УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2007 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Фоміна
Ю.В.,

суддів Зав'язуна
СМ. та Ляшука В.В.,

з участю прокурора Селюченко
І.І.,

законного представника

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3.,

засудженого ОСОБА_1.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі
кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції та потерпілої ОСОБА_2. на вирок Андрушівського районного
суду від 12.02.2007 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, жителя
Андрушівського району, с.Нехворощ, вул.Попіля, 49, не працюючого, раніше
судимого: 30.07.2002 року Андрушівським райсудом
за ст.ст.296 ч.І, 125 ч.2, 42 КК України на 3 роки 3 мі­сяці обмеження
волі,

засуджено за ч.І ст.286 КК України на 3 роки обмеження
волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_1. звільнено від
відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки,
з покладенням на нього зобов'язань періодично з'являтися для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи, повідомляти про зміну місця роботи чи
проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без
відповідного дозволу.

Запобіжний захід щодо нього до вступу вироку в законну
силу залишено попередній - підписку про невиїзд.

Стягнуто із засудженого на користь ОСОБА_2. у
відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Справа №11-259/2007 Головуючий
у суді 1 -ої інстанції Андрушкевич С.З.

Категорія ч.І ст.286 КК України Доповідач у суді 2-ої інстанції Зав'язуй С.М.

Стягнуто із ОСОБА_4. на користь Андрушівської ЦРЛ 739 грн. 46 коп. витрат
на лікування потерпілої.

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_1. засуджено за вчинення
злочину при наступних обставинах.

28 червня 2006 року приблизно о 1 годині ОСОБА_1., перебуваючи в стані
алкогольного спяніння та керуючи мотоциклом ЯВА-350-638 державний номер 6508
ЖИК, що належить ОСОБА_4., рухаючись по вул.Леніна в с.Нехворощ Андрушівського
району, порушив п.п.2.9а, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України та скоїв
наїзд на пішохода ОСОБА_2., яка йшла в попутному напрямку по краю проїзної
частини дороги чим заподіяв їй середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляції прокурор просить змінити вирок в частині вирішення цивільного
позову, вважає що позов ОСОБА_3. про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_2.
моральної шкоди слід задовольнити в повному обсязі. Свої доводи прокурор
обґрунтовує тим, що суд 1 інстанції не в повній мірі врахував весь обсяг
моральних страждань потерпілої.

В апеляції потерпілої ставиться питання про скасування
вироку та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Потерпіла вважає, що суд не врахував особу засудженого, який раніше судимий, а
тому призначив м'яке покарання. Суд не врахував, що внаслідок отриманих нею
травм погіршився її зір. Вказана обставина не дивлячись на її заяву заявлену в
ході судового розгляду справи не досліджувалась, відповідний висновок
спеціаліста про ступінь тяжкості цього тілесного ушкодження відсутній.
Цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди суд необгрунтовано
задовольнив частково.

Заслухавши доповідь судді, пояснення законного представника неповнолітньої
потерпілої ОСОБА_3., яка
підтримала апеляцію потерпілої з мотивів викладених в ній, пояснення
засудженого, який погодився на збільшення відшкодування потерпілій моральної
шкоди до 15000 грн., в частині призначеного покарання вирок просив залишити без
зміни, думку прокурора Селюченко І.І., яка підтримала апеляцію прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, в решті вирок вважає
законним та обгрунтованим, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах,
передбачених ст.365 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляції підлягають
частковому задоволенню з таких підстав.

Викладені в апеляції потерпілої доводи про те, що засудженому призначено
м'яке покарання не можна визнати такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи це питання суд виходив з вимог ст.65 КК
України, ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про особу засудженого та з
врахуванням всіх обставин справи.

Вважати невідповідними ступеню тяжкості злочину та особі засудженого
призначені судом вид і міру покарання, які за санкцією ч.І ст.286 КК України є
найсуворішими, підстав немає.

Згідно з матеріалами кримінальної справи потерпіла та її законний
представник заяви про наявність в неї інших тілесних ушкоджень, крім вказаних у
висновку судово-медичної експертизи №106 від 07.08.2006 року, в ході досудового
та судового слідства не заявляли, докази про погіршення в потерпілої зору
внаслідок заподіяних їй травм відсутні. Таким чином, апеляційні доводи
потерпілої в цій частині є безпідставними.

При вирішенні питання про відшкодування на користь потерпілої моральної шкоди
суд не дотримався вимог ч.3 ст.23 ЦК
України. Правильно зазначивши у вироку в чому полягає моральна шкода
потерпілої, суд не в повній мірі врахував принципи вимог розумності і
справедливості, призначивши до стягнення занадто низьке грошове відшкодування.
З врахуванням обсягу моральної шкоди зазначеної у вироку суду першої інстанції
її грошове відшкодування, на думку апеляційного суду повинно становити 18000
гривень.

За наведених обставин вирок суду в частині вирішення цивільного позову
ОСОБА_3. в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2. про стягнення з ОСОБА_1. моральної
шкоди - підлягає зміні.

Керуючись
ст.ст.365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції та потерпілої ОСОБА_2. задовольнити частково.

Вирок Андрушівського районного суду від 12 лютого 2007 року в частині
вирішення цивільного позову ОСОБА_3. в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2. про
стягнення з ОСОБА_1. моральної шкоди - змінити. Збільшити розмір відшкодування
моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до 18000 гривень.

В решті вирок залишити без зміни.