16.04.2015 Справа № 363/876/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вишгороді кримінальне провадження за № 0000142 щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , не працюючого, в силу статей 89-90 КК України судимості немає, обвинувачених за частиною 3 статті 15 частини 3 статті 185 КК України, судовим слідством
ВСТАНОВИВ:
1 лютого 2015 приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5 перебували неподалік будинку АДРЕСА_2 , де помітили за парканом даного домоволодіння вироби з металу, які знаходилися в дворі біля паркану. В цей час між ними відбулася розмова в якій вони домовилися їх викрасти, для того, щоб в подальшому здати як металобрухт і отримати за це гроші. Далі ОСОБА_5 переліз через паркан висота якого становила приблизно 150 сантиметрів і взявши по черзі вироби з металу передав їх ОСОБА_6 через паркан, а саме лист металу товщиною 0,5 см розмірами 60 на 93 на 76 см вартість якого становить 150 гривень та лист товщиною 1 см розміром 60 на 35 см, який має два однакові отвори діаметром по 18 см вартістю 200 гривень.
ОСОБА_6 переніс їх до сусіднього паркану, де поклав на землю так, щоб їх не було помітно. Тим часом ОСОБА_5 переліз через паркан на вулицю, де вони разом відійшли на відстань близько 100 метрів, щоб пересвідчитись чи ніхто їх не помітив. Побачивши, що ніхто не вийшов з двору та що на вулиці відсутні будь які люди, вони повернулися до паркану, де знаходились металеві листи, щоб забрати їх, однак в цей час до них підбіг власник будинку ОСОБА_4 , який затримав ОСОБА_7 , таким чином підозрювані з причин, що не залежать від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця.
Загальна вартість майна, яке ОСОБА_6 та ОСОБА_5 хотіли викрасти становить 350 гривень.
Обвинувачені вину у вчиненому злочині визнали у повному обсязі.
Відповідно до статті 349 КПК України, з урахуванням позиції обвинувачених щодо повного визнання вини, відсутності заперечень у потерпілого, сторони обвинувачення, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, про те, що такого виду обставини їх зміст правильно зрозумілі учасниками процесу, про відсутність у них сумнівів та про добровільність їх позиції та роз`яснено про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати такі обставини у апеляційному порядку.
Тому, за згодою учасників процесу, судом вирішено провести допит обвинувачених, потерпілого та дослідити обліково-характеризуючі данні щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що дійсно на початку лютого 2015 приблизно о 21- 22 годині разом з ОСОБА_6 перебували неподалік будинку АДРЕСА_2 та помітили за парканом даного домоволодіння вироби з металу, що знаходилися в дворі, які вони вирішили вкрасти щоб в подальшому здати як металобрухт за гроші. Реалізуючи задумане він переліз через паркан і взявши по черзі вироби з металу передав їх ОСОБА_6 через паркан. Останній переніс їх до сусіднього паркану, де поклав на землю. Побачивши, що на вулиці відсутні будь-які люди, вони повернулися до паркану, де знаходились металеві листи, щоб забрати їх, однак в цей час до них підбіг власник будинку ОСОБА_4 , який затримав ОСОБА_7 .
У вчиненому розкаювався та вибачився за вчинене, просив його суворо не карати.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 також посвідчив, що повідомив, що у вечірній час доби на початку лютого 2015 приблизно о 21- 22 годині разом з ОСОБА_5 перебували неподалік будинку АДРЕСА_2 та помітили за парканом даного домоволодіння вироби з металу, які знаходилися в дворі біля паркану, які вони вирішили вкрасти щоб в подальшому здати як металобрухт і отримати за це гроші. Реалізуючи задумане ОСОБА_5 переліз через паркан і взявши по черзі вироби з металу передав їх йому через паркан. Він переніс їх до сусіднього паркану. Побачивши, що на вулиці відсутні будь-які люди, вони повернулися до паркану, де знаходились металеві листи, щоб забрати їх, однак в цей час до них підбіг власник будинку ОСОБА_4 , та завадив їм довести до кінця крадіжку, затримавши його.
У вчиненому розкаювався та вибачився за вчинене, просив його суворо не карати.

В свою чергу, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 , пояснив, що ввечері 1 лютого 2015 року він був дома, у будинку АДРЕСА_2 та почув стук металу на вулиці. Вийшовши на вулицю він побачив що листи металу, які належать йому лежали на вулиці за парканом. Через кілька хвилин він побачив ОСОБА_6 та ОСОБА_5 які підходили до металу і він затримав першого із них та викликав працівників міліції. Пізніше, ОСОБА_6 зізнався що разом із ОСОБА_5 хотіли викрасти метал та здати на металолом.
Вважав, що обвинувачені мають бути засудженні умовно. Претензій морального та матеріального характеру до обвинувачених немав.
Таким чином, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразились у замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням в інше сховище, вчинили злочин, передбачений частиною 3 статті 15 - частини 3 статті 185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину. Так, відповідно до статті 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинувачених на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, позитивно характеризуються за місцем проживання, ОСОБА_5 раніше не судимий. В той же час, ОСОБА_8 з урахуванням статті 89 КК України, судимості немає.

Також, відповідно до статті 66 КК України судом враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та позицію потерпілого який не бажав реального позбавлення волі для ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
В той же час, з урахування змісту частини 4 статті 67 КК України, а також того, що пред`явлене ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обвинувачення містить кваліфікуючу ознаку, а саме: вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, тому вона не може бути врахована судом як обставина, що обтяжує покарання обвинувачених.

З урахуванням викладеного та змісту статей 65, 68, 75 КК України суд приходить до висновку про потребу призначення покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі, яке передбачене санкцією частини 3 статті 185 КК України із звільненням обвинувачених від відбування покарання із випробуванням та покладанням на них виконання окремих обов`язків, передбачених у статті 76 КК України, так як їх виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

На думку суду, саме за таких обставин в повній мірі буде дотримано положення статті 50 КК України, згідно якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом порядку обмеження прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Процесуальні витрати та речові доказі відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Підстав для обрання запобіжного заходу щодо обвинувачених судом не вбачається.
Керуючись статтями 369-375 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 15 частини 3 статті 185 КК України та призначити йому покарання за цим законом у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання, призначеного даним вироком, з випробуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України, а саме:

- протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтись до органу кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 15 частини 3 статті 185 КК України та призначити йому покарання за цим законом у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання, призначеного даним вироком, з випробуванням, якщо він протягом року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України, а саме:

- протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтись до органу кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Процесуальні витрати та речові докази - відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.

Відповідно до статті 395 КПК України вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя