Код суду 233 Справа № 233/2160/15-к
В И Р О К
29 квітня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника (адвоката) ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веприк, Гадяцького району, Полтавської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, не судимий, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , призваного 05.06.2014 на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , снайпера 2-го мотопіхотного відділення, 1-го мотопіхотної взводу, 3-ї мотопіхотної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до обвинувального акту від 20 квітня 2015 року під час досудового розслідування встановлено, що згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно зі абз. 4 ч.1 ст. 1, ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 6 травня 2014 року № 454/2014, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадянина ОСОБА_5 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період 05 червня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 17 червня 2014 року № 2 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини та призначено на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 01 лютого 2015 року №33 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду снайпера 2-го мотопіхотного відділення, 1-го мотопіхотної взводу, 3-ї мотопіхотної роти зазначеного військового формування.
Згідно з Указом Президента України № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14.01.2015 на території України оголошено проведення протягом 2015 року часткової мобілізації у три черги протягом 210 діб з дня набрання чинності цим Указом.
Являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 9, 11, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
Разом з тим, солдат ОСОБА_5 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , - 23 березня 2015 року вирішив не з`явитись на службу без поважних з лікувального закладу - Гадяцької районної лікарні Полтавської області.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на тимчасове нез`явлення на військову службу, солдат ОСОБА_5 23 березня 2015 року не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу - Гадяцької районної лікарні Полтавської області та продовжував не з`являтися на службу без поважних причин до 04 квітня 2015 року, проводячи час на власний розсуд за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Протягом зазначеного періоду нез`явлення на службу солдат ОСОБА_5 з приводу будь-яких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття до військової частини не мав.
Близько 21 години 04 квітня 2015 року солдат
ОСОБА_5 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , де повідомив командування про те, що ухилявся від військової служби без поважних причин.
Таким чином, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 з 23 березня 2015 року по 04 квітня 2015 року не з`являвся на службу без поважних причин з лікувального закладу - Гадяцької районної лікарні Полтавської області в умовах особливого періоду, проводячи час у вказаний період на власний розсуд за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Такі умисні дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України - нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу, вчинене в умовах особливого періоду, тривалістю понад десять діб, але не більше місяця
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро каявся.
Згідно з угодою ОСОБА_5 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, визнав повністю, з`явився із зізнанням, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину.
За умовами угоди ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні.
Сторони погодили, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_5 , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.4 ст.12 КК України є тяжким, особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, наявність, передбачених ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: з`явлення із зізнанням. щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також беззастережне визнання ним винуватості, тобто декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, про можливість застосування ст.69 КК України та призначення ОСОБА_5 більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.4 ст. 407 КК України, за вчинення цього злочину, у виді арешту строком на чотири місяці, із відбуванням покарання, як військовослужбовець на гауптвахті.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходив з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюваний ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого сторонами покарання із застосуванням ст.69 КК України, яке є більш м`яким видом основного покарання, не зазначеного у санкції ч.4 ст. 407 КК України, за вчинення цього злочину, у виді арешту строком на чотири місяці, із відбуванням покарання, як військовослужбовець на гауптвахті.
З огляду на викладене, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за скоєння злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України у виді арешту строком на чотири місяці, із відбуванням покарання, як військовослужбовець на гауптвахті, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної, у присутності захисника (адвоката) між прокурором та обвинуваченим.
Відомості про речові докази - відсутні.
Цивільного позову - не заявлено.
Витрати на залучення експертів - не встановлені.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 20 квітня 2015 року між військовим прокурором 33 військової прокуратури Південного регіону України капітаном юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді арешту строком на 4 (чотири) місяці.
За положеннями ч. 2 ст. 60 КК України, як військовослужбовець, ОСОБА_5 , відбувати арешт на гауптвахті.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя