ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«12» березня 2015 року м.Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
Головуючого: судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 , законних представників неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , представника органу опіки та піклування - ОСОБА_12 , розглянув у закритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно,
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованим в АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючого, одруженого, на утриманні 1 малолітня дитина, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.156, ч.1 ст.125 КК України,-
19 жовтня 2013 року, в період з 00 год. по 04 год., ОСОБА_9 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в кв. АДРЕСА_3 , вчинив стосовно малолітньої падчерки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпусні дії та заподіяв їй легкі тілесні ушкодження за наступних обставин.
Так, у вказаний час та місці, ОСОБА_9 , з метою вчинення розпусних дій, став приставати до малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , а саме цілувати її руки, чіпати за статеві органи, намагався стягнути з неї нижню білизну. При цьому, у відповідь на опір потерпілої, з метою примусити її до розпусних дій застосував фізичне насильство до ОСОБА_6 та наніс їй значну кількість ударів кулаками по голові, в обличчя та по обох ногах, тягнув за волосся вимагаючи припинити плач, стискав та викручував ліву руку, штовхнув, від чого вона впала на підлогу, спричинивши внаслідок таких дій потерпілій легкі тілесні ушкодження, що мають незначні, скороминущі наслідки, у вигляді: крововиливів м`яких тканин лівого передпліччя, внутрішньої поверхні лівого колінного суглобу, виличної ділянки обличчя, садно шкіри лівої гомілки, крововиливи м`яких тканин передньої поверхні лівого колінного суглобу.
В подальшому, ОСОБА_9 , знявши нижню білизну та будучи оголеним продовжив, деякий час, приставати до малолітньої ОСОБА_6 , переслідуючи її по кімнаті.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованих йому протиправних дій не визнав, стверджуючи, що його оговорила малолітня ОСОБА_6 під впливом свого дідуся ОСОБА_13 , з яким у нього неприязні стосунки. При цьому, пояснив, що у вечірній час, 18 жовтня 2013 року, він з дружиною за місцем проживання, в кв. АДРЕСА_3 , вживали спиртні напої. До 24 год. діти голосно дивились телевізор і скакали по ліжку. Саме в цей час приходила сусідка з приводу шуму. Після цього, вони поклали дітей спати. Близько 01 год. він з дружиною та з малолітньою потерпілою, яка не хотіла спати, виходили в магазин "Принцип" за сигаретами. Прийшовши додому, всі лягли дивитись телевізор. Близько 01 год. 45 хв. він заснув. Зранку він погодував ОСОБА_14 і вона пішла в музичну школу. Дружина в цей час спала. Тілесні ушкодження, на думку ОСОБА_9 , ОСОБА_15 могла нанести мати або вона могла їх отримати на тренуванні в секції дзюдо.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у скоєнні злочинів повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:
- показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те, що в один з вечорів вона перебувала вдома з мамою ОСОБА_8 , обвинуваченим і братом. ОСОБА_9 сказав мамі, щоб вона купила горілку і вони з мамою сходили в магазин. Після цього обвинувачений з мамою розпивали спиртне. Потім, вночі вони ще раз ходили в магазин за спиртним. Коли мама заснула, обвинувачений спочатку бив брата, а потім почав до неї приставати. При цьому, цілував їй руки, говорив ласкаві слова, гладив рукою по плавках та намагався їх стягнути, говорячи, що вона уже доросла, намагався лягти на неї. У відповідь на її опір, обвинувачений почав її бити руками по різних частина тіла, тягнув за волосся, кидав об землю і погрожував, що зґвалтує та вижене з дому. Це вже було біля 01 години ночі. Вона почала будити маму, яка прокинувшись нічого не зрозуміла і залізла в шафу спати. Після цього ОСОБА_9 включив сильний звук в телевізорі і бив потерпілу кулаками, а вона плакала. В цей час сусідка дзвонила в двері і просила припинити шум. Обвинувачений сказав братові, щоб він зменшив гучність телевізора, а сам пішов на кухню, де їв згущонку. Далі, обвинувачений зняв труси і деякий час, голим бігав за нею, після чого пішов спати. Коли ОСОБА_9 заснув, вона намагалась з маминого телефону подзвонити дідусеві, але не змогла цього зробити через те, що він був розрядженим. Заснула вона лише під ранок, а зранку пішла в музичну школу. Після школи ОСОБА_6 пішла до ОСОБА_16 та все їй розказала і вже тоді зв`язалась з дідом.
Аналогічні покази потерпіла ОСОБА_6 давала і на досудовому слідстві 08.11.2013 під час слідчого експерименту за її участі, протокол та відеозапис якого досліджені в судовому засіданні (а.с.65-67).
- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка в суді пояснила, що 19.10.2013, в обідню пору, ОСОБА_6 прийшла до неї з музичної школи, плакала та просила викликати з села діда з бабою. Розказала що не спала цілу ніч, що її побив і, будучи голим чіплявся до неї вітчим, показала синяки на правій щоці і плечах. Сказала, що мама в цей час спала. Коли чекала діда з бабою, то заснула у неї вдома на стільці;
- показаннями свідка ОСОБА_13 про, те що 19.10.2013 року, в після обідню пору, коли він перебував з дружиною в селі до нього зателефонувала онучка- ОСОБА_17 і попросила приїхати бо обвинувачений хотів її зґвалтувати. Коли вони приїхали, то ОСОБА_17 розказала, що ОСОБА_9 її побив, ходив голий по хаті, включав голосно телевізор, хотів її зґвалтувати. На обличчі, тілі і ногах ОСОБА_15 він бачив синяки. Того ж дня він звернувся із заявою в правоохоронні органи;
- показаннями свідка ОСОБА_18 про те, що 19.10.2013, близько 01 год. 30 хв., перебуваючи вдома, прокинулась від сильного шуму, а саме тому, що в квартирі сусідів- ОСОБА_19 голосно заграла музика. Потім почала кричати дівчинка "…папа не надо…" Кричала дуже сильно. Вона подзвонила в квартиру до ОСОБА_9 і через зачинені двері сказала йому припинити шум. Після цього дівчинка не кричала, але плакала ще близько 30 хв.;
- показаннями свідка ОСОБА_20 про те, що була присутня під час слідчого експерименту 08.11.2013 за участю ОСОБА_21 . Остання добровільно, спокійно, без будь-якого примусу розказувала про події 19 жовтня 2013 року, зокрема що батько приставав до неї, а також бив, кидав на підлогу, тягнув за волосся;
- показаннями свідка ОСОБА_22 , про те, що 19.10.2013, в 11 год. 30 хв., до неї на урок в музичну школу прийшла ОСОБА_23 і в неї на обличчі були синяки. Юля пояснила, що її побив батько, вона цілу ніч не спала і боїться йти додому.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №1295 від 22.10.2013 у ОСОБА_6 станом на 19, 21.10.2013 виявлені крововиливи м`яких тканин лівого передпліччя, внутрішньої поверхні лівого колінного суглобу, виличної ділянки обличчя, садно шкіри лівої гомілки, що могли утворитися від ударів тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути кисті рук, стиснуті в кулаки, взуті ноги чи подібні їм предмети; крововилив м`яких тканин передньої поверхні лівого колінного суглобу, що міг утворитись як від удару тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, так і від удару об такий при падінні з висоти власного зросту, які в своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень (що мають незначні скороминущі наслідки) та можуть мати давність утворення в межах 2-3 діб до моменту проведення судово-медичної експертизи 21.10.2013 (а.с.52).
Висновком амбулаторної комісійної судово-психолого-психіатричної експертизи №9 від 21.11.2013 встановлено, що у малолітньої ОСОБА_6 будь-яких психічних відхилень від нормального розвитку та ознак жодного психічного захворювання не діагностовано. ОСОБА_6 могла правильно сприймати формальний зовнішній бік обставин, які мають значення в справі, та давати про них відповідні показання, не розуміючи при цьому характеру та значення скоєних проти неї протиправних дій. Потерпіла не виявляє патологічної схильності до фантазування та псевдології. З урахуванням індивідуально-психологічних, вікових особливостей, рівня розумового розвитку, необізнаності в сексуальних відносинах, ОСОБА_6 могла та може правильно сприймати формальний (зовнішній) бік обставин, які мають значення у справі, не розуміючи при цьому характеру та значення скоєних проти неї протиправних дій. Малолітня потерпіла ОСОБА_6 не має будь-яких особистісних особливостей, які могли вплинути на її поведінку у кримінальній ситуації (а.с.112).
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_24 повністю підтвердив такі висновки, зазначивши, що експертиза проведена у відповідності до вимог нормативних документів. При цьому, присутній в якості законного представника малолітньої ОСОБА_6 ОСОБА_13 жодним чином не втручався в хід проведення експертизи та не впливав на поведінку малолітньої.
Відповідно до висновку амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи №274 від 11.12.2013 року, ОСОБА_9 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення будь-яким психічним розладом не страждав, а тому міг усвідомлювати свої дії, передбачати їх наслідки та керувати ними. ОСОБА_9 на теперішній час душевним захворюванням не страждає, а тому може розуміти значення своїх дій та керувати ними, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. ОСОБА_9 на момент вчинення кримінального правопорушення в стані сильного душевного хвилювання не знаходився (а.с.151).
Оцінюючи такі висновки експертів суд знаходить їх достатньо аргументованими та науково обґрунтованими, а тому враховуючи і поведінку обвинуваченого під час судового розгляду визнає ОСОБА_19 осудним і відповідальним за фактично скоєне.
Згідно копії актового запису про шлюб №82 від 25.01.2007 ОСОБА_9 одружений з ОСОБА_8 , а тому є вітчимом ОСОБА_6 (а.с.189).
Згідно витягу із журналу відвідувань занять з дзюдо групи ДЮСШ "Динамо", що підтвердив в судовому засіданні і тренер потерпілої - свідок ОСОБА_25 , ОСОБА_6 , з 12 по 18 жовтня 2013 року, включно, не відвідувала тренування по дзюдо. До того ж ОСОБА_25 зазначив, що і раніше випадків травмування ОСОБА_6 , отримання нею тілесних ушкоджень на тренуваннях по дзюдо не було. Зазначене, спростовує твердження ОСОБА_9 про можливість отримання потерпілою тілесних ушкоджень на тренуванні.
Не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_9 і показання свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 про те, що вони не чули у нічний час, в жовтні 2013 року, сильний шум та крик дівчинки, в квартирі ОСОБА_19 , оскільки як пояснила ОСОБА_26 , вона періодично і лише вдень відвідує дочку, яка проживає по сусідству з обвинуваченим, а після 18 год. повертається додому, а свідок ОСОБА_27 -сусід обвинуваченого, вказав, що регулярно у вихідні їздить до батьків, які проживають в іншому населеному пункті і вірогідніше за все у вказаний час міг бути відсутнім за місцем постійного проживання.
Так саме, не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_9 і показання свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , неповнолітньої ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , які вибірково та виключно з негативної сторони характеризували малолітню потерпілу ОСОБА_6 , яка на їх думку, могла оговорити обвинуваченого, оскільки такі свідки не були очевидцями пригоди, а очевидна і не прихована вмотивованість їх показів вбачається з дружніх та родинних стосунків таких свідків з обвинуваченим та його дружиною ОСОБА_8 . До того ж, показання вказаних свідків, крім вищенаведених доказів, повністю спростовуються свідченнями психолога школи ОСОБА_32 та заступника директора ОСОБА_20 , які тривалий час, професійно спостерігали та аналізували поведінку потерпілої і характеризували її з позитивної сторони, натомість відносно неповнолітньої ОСОБА_30 зазначали про схильність останньої до обману, зверхнє ставлення і конфліктність у стосунках з однолітками, що навіть стало причиною переведення ОСОБА_30 в інший клас.
Твердження обвинуваченого, ОСОБА_8 , ОСОБА_30 про те, що ОСОБА_23 оговорила обвинуваченого ОСОБА_9 під впливом діда ОСОБА_13 , безпосередньо спростовуються показами свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_22 , які дізнались від ОСОБА_15 про події ночі 19 жовтня 2013року, ще до спілкування потерпілої із дідусем, який до того ж, тривалий час до пригоди був в селі. Крім цього, ОСОБА_6 давала послідовні покази з відтворенням таких деталей, які, на думку суду, не могли бути навіяні сторонніми особами.
Суд визнає неправдивими, а тому відхиляє і не приймає до уваги, відносно спростування свідчень потерпілої, показання свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_34 про те, що вони 19.10.2013 року о 02 годині ночі приїхали до ОСОБА_8 , щоб позичити 160 грн. і до 05 години перебували з нею в квартирі, оскільки такі покази є непослідовними, суперечливими за змістом і очевидно зацікавленими, з огляду на час виявлення таких свідків ОСОБА_8 , вже під час судового розгляду. До того ж і ОСОБА_35 і ОСОБА_36 переконливо наполягаючи, що такий їх візит до ОСОБА_19 мав місце саме в ніч з 18 на 19 жовтня 2013 року, плутались і давали суперечливі показання щодо інших обставин події, зокрема написання розписок ОСОБА_37 та втратою останньою мобільного телефону.
Також суд визнає безпідставними твердження сторони захисту про недопустимість доказів здобутих під час досудового слідства за участі потерпілої та її законного представника ОСОБА_13 , оскільки як вбачається з ухвали апеляційного суду від 10.09.2014 року, причиною скасування вироку суду по справі стало лише відсутність належного обґрунтування стосовно заміни законних представників батьків малолітньої потерпілої на дідуся. Проте доцільність такої заміни, випливає з обставин справи встановлених в судовому засіданні, зокрема поведінки рідних батьків ОСОБА_6 , а саме в байдужому ставленні батька- ОСОБА_7 до виховання дитини, позиції матері - ОСОБА_8 , яка фактично діяла в інтересах обвинуваченого. До того ж, як підтвердила свідок ОСОБА_20 , яка була присутня при проведенні такої слідчої дії в якості педагога, будь-якого впливу на потерпілу під час слідчого експерименту ОСОБА_13 не здійснював, а ОСОБА_6 детально і послідовно розповідала про обставини пригоди.
Оцінюючи показання ОСОБА_9 про свою невинуватість, а також те, що саме ОСОБА_8 спричинила тілесні ушкодження потерпілій, суд розцінює їх як не правдиві, дані з метою уникнути покарання за фактично скоєне та обраним способом захисту, оскільки такі його заяви повністю спростовуються вищенаведеними доказами, які в свою чергу повністю узгоджуються між собою і не довіряти яким у суду не має підстав.
За таких обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_9 , будучи вітчимом малолітньої ОСОБА_6 , вчинив розпусні дії щодо неї і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.156 КК України, а також заподіяв ОСОБА_6 умисні легкі тілесні ушкодження і його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України.
При обранні виду та розміру покарання суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, відомості про особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
При цьому суд, приймає до уваги, що ОСОБА_9 раніше не судимий, вчинив тяжкий та невеликої тяжкості злочини, на обліку в психіатра не перебуває, перебуває на диспансерному обліку в ХОНД з діагнозом: хронічний алкоголізм 2 ступеня з 2009 року, за місцем проживання дільничним інспектором міліції характеризується негативно, схильний до насильства в сім`ї, що підтверджується матеріалами про адміністративні правопорушення вчинені ОСОБА_9 , окремим жильцями будинку характеризується позитивно (а.с.161, 163, 164, 165, 177, 178).
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого суд визнає вчинення ним злочинів в стані алкогольного сп`яніння.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає вчинення ним злочинів вперше, наявність на утриманні малолітньої дитини.
Враховуючи наведені обставини, з урахуванням особи винного та конкретних обставин справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_9 доцільно призначити покарання у виді громадських робіт за злочин невеликої тяжкості та позбавлення волі за тяжкий злочин. При цьому, суд не вбачає підстав для застосування ст.69 та 75 КК України відносно обвинуваченого, з огляду на особливу суспільну небезпеку вчинених злочинів, відомості про особу обвинуваченого та конкретні обставини справи, у зв`язку з чим його клопотання з цього приводу не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.156 КК України на підставі яких призначити йому покарання:
· за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт;
· за ч.2 ст.156 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю;
На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_9 , за сукупністю злочинів, призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і визначити у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.
Запобіжний захід ОСОБА_9 залишити попередній тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 12 березня 2015 року, зарахувавши в такий строк час утримання останнього під вартою в період досудового розслідування та судового розгляду, тобто з 28 листопада 2013 року по 11 березня 2015 року, включно.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_9 в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий по справі

Суддя: ОСОБА_1