Справа № 1304/4381/12 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/28/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 05 червня 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Чишки Пустомитівського району Львівської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, на утриманні має сина ОСОБА_9 2012 року народження, не працюючий, проживаючий у АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз вироком Галицького районного суду м.Львова від 07.06.2011 року за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, умовно, з іспитовим терміном 2 роки,
засуджений за ч.2 ст.307 КК України та обрано покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна.
На підставі ст.ст.71, 72 КК України засудженому ОСОБА_7 приєднано частково невідбуте покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 07.06.2011 року та остаточно, за сукупністю вироків обрано покарання 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з дня фактичного затримання 19.03.2012 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, при невстановлених слідством обставинах, в березні 2012 року незаконно придбав у невстановленої слідством особи наркотичний засіб, який в подальшому незаконно зберігав з метою передачі в місця позбавлення волі.
19.03.2012 року ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконну передачу наркотичних засобів у місця позбавлення волі, сформував передачу із продуктів харчування для ОСОБА_10 , помістивши наркотичні засоби у сигарету марки «Прилуки». Цього ж дня, близько 11 год.50 хв., у приміщенні ЛОТ ДПтСУ у Львівській області, на вул.Городоцькій, 20 у м.Львові, ОСОБА_7 передав сформовану ним передачу, у якій містились наркотичні засоби для ув`язненого ОСОБА_10 . Під час огляду передачі для ОСОБА_10 працівниками ЛСІ УДПтСУ у Львівській області в одній із сигарет марки «Прилуки» було виявлено дві половинки таблетки білого кольору, які згідно з висновком спеціаліста НДЕКЦ при ГУМВСУ у Львівській області №3/402 від 11.04.2012 року містять бупренорфін, що відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено. Маса бупренорфіну становить 0,0075 г.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить змінити вирок через суворість та невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, застосувати ст.69 КК України, пом`якшити призначене йому покарання.
Свої вимоги мотивує тим, що адвокат ОСОБА_11 неналежно здійснював захист його прав, а судове рішення виносилося за наявності суперечливих доказів. В рішенні не вказано чому суд взяв до уваги одні докази показання свідка ОСОБА_12 та відкинув його показання.
Вважає, що при ухваленні вироку суд першої інстанції повинен був врахувати, що його співмешканка ОСОБА_13 являється інвалідом третьої групи і проживає разом із дитиною інвалідом другої групи, відповідно суд міг застосувати ст.69 КК України, призначивши покарання більш м`яке, ніж передбачене законом.
Крім того, стверджує, що виявлена речовина бупренорфін хоч відноситься до наркотичних засобів, однак її обіг не заборонений а обмежений.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги, прокурора, який проти таких заперечив, розглянувши матеріали кримінальної справи та доводи апеляції, колегія суддів приходить до переконання, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
На підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимого ст.67 КПК України 1960 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_7 і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.307 КК України.
Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що призначене засудженому ОСОБА_7 покарання за розміром є явно несправедливим внаслідок суворості, що є підставою для зміни вироку.

Суд першої інстанції хоч навів у вироку обставини, які пом`якшують покарання, але не в повній мірі їх врахував. Змінюючи вирок в частині призначеного покарання, колегія суддів враховує визнання вини та щире каяття засудженого ОСОБА_7 , а також те, що його співмешканка ОСОБА_13 являється інвалідом третьої групи і проживає разом із дитиною інвалідом другої групи. Крім цього, колегія суддів бере до уваги тяжкість вчиненого злочину, незначну кількість наркотичного засобу, а також те, що діями засудженого під час вчинення злочину не завдано будь-якої шкоди.

Згідно ст.69 КК України враховуючи вище перераховані обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного слід призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, за ч.2 ст.307 КК України у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.

Враховуючи наведене, апеляція засудженого ОСОБА_7 підлягає до задоволення, а вирок суду в частині призначеного йому покарання зміні.

Обговорюючи конкретний строк покарання, виходячи з вимог ст.65 КК України, колегія суддів вважає, що прокарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України, 4 / чотири / роки позбавлення волі для ОСОБА_7 буде необхідним і достатнім для його виправлення.

Будь-яких інших істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства при розслідуванні та розгляді даної справи в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

В решті вирок суду є законним та обгрунтованим.

Керуючись ст. ст. 362, 366, 367 КПК України 1960 року, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію ОСОБА_7 задоволити.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 05 червня 2013 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з конфіскацією усього особистого майна.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України засудженому ОСОБА_7 частково приєднати невідбуте покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 07.06.2011 року та остаточно за сукупністю вироків обрати покарання 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна.

В решті вирок залишити без змін.

Головуючий:

Судді: