Ухвала

іменем україни

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_18.,

суддів: ОСОБА_19., ОСОБА_20.,

за участю прокурора ОСОБА_21

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_3,

та ОСОБА_4

розглянула 29 січня 2015 року в судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора Кіровоградської області на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2014 року щодо ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2014 року

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого,

визнано винним та засуджено:

за ч. 5 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності з позбавленням права обіймати посади пов'язані з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями в будь-якій галузі на два роки,

за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

за ч. 2 ст. 209 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності та коштів або іншого майна одержаних злочинним шляхом, з позбавленням права обіймати посади пов'язані з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями в будь-якій галузі на два роки.

за ч. 2 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеженням волі строком на 3 роки

за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст.ст. 49, 74 КК України звільнено ОСОБА_4 від покарання, призначеного даним вироком за ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком 8 років з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності та коштів або іншого майна одержаних злочинним шляхом, з позбавленням права обіймати посади пов'язані з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями в будь-якій галузі на два роки.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, раніше не судимого,

визнано винним та засуджено:

за ч. 2 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеженням волі строком на 3 роки,

за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України виправдано за відсутністю в його діях складу злочинів.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 49 КК України звільнено від призначеного покарання в зв'язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, раніше не судиму,

визнано винною та засуджено:

за ч. 2 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеженням волі строком на 3 роки;

за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України виправдано за відсутністю в її діях складу злочинів.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 49 КК України звільнено від призначеного покарання в зв'язку із закінченням строків давності.

Вироком суду вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів у кримінальній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2014 року вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2014 року стосовно ОСОБА_4 скасовано, а провадження в цій частині закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року за відсутністю в його діях складу злочинів.

В решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 засуджено за те, що вони вчинили низку злочинів за наступних обставин.

06 березня 2003 року ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6, (кримінальна справа відносно якого закрита за ст. 6 п. 8 КІІК України 1960 року), надали до Кіровоградської філії НАК «Украгролізинг» печатку та документи ПП „Украгропромпостач" з метою укладення договору фінансового лізингу, та на виконання цього договору отримали 27 одиниць сільгосптехніки на загальну суму 532319 грн. Після чого, через ТОВ «Кіровоградагропостач», «Кіровоградагронафтотранс», ЗАТ Торговий дім «Кіровоградагропостач» та ПП «Украгропромпостач», незаконно реалізували сільгосптехніку, чим спричинили державі збитки в сумі 305333,03 грн.

Одержані кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перераховували на підприємства, які не здійснювали фінансово-господарську діяльність, з метою їх переведення у готівкову форму, та використали на здійснення фінансово-господарської діяльності власних підприємств, легалізувавши доходи, одержані незаконним шляхом.

Аналогічним способом, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6, 05 червня 2003 року надали до Кіровоградської філії НАК «Украгролізинг» документи ЗАТ ТД «Кіровоградагропостач», для укладення договору фінансового лізингу.

Відповідно до укладених договорів одержали 22 одиниці сільськогосподарської техніки, яку незаконно реалізовано ОСОБА_4, чим заподіяно збитки НАК «Украгролізинг» на загальну суму 428040 грн.

Кошти від реалізації техніки перераховувалися на рахунки ЗАТ ТД „Кіровоградагропостач" та ТОВ „Кіровоградагронафтотранс", для ведення фінансово-господарської діяльності, таким чином їх легалізували.

Усього ОСОБА_4 та ОСОБА_6 легалізували доходів на загальну суму 102100 грн.

Крім того, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_7, на початку грудня 2003 року, та лютому 2004 року, шляхом використання третіх осіб, необізнаних у їх злочинних планах, надали ОСОБА_3 та ОСОБА_5 документи фіктивного підприємства ПП „Сіріус-Лайн», для передачі до НАК „Украгролізинг" з метою укладення договору фінансового лізингу.

ОСОБА_5, виготовила підроблені документи, зокрема, копію свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, довідку про директора підприємства ОСОБА_8, фінансовий звіт ПП „Сіріус-Лайн" та інші. 09 грудня 2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5, видаючи себе за представників підприємства, надали підроблені документи до НАК „Украгролізинг", ОСОБА_3 підписав договір фінансового лізингу, а ОСОБА_5 підписала від імені директора ОСОБА_8 заяву на поставку сільгосптехніки.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали 14 одиниць сільгосптехніки.

ОСОБА_4 та ОСОБА_7, незаконно реалізували вказану сільгосптехніку, чим спричинили НАК «Украгролізинг» збитки на загальну суму 278 773 грн.

Частину грошових коштів від реалізації сільгосптехніки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перерахували на ЗАТ ТД „Кіровоградагропостач", легалізувавши доходи отримані незаконним шляхом у сумі 136 510 грн.

19 лютого 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5, повідомили НАК „Украгролізинг" про намір додатково отримати сільгосптехніку в фінансовий лізинг, та, одержали 6 одиниць сільгосптехніки, яку ОСОБА_4 та ОСОБА_6 незаконно реалізували у лютому-квітні 2004 року через ЗАТ ТД „Кіровоградагропостач", ТОВ „Кіровоградагронафтотранс" та ПП „Украгропромпостач" по безготівковому розрахунку, так і за готівкові кошти.

Отримані від реалізації техніки кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_4 використали для здійснення господарської діяльності ТОВ „Кіровоградагропостач", ЗАТ ТД „Кіровоградагропостач", ТОВ „Кіровоградагронафтотранс" та ПП „Украгропромпостач", обернули на готівку та розділили між собою., чим спричинили НАК „Украгролізинг" збитки в сумі 192 014 гривень, легалізували доходи на вищезазначену суму, підробивши документи разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_5

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку та ухвали суду, направлення справи на новий судовий розгляд з підстав істотного порушення кримінального-процесуального закону, що потягло за собою виправдання підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, КК України, а також неправильного застосування кримінального закону, необґрунтованого виключення кваліфікуючої ознаки - вчинення злочину в складі організованої групи. Стверджує, судом дана неправильна оцінка доказам у справі, вирок суду є немотивований, виправдовуючи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 суд не зазначив мотивів з яких підстав відхиляє докази, які підтверджують їх винуватість. Апеляційний суд, закриваючи справу щодо ОСОБА_4 за п. 2 ст. 6 КПК України та залишаючи без зміни вирок щодо засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_5, не розглянув усіх доводів апеляції прокурора, не зазначив у своєму рішенні підстав, через які апеляцію визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

У запереченні на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 котрий діє в інтересах виправданого за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України ОСОБА_3, просить залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок та ухвалу суду без зміни.

Заслухавши доповідача, пояснення захисників, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, котрі заперечили проти задоволення скарги прокурора, та вважали, що вирок та ухвала суду є законними та обґрунтованими, і скасуванню не підлягають, прокурора, який підтримав касаційну скаргу частково, та вважав, що ухвала суду підлягають скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 327 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і постановляється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного відсутній склад злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

За змістом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналіз доводів касаційної скарги прокурора свідчить про те, що в ній з посиланням на порушення судами вимог ст.ст. 334, 370 КПК України оспорюються відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповнота судового слідства, що, відповідно до вимог ст. 398 КПК України, не є підставами для скасування вироку судом касаційної інстанції.

Окрім того, пославшись на порушення вимог ст. 370 КПК України в цілому, прокурор не конкретизував порушень цієї норми, які могли бути істотними та такими, що тягнуть за собою скасування судового рішення.

У змісті касаційної скарги допущені помилки, оскільки прокурор стверджує, що підсудних ОСОБА_3 і ОСОБА_5 виправдано за ч. 2, 3 ст. 258 КК України, в той час, як відповідно до оскаржуваного вироку вказані особи є засудженими за ці злочини, та на підставі ст. 49 КК України звільнені від призначеного покарання в зв'язку із закінченням строків давності.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, суд, дослідивши в судовому засіданні докази, зібрані на досудовому слідстві, обґрунтовано дійшов висновку, що пред'явлене ОСОБА_3 та ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України ґрунтується на суперечливих доказах, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а участь підсудних у вчинені цих злочинів не доведено.

Зокрема, відповідно до письмових доказів ОСОБА_3, котрий обіймав посаду інженера в 2003-2004 роках у ТОВ «Інформпласт» в період із 01.12.2003 по 16.12.03 року та 15.02.04 по 24.02.04 року, перебував у службовому відрядженні за межами України, тому не міг фізично підписувати договори фінансового лізингу в зазначений період від імені директора ПП «Сіріус-Лайн».

Ці ж саме обставини, підтвердила допитана свідок ОСОБА_10

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не змогли підтвердити того, що саме ОСОБА_3 та ОСОБА_13 приходили до НАК «Украгролізинг» 09 грудня 2003 року та 19 лютого 2004 року для укладення договорів.

Не спростовують доводи скарги прокурора пояснення підсудної ОСОБА_14 про те, що саме за надання бухгалтерських послуг вона отримала 300 грн., від ОСОБА_4 та ОСОБА_6, після складання підроблених документів, а не в результаті шахрайських дій в складі організованої групи.

Допитані на досудовому та судовому слідстві підсудні та свідки спростовують позицію прокурора про наявність ознак складу організованої злочинної групи, оскільки судом не встановлено, що підсудні мали єдиний намір щодо вчинення злочинів, мало місце розподілення функції учасників для досягнення спільного злочинного результату.

Не спростовують цих висновків суду, посилання прокурора в касаційній скарзі на перелік письмових документів, досліджених судом у справі, які є актами індивідуальної дії, оскільки він не обґрунтовує свою позицію з приводу того, яким чином наведені документи доводять організацію підсудними стійкого об'єднання для вчинення злочинів.

Свої висновки щодо наданих досудовим слідством доказів за обвинуваченням ОСОБА_3 і ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України та їх оцінки в сукупності суд належним чином мотивував, але постановив рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України.

Разом із тим, на думку колегії суддів, із наведених підстав у рішенні, суду належало сформулювати висновок відповідно до ч. 4 ст. 327 КПК України та виправдати ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у зв'язку із недоведеністю участі підсудних у вчиненні злочину.

Встановивши це порушення кримінально-процесуального закону, касаційний суд позбавлений права виправити цю помилку за відсутності посилання на таку в касаційній скарзі прокурора, крім того, згідно положень ч. 1 ст. 395 КПК України, суд касаційної інстанції не вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим порушується становище виправданого.

В цілому вирок в частині виправдування підсудних ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України відповідає вимогам ст. 323 КПК України. Перевіреним доказам суд дав належну оцінку, яка ґрунтувалася на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Доводи касаційної скарги про порушення судом вимог ст. 334 КПК України, відсутність достатніх мотивів прийнятого рішення є безпідставними.

З такими висновками погодився суд апеляційної інстанції, спростувавши доводи про необґрунтованість виправдувального вироку.

Як убачається з матеріалів справи апеляційний суд, обґрунтовано дійшов висновку, що пред'явлене ОСОБА_4 обвинувачення ґрунтується на суперечливих доказах, які не знайшли свого підтвердження, а висновки суду першої інстанції про винуватість засудженого не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, органи досудового слідства не здобули незаперечних, об'єктивних доказів про будь-яку участь ОСОБА_4 в змові з ОСОБА_6 на вчинення протиправних діянь.

У мотивувальній частині ухвали апеляційний суд зазначив мотиви, з яких він відкинув ряд доказів обвинувачення, по кожному із епізодів пред'явленого обвинувачення ОСОБА_4

Так, у першому епізоді обвинувачення судом встановлено, що документи ПП «Украгропромпостач» подавалися до НАК «Украгролізинг» для укладення договору фінансового лізингу ОСОБА_4 разом із ОСОБА_6, при цьому вищенаведений договір підписано ОСОБА_6 від імені ОСОБА_15

Буд-яких фінансово-господарських документів підсудним не складалося та не підписувалося, тому причетність ОСОБА_4 до незаконної реалізації отриманої за договором фінансового лізингу сільськогосподарської техніки досудовим слідством не доведено.

Висновки суду з приводу укладення ЗАТ ТД «Кіровоградпостач», яке очолював підсудний, договорів із фіктивними підприємствами є передчасними, оскільки не підтверджуються дослідженими матеріалами справи.

По іншим епізодам злочину, апеляційний суд мотивовано не взяв до уваги ряд суперечливих непрямих доказів, якими обґрунтовано винуватість підсудного, і які не узгоджуються з іншими доказами у справі.

Зокрема, свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_17, допитані в судовому засіданні показали, що сівалки їм демонтував чоловік на ім'я ОСОБА_6, який представився директором ТОВ «Кіровоградагропостач», та передав договір купівлі-продажу. За протоколом пред'явлення фотознімків для впізнання свідок ОСОБА_16 у особі чоловіка, який представлявся директором ТОВ «Кіровоградагропостач», впізнав ОСОБА_6, яким, як встановив суд, і був підписаний договір купівлі-продажу (т. 9 а.с. 26).

Колегією суддів апеляційного суду, взято до уваги, що досліджені судом докази з приводу незаконної реалізації сільськогосподарської техніки, набутої ПП «Сіріус-Лайн» на підставі договору фінансового лізингу невстановленими особами через фіктивні підприємства, а також така реалізація аналогічної техніки через фіктивні підприємства, не доводять у повній мірі винуватість ОСОБА_4

Зокрема, у вироку не конкретизовано яка саме техніка, коли вона була реалізована, якому підприємству, та на підставі яких бухгалтерських документів, а висновок про фіктивність контрагентів за договором зроблено без посилання на докази у справі.

Своє рішення щодо недоведеності винуватості підсудного у вчиненні злочинів, апеляційний суд належним чином мотивував, та спростував висновок районного суду про доведеність його винуватості, який є припущенням.

Як убачається з касаційної скарги, наведені в ній посилання прокурором з приводу винуватості ОСОБА_4, не спростовують обґрунтованих висновків апеляційного суду.

Доводи скарги про порушення вимог ст. 377 КПК України є необґрунтованими.

Крім того, касаційним судом враховується, що кримінальна справа перебувала в провадженні органів досудового слідства та суду близько 10 років, що не відповідає вимогам ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою передбачено право людини на справедливий та публічний судовий розгляд справи у розумні строки.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 395, 396, 398 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2014 року щодо ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - без зміни.

ОСОБА_19. ОСОБА_18 ОСОБА_20