Справа № 748/3600/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/315/2015
Категорія - ст. 186 ч. 2 КК України. Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000805 від 28 жовтня 2014 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2015 року щодо,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, працюючого у Чернігівському лісгоспі робітником, раніше судимого 22.10.2009 р. згідно вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого 28.09.2012 року умовно-достроково на не відбуту частину покарання 1 рік 10 місяців 12 днів згідно постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.09.2012 року,

з участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 .

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга прокурора, в якій він, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дії обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 125 ч. 1, 186 ч. 2 КК України скасувати за м`якістю призначеного покарання та постановити новий, яким останнього визнати винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та призначити покарання визначене судом першої інстанції без застосування вимог ст.ст. 75, 76 КК України.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 125 ч. 1, 186 ч. 2 КК України та призначено покарання за ст. 125 ч. 1 КК України у виді 100 годин громадських робіт, за ст. 186 ч. 2 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворої міри покарання більш суворою, остаточно до відбування покарання ОСОБА_6 призначено 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено обов`язок, передбачений ст. 76 КК України, а саме: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Стягнуто з ОСОБА_6 196 грн. 80 коп. витрат, за проведення судової експертизи, на користь держави.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, у виді тримання під вартою скасовано та звільнено останнього з під варти у залі суду.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що суд першої інстанції призначив занадто м`яке покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , яке не відповідає ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановив суд, 28 жовтня 2014 року, близько 01 години, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_8 , відкрито викрав її мобільний телефон марки «Samsung GT E1202і», вартістю 139,50 грн., чим заподіяв останній матеріального збитку на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 , 02 листопада 2014 року, близько 01 години, знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс удари руками по обличчю ОСОБА_8 , чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів -

в с т а н о в и л а:

28 жовтня 2014 року, близько 01 години, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_8 , відкрито викрав її мобільний телефон марки «Samsung GT E1202і», вартістю 139,50 грн., чим заподіяв останній матеріального збитку на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 , 02 листопада 2014 року, близько 01 години, знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс удари руками по обличчю ОСОБА_8 , чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не визнав, а за ч. 2 ст. 186 КК України визнав частково. У своїх поясненнях ОСОБА_9 зазначив, що 28.10.2014 року о другій годині ночі після невеликої сварки з потерпілою він дійсно забрав мобільний телефон, який побачив на сходах. На слідуючий день він намагавсь віддати телефон потерпілій, але її вдома не було. 2.11.2014 року до нього додому приходила потерпіла ОСОБА_8 , вибили двері у його квартирі, ходила по кухні і він її вдарив декілька разів. ОСОБА_6 вважає, що потерпіла сама спровокувала його на протиправні дії щодо себе.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана належна юридична оцінка.

За таких обставин суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні інкримінованих дій і правильно кваліфікував їх за ст.ст. 125 ч. 1, 186 ч. 2 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Як того вимагає ст. 409 ч. 2 КПК України підставами для скасування вироку суду при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь суспільної небезпеки скоєних ним кримінальних правопорушень, його вік, сімейний стан, стан здоров`я, думку потерпілої, яка не наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання. Зокрема, суд зважив на те, що було вчинено і тяжке кримінальне правопорушення, прийшовши до обґрунтованого висновку про призначення покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Разом з тим вважає, що враховуючи відсутність будь-яких тяжких наслідків та відсутність претензій потерпілої як матеріального, так і морального характеру, думку потерпілої, яка не наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання, те що ОСОБА_6 на даний час працевлаштований, а тому можливо призначити йому покарання за ст. 186 ч. 2 КК України в мінімальних межах, передбачених санкцією статті закону.

При цьому, вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК України, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, схильний до скоєння суспільно небезпечних правопорушень, а також і те, що вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, має не зняту та не погашену судимість за корисний злочин, свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушень, передбачених ст. 125 ч. 1 КК України не визнав, а за ст. 186 ч. 2 КК України визнав частково, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку і небажання стати на шлях виправлення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе лише за умови ізоляції його від суспільства.

Доводи прокурора про необґрунтованість вироку в частині призначення покарання, у зв`язку із застосуванням ст. 75 КК України колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, а тому вирок в частині призначеного основного покарання підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного основного покарання скасувати.

ОСОБА_6 призначити покарання за ст. 125 ч. 1 КК України 100 годин громадських робіт, за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворої міри покарання більш суворою, остаточно до відбування покарання ОСОБА_6 призначити 4 роки позбавлення волі, взявши його під варту в залі суду.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 перебування його під вартою з 11.11.2014 року по 06 лютого 2015 року.

В решті вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3