У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_1,
суддів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю: прокурораОСОБА_4,
засудженої ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
при секретарі ОСОБА_6

розглянула в судовому засіданні 22 січня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2014 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2013 року засуджено:

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця

м. Києва, в порядку ст. 89 КК України не судимого,

за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку Грузії,

мешканку м. Києва, судиму 26.06.2006 року за ч. 2 ст. 186

КК України до позбавлення волі строком на 4 роки,

звільнену 30.04.2010 року за відбуттям покарання,

за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 2 452 грн. 74 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2014 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_7 та ОСОБА_5 визнано винуватими і засуджено за те, що вони 15 вересня 2012 року о 4 год. 45 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою між собою, ОСОБА_5 діючи повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом пошкодження вхідних дверей проникли до приміщення торгівельного павільйону по АДРЕСА_1. Однак при вчиненні крадіжки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 були помічені сторонніми особами, серед яких були ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які з метою затримання злочинців заблокували з зовнішньої сторони вхід до торгівельного павільйону. Не бажаючи припинити свої злочинні дії, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_5 схопив ніж, який знаходився у торгівельному павільйоні, та відчинивши вбудоване в середині двері торгівельне віконце, почав навмання бити ножем, намагаючись застосувати насильство, що не є небезпечним для життя та здоров'я ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які тримали двері. В цей час ОСОБА_5, підтримуючи злочинні дії ОСОБА_7, діючи відповідно, маючи на меті незаконне заволодіння чужим майном, складала до поліетиленових пакетів продукти харчування, напої та інші речі, які знаходились у торгівельному павільйоні. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були змушені відпустити двері та втекти. Звільнивши таким чином собі прохід ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зникли з місця злочину, відкрито заволодівши майном ОСОБА_8 загальною вартістю 2 917 грн.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на безпідставну перекваліфікацію судом дій засуджених з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України, що потягло призначення занадто м'якого покарання. Указує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 погрожували застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров'я потерпілих, з використанням ножа.

У запереченні на касаційну скаргу засуджений ОСОБА_7 зазначає, що судові рішення є обґрунтованими та просить залишити їх без зміни. Указує, що визнав свою вину за ч. 3 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідача; пояснення засудженої ОСОБА_5, надані нею дистанційно у режимі відеоконференції; яка вважала судові рішення законними та обґрунтованими і просила залишити їх без зміни; думку прокурора, який підтримав скаргу частково і просив призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Доводи у касаційній скарзі прокурора про неправильну кваліфікацію судом дій засуджених є обґрунтованими.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 186 КК України, суд послався на те, що обвинувачені проникли у торгівельний павільйон з метою вчинення крадіжки, а будучи поміченими, діяли спонтанно, взявши ніж на місці вчинення злочину, застосовували його без мети заволодіння чужим майном, намагаючись звільнити собі прохід, що на думку суду свідчить про відсутність у ОСОБА_7 та ОСОБА_5 умислу на здійснення розбійного нападу та узгодженості їх дій з цього приводу.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що суд, вірно встановивши фактичні обставини провадження, дав їм неправильну юридичну оцінку.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 проникли в приміщення з метою таємного викрадення майна, а будучи поміченими, не просто намагались звільнитися з павільйону та втекти, а зробили все, щоб винести майно з приміщення, і для них не мало значення у який спосіб вони заволодіють цим майном. Судом встановлено, що ОСОБА_7 за допомогою ножа намагався застосувати насильство, яке на думку суду не було небезпечним для життя та здоров'я ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які тримали двері.

Однак судом залишено поза увагою і не дано оцінки показанням потерпілого ОСОБА_10, який у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_7, відчинивши вбудоване в середині двері торгівельного павільйону віконце, висунув руку з ножем та намагався завдати удар тому, хто утримував двері. Саме тому вони з ОСОБА_11 вимушені були відпустити двері й втекти. Він чув, як ОСОБА_5 кричала ОСОБА_12 «тільки не вбивай їх».

Тому висновок суду про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України є необґрунтованим.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Разом з тим, ці вимоги закону при розгляді даної справи апеляційним судом залишились не виконаними.

В апеляційній скарзі прокурора ставилось питання про скасування вироку у зв'язку з безпідставною перекваліфікацією судом дій засуджених з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України, що потягло призначення занадто м'якого покарання.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з'ясовано, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги ретельно не перевірив наведені прокурором доводи та не обґрунтував належним чином своє рішення про залишення без зміни вироку суду першої інстанції.

З огляду на викладене ухвала щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_5 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати наведене у даній ухвалі, перевірити доводи, викладені у касаційній скарзі прокурора, та у разі доведеності винуватості ОСОБА_7 і ОСОБА_5 у вчиненні злочину правильно кваліфікувати їх дії та призначити покарання згідно з вимогами закону.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2014 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_5 скасувати.

Призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3