадження. Таке
звільнення може бути обумовлене
гарантіями з'явитися на судове
засідання.

При цьому в силу об'єктивних
причин, зумовлених, зокрема, і певними
недоліками досудового слідства у
справі, які усуваються судом згідно
викладених в ухвалі від 27 липня 2011 року
вказівок апеляційного суду Вінницької
області, її триваючий розгляд вимушено
вийшов за межі поняття розумного
строку. Натомість будь-яких об'єктивних
даних щодо потенційної здатності і
можливості підсудного ОСОБА_2
ухилитись від слідства і суду,
перешкоджати встановленню істини у
справі та продовжувати злочинну
діяльність, у справі немає. Вирішуючи
клопотання захисника, суд виходить
також із того, що запобіжний захід у
виді взяття під варту за своєю правовою
природою не є кримінальним покаранням
за скоєний злочин, оскільки
передбачене законом покарання
підсудний в разі доведення його вини
має понести потому.

Зважаючи на викладене суд доходить
висновку про необхідність змінити
запобіжний захід підсудному ОСОБА_2 із
раніше обраного відносно нього взяття
під варту на підписку про невиїзд,
звільнивши його з-під варти із зали
суду.

При цьому з урахуванням віку
підсудного, стану його здоров'я,
сімейного і матеріального стану, виду
діяльності, місця проживання та інших
обставин, що його характеризують, суд
вважає необхідним обумовити гарантії
з'явлення ОСОБА_2 на наступні судові
засідання шляхом покладення на нього
передбачених ст.149-1 КПК України
обов'язків з'являтися на виклики до
суду, а в разі неможливості з'явитися
через поважні причини - завчасно
повідомляти про це орган, що здійснив
виклик, не відлучатися із населеного
пункту, в якому він зареєстрований і
проживає, без дозволу суду,
утримуватись від спілкування із
потерпілою і свідками у справі за їх
переліком, викладеним в обвинувальному
висновку та не відвідувати
домогосподарство покійної ОСОБА_3

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.149, 149-1, 150, 151, 273, 274 КПК України,

П О С Т А Н О В И
В:

Клопотання захисника підсудного
ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_1 задовольнити.

Змінити відносно підсудного ОСОБА_2
запобіжний захід із взяття під варту на
підписку про невиїзд із місця його
постійного проживання в АДРЕСА_1,
звільнивши його з-під варти із зали
суду.

Покласти на підсудного ОСОБА_2 наступні
обов'язки:

1. з'являтися на виклики до суду, а в
разі неможливості з'явитися через
поважні причини - завчасно повідомляти
про це орган, що здійснив виклик;

2. не відлучатися із населеного
пункту с.Романово Хутір Іллінецького
району Вінницької області, в якому
він зареєстрований і проживає по
АДРЕСА_1, без дозволу суду;

3. утримуватися від спілкування із
потерпілою та свідками у справі за
переліком цих осіб, викладеним в
обвинувальному висновку;

4. не відвідувати домогосподарство
покійної ОСОБА_3, що по АДРЕСА_2
Вінницької області.

Розгляд кримінальної справи
продовжити.

Постанова не підлягає апеляційному
оскарженню, оскільки таке не
передбачено КПК України.

Суддя
Ю.В. Димбіцький