Єдиний унікальний номер 722/142/15-к
Номер провадження 1-в/722/26/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2015 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

представника виправної колонії: ОСОБА_4

та засудженого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Сокирянської виправної колонії №67 клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 03.02.2015 року звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище клопотанням та з наведених у ньому підстав просив застосувати відносно нього ст.81 КК України та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, оскільки вважає, що своєю поведінкою та працею довів своє виправлення.

Прокурор ОСОБА_3 та представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання та просили у його задоволенні відмовити, оскільки вважають, що засуджений ОСОБА_5 на даний час своєю поведінкою не довів свого виправлення, а тому клопотання останнього є передчасним.

Голова спостережної комісії ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Вирішення клопотання залишив на погляд суду.

Заслухавши доводи учасників процесу, пояснення начальника відділення №3 ОСОБА_7 та в.о.начальника медичної частини ОСОБА_8 , дослідивши письмові документи додані до клопотання, матеріали особової справи та медичну картку засудженого, суд вважає, що клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Частиною 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка ранішн звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком колегії суддів судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Одеської області від 21.09.2004 року за ст.ст.115 ч.2 п.6, 187 ч.4, 70 КК України до 12 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відраховується з 20.04.2004 року.

Станом на час розгляду судом клопотання засуджений ОСОБА_5 відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом.

Згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 судом встановлено наступні обставини.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 20.04.2004 року.

Під час утримання в слідчому ізоляторі м.Одеси за порушення вимог режиму у двох випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому законом порядку, не заохочувався.

До Сокирянської виправної колонії №67 засуджений ОСОБА_5 прибув 27.11.2004 року.

Як вбачається із довідки про заохочення і стягнення, в період відбування покарання у колонії за порушення вимог режиму у вісімнадцяти випадках випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності, з яких одне стягнення на даний час є діючим, у чотирьох випадках заохочувався у вигляді подяки.

Із змісту характеристики від 05.02.2015 року встановлено, що заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні засуджений ОСОБА_5 відвідує, реалізував програму диференційованого виховного впливу «Освіта» та «Професія», здобувши у навчальних закладах при установі середню освіту і спеціальність «штукатур». У взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_5 не конфліктний, виконує законні вимоги представників адміністрації установи, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та отриманням посилок, завдані злочинами матеріальні збитки відшкодував частково, винуватість у вчинених злочинах визнає та розкаюється.

По прибуттю до колонії, засуджений ОСОБА_5 працевлаштований у гірничій дільниці №1. У період з січня 2005 року по лютий 2005 року засуджений був етапований до слідчого ізолятора. Після повернення до установи у березні 2005 року працював у різних виробничих дільницях, з квітня 2001 року по даний час працює різноробочим у будівельній бригаді, до роботи відноситься добре, встановлені обсяги робіт виконує, що підтверджується довідкою відділу організації та нормування праці установи від 04.02.2015 року.

Із атестаційного листа встановлено, що станом на 04.02.2015 року, із урахуванням наявності у засудженого ОСОБА_5 непогашеного дисциплінарного стягнення, атестаційною комісією визначено оцінку його ступеню виправлення як «не став на шлях виправлення».

Відповідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання не була сумлінною, а тому останній, на думку суду, на даний час в повній мірі не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, як «довів своє виправлення», у зв`язку з чим умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання є передчасним.

У зв`язку з цим, суд не вбачає процесу достатніх позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого ОСОБА_5 та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Доводи засудженого ОСОБА_5 з приводу незаконності накладеного на нього 30.01.2015 року дисциплінарного стягнення у вигляді догани суд вважає необгрунтованими, оскільки в установленому законом порядку накладення даного стягнення він не оскаржував, як і не оскаржував дії службових осіб установи, якими таке стягнення накладалося.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання ОСОБА_5 на наявність у нього станом на 30.01.2015 року відповідної довідки лікаря про визначення йому ліжкового режиму, оскільки із пояснень в судовому засіданні начальника відділення №3 ОСОБА_7 та в.о.начальника медичної частини ОСОБА_8 , а також дослідженої медичної картки встановлено, що така довідка лікаря засудженому видавалася, однак звільняла його від залучення до роботи, а не від обов`язку дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.

Крім цього, в.о.начальника медичної частини ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив, що наявний на той час у засудженого стан здоров`я та встановлений діагноз: Гострий назофаренгіт, який являється різновидом гострих распіраторних захворювань, не вимагав стаціонарного лікування, а відповідно не перешкоджав засудженому дотримуватися вимог режиму відбування покарання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 .

Керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя Сокирянського

районного суду ОСОБА_1