У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів

Коротких О.А., Пекного С.Д.,

за участю прокурора

Опанасюка О.В.,

потерпілого

ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 15 січня 2008 року кримінальну
справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2. на судові рішення щодо ОСОБА_3,

в
с т а н о в и л а :

вироком Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2006 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

не
судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на п'ять років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з
ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_1. 27 671 грн. на відшкодування
матеріальної та 100 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 18 грудня 2006 року вирок щодо ОСОБА_3 змінено,
виключено посилання суду при призначені покарання на обставину, що обтяжує
покарання, а саме те, що ОСОБА_3. не розкаявся у вчиненому. Також зменшено
цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди до 20 171 грн. 94 коп.

У решті цей вирок залишено
без зміни.

ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні злочину за таких обставин.

26 вересня 2005 року
приблизно о 18 год. 55 хв. ОСОБА_3., керуючи автомобілем «Хюндай-Лантра» без
документів на право керування транспортними засобами, рухався по вул. 40 років
Радянської України зі сторони вул. Миру у напрямку проспекту Металургів в м.
Запоріжжі, зі швидкістю не менше 90 км/год., що перевищує швидкість руху
транспортних засобів встановлену на вказаному проміжку проїзної частини, а
саме 40 км/год. У салоні автомобіля в
якості пасажира знаходився ОСОБА_4

У той час біля буд. № 56 по вул. 40
років Радянської України, дорогу переходив пішохід особу, якого не встановлено.
Своїми діями пішохід створив для водія перешкоду. Засуджений застосував
екстрене гальмування та скерував автомобіль ліворуч, проте не впоравшись з
керуванням, допустив зіткнення автомобіля з деревом. Унаслідок цього пасажир
вказаного автомобіля ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.

У касаційній скарзі захисник
ОСОБА_2. посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам
справи та призначення засудженому занадто суворого покарання. Вказує на те, що
суд стягнув занадто велику суму матеріальної та моральної шкоди. Зі змісту скарги вбачається, що захисник
просить судові рішення щодо ОСОБА_3 змінити пом'якшити призначене йому
покарання із застосуванням ст. 75 КК України та зменшити суму цивільного
позову.

Заслухавши доповідача, потерпілого
ОСОБА_1., який заперечував проти касаційної скарги захисника ОСОБА_2., думку прокурора Опанасюка О.В. про законність
та обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з
таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_3
у вчиненні зазначеного у вироку злочину ґрунтується на доказах, зібраних у
встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно
оцінених судом, і є обґрунтованим.

Згідно з показаннями свідка
ОСОБА_5, 26 вересня 2005 року ввечері біля Алеї Слави в м. Запоріжжі вона
бачила автомобіль, який рухався зі швидкістю приблизно 100 км/год. Дорогу
переходила жінка. Водій почав гальмувати та поверну уліво, однак машина правою
частиною зіткнулася з деревом.

Аналогічними показаннями свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, які повністю узгоджуються з даними протоколів огляду місця
події, відтворення обстановки та обставин події за участю свідків ОСОБА_5 та
ОСОБА_7, під час якої свідки підтверджували свої показання і вказували механізм
дорожньо-транспортної пригоди зокрема те, що автомобіль, яким керував ОСОБА_3.,
рухався зі швидкістю, яка перевищувала
40 км/год.

Засуджений ОСОБА_3. у судовому
засіданні, а також при відтворенні обстановки та обставин події не заперечував,
що безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою рухався зі швидкістю
близько 90 км/год.

За висновком автотехнічної експертизи
ОСОБА_3. порушив п.п. 3.29, 12.3, 12,9 Правил дорожнього руху, які перебували у
причинному зв'язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, оскільки водій
мав технічну можливість уникнути зіткнення.

Згідно
з висновком судово - медичної експертизи потерпілий ОСОБА_4. отримав тяжкі
тілесні ушкодження, небезпечні для життя, які перебували у прямому причинному
зв'язку зі смертю.

Дії
ОСОБА_3 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення
правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що
спричинило смерть потерпілого.

При розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі
обставини, з'ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення
справи.

Доводи
касаційної скарги захисника ОСОБА_2. про невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи були предметом перевірки апеляційного суду і
обґрунтовано, з наведенням в ухвалі апеляційного суду мотивів, визнані
безпідставними. З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Також необґрунтованими є доводи захисника про те, що суд стягнув
занадто велику суму матеріальної та моральної шкоди.

Як
убачається з матеріалів справи, ухвалою апеляційного суду Запорізької області
від 18 грудня 2006 року було зменшено суму матеріальної шкоди стягнутої із
засудженого на користь ОСОБА_1 до 20 171грн. 94 коп., оскільки саме така сума підтверджена відповідними документами, що є в
матеріалах справи.

Стосовно доводів касаційної скарги
про необґрунтованість розміру стягнутої моральної шкоди, то колегія суддів
визнає їх безпідставними. Апеляційний суд, залишаючи без зміни рішення місцевого
суду в цій частині, обґрунтовано зазначив, що тривалість та обсяг моральних
переживань та душевних страждань пов'язаних із загибеллю єдиного сина
потерпілого, компенсує йому визначений судом розмір моральної шкоди.

Таким чином цивільний позов у справі
вирішено відповідно до положень цивільного законодавства та
кримінально-процесуального закону.

Покарання ОСОБА_3. призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України
з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що
пом'якшують покарання. Підстав для пом'якшення покарання із застосуванням ст.
75 КК України, про що йдеться у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду
повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і
справедливий вирок при перевірці справи в касаційному порядку не виявлено.

Оскільки передбачені ч.1 ст.
398 КПК України підстави для зміни чи скасування судових рішень щодо
засудженого відсутні, колегія суддів вважає, що в задоволенні скарги має бути
відмовлено.

Керуючись ст. ст. 395, 396 КПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу захисника
ОСОБА_2. залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 19 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 18 грудня 2006 року щодо засудженого ОСОБА_3 без зміни.

судді:

Синявський О.Г. Коротких О.А Пекний С.Д.