У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Кліменко М.Р. і Синявського О.Г.

розглянула в судовому засіданні 29 травня 2007 року
в м. Києві кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора
Кіровоградської області на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограду
від 11 серпня 2006 року щодо ОСОБА_1.

Зазначеною
постановою

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

раніше не судиму, -

звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.190 КК України, а
провадження у справі закрито на підставі ст. 1 п. ”б” Закону України „Про
амністію” від 31.05.2005 року.

ОСОБА_1 обвинувачувалася у тому, що вона, працюючи
приватним адвокатом в м. Новоукраїнка Кіровоградської області, достовірно
знаючи, що її підзахисному - підозрюваному ОСОБА_2 судом не буде обрано
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зловживаючи правами та
обов'язками адвоката, 22.11.2004 року близько 10 год. в своєму офісі,
розміщеному на АДРЕСА_1, шляхом обману заволоділа грошима ОСОБА_3 в сумі 200
грн. та продуктами харчування на суму 150 грн., які остання передала їй нібито
як давання хабара судді для вирішення питання про обрання запобіжного заходу
ОСОБА_2 у виді підписки про невиїзд.

16.02.2005 року близько 8 год. 50 хв. у своєму офісі за
вищевказаною адресою ОСОБА_1, знаючи, що кримінальна справа щодо ОСОБА_2
передана до Новоукраїнського районного суду, повторно шляхом обману заволоділа
грошима ОСОБА_2 в сумі 1500 грн., які останній передав їй нібито як давання хабара судді для вирішення
питання про призначення йому покарання, не пов'язаного з позбавленням волі.

У апеляційному порядку справа не переглядалась.

У касаційному поданні заступник прокурора Кіровоградської області
просить постанову про закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_1 скасувати та
направити справу на новий судовий розгляд, стверджуючи, що судом було
неправильно застосовано кримінальний закон та не вирішено питання в частині
обвинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.190 КК України, яке їй пред'являлось після
зміни прокурором обвинувачення в суді в порядку ст.277 КПК України.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав.

За вимогами закону, при вирішенні питання про звільнення
особи від кримінальної відповідальності за актом амністії суддя повинен
переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що
воно містить склад злочину, а також, що умови та підстави звільнення від кримінальної відповідальності
особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбачені законодавством України.

Усіх зазначених вимог при розгляді справи щодо ОСОБА_1
судом було дотримано.

На досудовому слідстві ОСОБА_1 обвинувачувалася за ч.2
ст.15, ч.4 ст.27 і ч.2 ст.369, ч.2 ст.190 КК України, а саме в тому, що вона
скоїла підбурювання на закінчений замах давання хабара, вчинене повторно, та заволодіння
чужим майном шляхом обману, вчинене повторно. Проте, під час судового слідства
прокурор у порядку, передбаченому ст. 277 КПК України, виніс постанову про зміну ОСОБА_1 обвинувачення з перекваліфікацією її дії на ч.1 ст.190,
ч.2 ст.190 КК України.

Суд, дотримуючись закону і діючи в межах
пред'явленого ОСОБА_1 обвинувачення в умисному заволодінні чужим майном шляхом
шахрайства, вчиненому повторно, у мотивувальній частині постанови вказав, що
ОСОБА_1 шляхом обману заволоділа
22.11.2004 року майном ОСОБА_3 - грошима в сумі 200 грн. та продуктами харчування на
суму 150 грн., а 16.02.2005 року - повторно шляхом обману заволоділа грошима
ОСОБА_2 в сумі 1500 грн.. Оскільки всі ці дії за обома епізодами охоплюються
диспозицією ч. 2 ст. 190 КК України за ознакою повторності, то додаткова
кваліфікація цих дій за ч. 1 ст. 190 КК
України є зайвою.

Встановивши, що ОСОБА_1 обвинувачується у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, санкція якої передбачає
покарання менш суворе, ніж позбавлення волі на строк п'ять років, що вона є
суб'єктом амністії, оскільки має неповнолітню дитину, 11.02.1999 року
народження, та заявила клопотання про застосування щодо неї Закону України “Про
амністію”
від 31.05.2005 року, тобто, існують підстави для
звільнення її від кримінальної відповідальності, що ніким не заперечується, суд
законно
та обґрунтовано прийняв рішення про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за
актом амністії на підставі ст. 1 п. “б”, ст. 6
Закону України “Про амністію” від 31.05.2005 року і закрив провадження
у справі.

При цьому істотних порушень кримінально-процесуального
закону, які тягнуть скасування чи зміну
зазначеного судового рішення, по справі не допущено.

За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для
призначення справи до розгляду в суді касаційної інстанції з повідомленням
осіб, визначених ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити заступнику прокурора
Кіровоградської області у задоволенні касаційного подання на постанову Ленінського районного суду м.
Кіровограду від 11 серпня 2006 року щодо ОСОБА_1.

Судді:

Міщенко С.М. Кліменко
М.Р. Синявський О.Г.