У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.

суддів за участю прокурора

Скотаря А.М., Кузьменко О.Т. Морозової С.Ю.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 15 лютого 2007 року
кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої інстанції на вирок Оболонського районного суду м.
Києва від 6 лютого 2006 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м. Києва, громадянин України, на підставі ст.. 89 КК України
немаючий судимості станом на 22.11.04р.,

засуджений:

- за
ч. 2 ст. 146 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст.
125 КК України на 4 місяці арешту, що відповідно до ст. 72 КК України відповідає
4 місяцям позбавлення волі;

- за
ч. 1 ст. 186 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185
КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
ОСОБА_1 визначено 5 років 3 місяці позбавлення волі, зарахувавши повністю в
строк відбування покарання частково відбуте за вироком Шевченківського
районного суду м. Києва від 1 лютого 2005 року.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 256 грн. 12 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди.

В апеляційному порядку вирок не переглядався.

Зазначеним вироком засуджені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, вирок щодо яких в касаційному порядку не оскаржено
та касаційне подання не внесено.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він за
попередньою змовою з ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в
ніч з 22 на 23 листопада 2004 року за ініціативою ОСОБА_3 та за його вказівкою
з кв. АДРЕСА_1 з корисних мотивів викрали громадянина Пакистану ОСОБА_9 і під
час його утримання, яке тривало до 28 листопада 2004 року, вони по мобільному
телефону вимагали від рідного брата викраденого ОСОБА_10 гроші, погрожуючи, у
випадку не виконання їх вимог, не відпустити ОСОБА_9.

23 листопада 2004 року о 1-й год. 30 хв. під час
викрадення ОСОБА_9, ОСОБА_1 ніжкою від стільця наніс один удар по голові
ОСОБА_2 , заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний
розлад здоров'я, а о 2-й год., перебуваючи в автомобілі “Фольксваген Пасат”
біля буд. АДРЕСА_1, він же, відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_2 на
загальну суму 256 грн. 12 коп.

Крім того, 23 листопада 2004 року о 5 год., знаходячись в
буд. АДРЕСА_2, ОСОБА_1 таємно викрав майно ОСОБА_9, а саме спортивну куртку
“Коламбія” вартістю 250 грн.

У касаційному поданні прокурор, не оспорюючи доведеність
вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 та інших засуджених по справі,
просить вирок щодо ОСОБА_1 скасувати, у зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону в частині призначення йому покарання, а справу направити
на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, яка
підтримала касаційне подання, обговоривши його доводи та перевіривши
кримінальну справу, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає
задоволенню з таких підстав.

На підставі зібраних по справі доказів, які в судовому
засіданні досліджувалися в порядку ст.. 299 КК України суд першої інстанції
зробив висновок щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчинені інкримінованих йому
злочинів і кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 186 та
ч. 2 ст. 185 КК України.

Проте, при призначенні засудженому ОСОБА_1 покарання суд
допустив помилку.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком
Шевченківського районного суду м. Києва від 1 лютого 2005 року ОСОБА_1 було
засуджено за ч. 3 ст. 289 КК України із застосуванням ст.. 69 КК України на 6
років позбавлення волі з конфіскацією половини майна.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після
постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в
іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд в строк
покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховує покарання,
відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами,
передбаченими ст.. 72 КК України.

Проте суд, призначивши ОСОБА_1 покарання на підставі ст..
70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 125,
ч. 1 ст. 186 та ч. 2 ст. 185 КК України, не врахував того, що ці злочини
вчинені Онопрієнком Д.О. до постановлення вироку Шевченківського районного суду
м. Києва від 1 лютого 2005 року, у зв'язку з чим порушив вимоги ч. 4 ст. 70 КК
України.

Таким чином, вирок щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий розгляд.

Якщо при новому розгляді справи буде доведена вина
ОСОБА_1 у вчинені інкримінованих йому злочинів, суду необхідно призначити йому
покарання у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора
задовольнити.

Вирок Оболонського районного суду м.
Києва від 6 лютого 2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд.

Судді:

Коновалов В.М.
Скотарь А.М.
Кузьменко О.Т.