АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

провадження №11/791/156/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія умовно-дострокове звільнення Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2015 року лютого місяця 19 дня Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали справи за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Суворовського районного суду м.Херсона від 30 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою стосовно

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 засудженого народження раніше судимого .

- 18.12.1997 р. - Київським районним судом м. Одеси за ст. 140 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 23.11.1999 р. умовно- достроково на 8 місяців 15 днів.

- 24.01.2002 р. - Ленінським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч.3, 309 ч.1, 42, 71 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 17.12.2004 р. умовно- достроково 16.12.2004 р. на 10 місяців 1 день.

- 20.10.2005 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ст. 115 ч.1, 71 КК України до 10 років 6 місяців позбавлення волі.

- 09.12.2010 року Ладижинським міським судом Вінницької області за ст. 309 ч.2, 71 КК України до 5 років 6 місяців 4 днів позбавлення волі,

відмовлено у задоволені подання адміністрації Херсонської виправної колонії №61 УДПтС України в Херсонській області про звільнення від подальшого відбування покарання.

Відмовляючи у задоволенні подання суд вказав, що враховуючі тяжкість злочину, особу засудженого відсутні достатні підстави для його звільнення.

У своїй апеляційній скарзі з доповненнями адвокат вважає, що постанова суду винесена з порушенням вимого кримінально-процесуального закону так, як вона є не вмотивованою стверджує, що судом не достатньо враховано особу засудженого та знехтувані положення ст.81 КПК України, а саме необхідний строк відбування покарання, працевлаштування, позитивні характеристики. Вважає, що суд безпідставно послався на попередні судимості та умовно дострокове звільнення, що вже було враховано при постановленні попередніх вироків. Просить ухвалу суду скасувати, звільнити засудженого ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання.

Засуджений у своїй апеляційній скарзі, вважає ухвалу суду незаконною, вказує, що судом не в повній мірі враховано його виправлення, працевлаштування, тяжкість його захворювання, строк відбутого покарання. Просить ухвалу суду скасувати, звільнити його від подальшого відбування покарання.

Перевіривши матеріали провадження, думку адвоката який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав їх необґрунтованими, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав.

На думку колегії висновок суду відповідає матеріалам провадження і вимогам діючого законодавства.

Відповідно до положень п.2 Пленуму верховного суду України №2 від 26.04.2002 року умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Зі змісту вказаної постанови Пленуму вбачається, що під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення особи судом враховується не тільки фактичний строк відбутого покарання та поведінка засудженого під час його відбування як це передбачено положеннями ст..81 КК України, а і дані про попередні судимості, тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів.

У своїй ухвалі суд першої інстанції належним чином обґрунтував рішення про відмову в умовно достроковому звільненні засудженого ОСОБА_8 , від відбування покарання, пославшись на характер та тяжкість вчинених ним злочині, особу засудженого.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 раніше засуджувався 4 рази, в тому числі за вчинення особливо тяжких злочинів, судимості за які не знято та не погашено.

Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_8 раніше звільнявся умовно-достроково, проте протягом невідбутої частини покарання належних висновків не зробив та вчинив особливо тяжкий злочин,. Під час відбування покарання на шлях виправлення не став і скоїв новий злочин за ч.2 ст.309 КК України за, що був засуджений до 5 років 6 місяців 4 днів позбавлення волі.

Зазначене підтверджує, що покарання призначене ОСОБА_8 не досягло мети його виправлення та запобіганню вчинення ним нових злочинів і вказує на його небажання стати на шлях виправлення.

Твердження апеляційної скарги захисника, що адміністрація колонії прийшла до висновку що ОСОБА_9 довів своє виправлення є неспроможними так як засуджений був переведений до Херсонської ВК №61 лише 28.07.2014 року і на думку колегії суддів у строк менший ніж 5 місяців вивчити особистість засудженого щоб зробити висновок про його виправлення адміністрація колонії змоги не мала.

Стосовно доводів апеляційних скарг захисника та засудженого, що ОСОБА_8 працював протягом всього терміну відбування покарання то вони є необґрунтованими, так як відповідно до довідки про заробітну платню ОСОБА_8 був працевлаштований лише останні три місяці перед внесенням до суду подання про його умовно-дострокове звільнення, а виконання робіт по благоустрою установи згідно з положеннями ч.3 ст. 107 КВК України є обов`язком засуджених.

Крім того, як вбачається з довідки про стягнення та заохочення ОСОБА_8 з моменту його засудження заохочувався лише 5 разів і ці заохочення носили епізодичний характер з великим проміжком у часі між ними, 2 з яких він отримав в 2012 році, а останні два у 2014 році, що вказує на несистематичну зразкову поведінку засудженого.

Таким чином на думку колегії суддів в матеріалах провадження немає достовірних даних виправлення засудженого його сумлінне ставлення до праці, зразкову поведінку. Тому, вважає, що підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого відсутні.

Враховуючи викладене ухвала суду першої інстанції є законною і вона зміні або скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Суворовського районного суду м.Херсона від 30 грудня 2014 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: (три підписи)
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2 .