АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/405/15-к Головуючий у 1 інстанції :
Провадження № 11-сс/790/177/15 ОСОБА_1
Категорія: про застосування запобіжного Доповідач : ОСОБА_2 заходу (ст.194 КПК України)
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі :
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
при секретарі - ОСОБА_7 ,
розглянула у судовому засіданні в залі суду в м.Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2015 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .
Ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2015 року задоволено клопотання слідчого слідчої групи СУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_10 ; до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Харківського слідчого ізолятору на 60 діб до 14.00 год. 28 березня 2015 року, без визначення застави.
З таким рішенням слідчого судді не погодився захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 28 січня 2015 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу. На думку апелянта, підозра у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.260 КК України, є необґрунтованою. Захисник не спростовує факту виконання підозрюваним на блок-постах «ДНР» певної роботи з регулювання руху автомобільного транспорту, але зазначає, що ОСОБА_8 зброї і форменного одягу не мав та не брав участі у нападах на підприємства, установи, організації чи на громадян, що призвело до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Посилаючись на судову практику, адвокат вказує, що за аналогічних обставин дії інших осіб були кваліфіковані за ч.2 ст.260 КК України, а тому захисник вважає кваліфікацію дій ОСОБА_8 невірною, що, на його думку, є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу. Окрім того, захисник, посилаючись на практику ЄСПЛ, вважає, що стороною обвинувачення не доведені, а слідчим суддею в ухвалі не зазначені обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Апелянт зазначає, що підозрюваний раніше не судимий, позитивно характеризується, до затримання з*являвся до органу досудового розслідування за кожною вимогою. На переконання захисника, висновок слідчого судді про обгрунтованість явно завищеної підозри та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не відповідає фактичним обставинам справи, а застосування за таких обставин до ОСОБА_8 запобіжного заходу порушує норми процесуального закону а саме ст.194 КПК України.
Відповідно до порядку перевірки ухвал слідчого судді, передбаченого ст.422 КПК України, та ч.4 ст.401 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 , який утримується під вартою, оскільки клопотання від підозрюваного про виклик в судове засідання апеляційного суду не надходило, в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища ОСОБА_8 , а участь захисника, який, відповідно до ч.4 ст.46 КПК України, користується процесуальними правами підозрюваного, захист якого він здійснює, забезпечує дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного при апеляційному розгляді.
Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 в обґрунтування доводів апеляційної скарги; думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваного задоволенню не підлягає з наступних підстав:
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Стаття 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з ч.5 ст.176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.
В порядку ст.ст.276-278 КПК України, 27 січня 2015 року слідчим СГ СУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_10 здійснено повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.260 КК України (а.с.19-20).
Подане слідчим до суду першої інстанції клопотання про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу відповідає вимогам ст.184 КПК України, погоджене з прокурором. В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 умисного особливо тяжкого злочину; наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5ч.1 ст.177 КПК України; неможливість застосування до підозрюваного більш м*яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою ( а.с.1-4).
Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Так, слідчий суддя встановив, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, які свідчать про :
наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.260 КК України ;
2) наявність реальних ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
3) неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м*яких запобіжних заходів, аніж тримання його під вартою.
Виклавши мотиви свого рішення в ухвалі, яка відповідає вимогам ст.196 КПК України, слідчий суддя врахував вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, а саме санкція ч.5 ст.260 КК України передбачає покарання від 10 до 15 років позбавлення волі; дані про особу підозрюваного, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ( а.с.63-65). З таким висновком слідчого судді погоджується і апеляційний суд.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 умисного особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, а саме активної участі в діяльності непередбаченого законами України збройного формування, що супроводжувалась здійсненням пропускного режиму, вчиненням опору представникам влади із застосуванням автоматичної вогнепальної зброї та спричинила масову гибель людей, руйнування і пошкодження великої кількості адміністративних та приватних будівель, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, даними про особу підозрюваного, який не одружений та не працює, а також те, що діяльність незаконних збройних формувань на даний час не припинена, спростовує доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України .
Надана захисником у судовому засіданні апеляційного суду копія виписки із історії хвороби ОСОБА_8 , відповідно до якої він у 2011 році перебував на лікуванні у Слав*янській психіатричній лікарні з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання каннабіоідів (шизофреноподібний розлад)», має бути прийнята до уваги слідчим при здійсненні досудового розслідування, проте на правильність висновків суду щодо застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу не впливає.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді від 28 січня 2015 року законною та обґрунтованою, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги захисника не вбачає.
Керуючись ст.ст.404,405, ч.3 ст.407,418,419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2015 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий :
Судді :