Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/64/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.02.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційні скарги ст. прокурора прокуратури м. Олександрії ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0001028 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 22 червня 1993 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ст. 94 КК України в редакції 1960 року до 7 років позбавлення волі;

- 18 вересня 2000 року Олександрійським міським судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 206 КК України в редакції 1960 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 26.01.2006 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 186 КК України до 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, згідно постанови Олександрійського міськрайонного суду від 21.06.2006 року іспитовий строк скасовано і направлено засудженого в місця позбавлення волі,

- 11 серпня 2009 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 березня 2013 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 10 днів,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду від 11 серпня 2009 року і за сукупністю вироків остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 місяців. Також вироком вирішено питання щодо речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що 21 травня 2014 року близько 15 год. 30 хв., знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , розпивав алкогольні напої разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 під час чого між ними виникла сварка. ОСОБА_8 зайшов до своєї квартири АДРЕСА_3 зазначеного будинку взяв кухонний ніж, яким з мотивів особистої неприязні умисно наніс ОСОБА_10 удар в ділянку грудної клітки, заподіявши потерпілому тяжке тілесне ушкодження як небезпечне для життя в момент заподіяння.

В апеляціях:

-прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи та юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_8 , просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання. Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати не відбуте покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду від 11.08.2009 року та за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

В обґрунтування свої вимог зазначив, що ОСОБА_8 будучи неодноразово засуджений за вчинення тяжких злочинів, на шлях виправлення не став, знову вчинив кримінальне правопорушення в період невідбутої частини покарання за попереднім вироком, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості, що відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 ч.2 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

-обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи та юридичну кваліфікацію своїх дій, просить скасувати вирок суду в зв`язку з допущенням грубих порушень вимог Кримінального та Кримінально процесуального кодексу, посилаючись на те, що він отримав вказаний вирок лише 12.11.2014 року, коли саме був постановлений даний вирок він не знає, оскільки не був присутній в судовому засіданні, відеоконференц зв`язок не проводився. Також вказав, що хворіє на психічні розлади, що судом враховано не було.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_11 та його адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, а апеляцію прокурора залишити без задоволення, висновок прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, а апеляцію обвинуваченого просив залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із сторін і учасників кримінального провадження не оскаржуються.

Так, допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винним і пояснив, що 21 травня 2014 року він з потерпілим ОСОБА_10 у дворі будинку АДРЕСА_2 вживав спиртні напої, після чого, взявши залишок спиртного, зайшов до себе в квартиру. Через деякий час почув стук у двері квартири, які відчинила його бабуся ОСОБА_12 , після чого він почув її крик з тамбура біля дверей. Вийшовши подивитися, що трапилось побачив, як ОСОБА_10 притиснув бабусю до стіни, а потім куском цеглини вдарив його по руці. У відповідь він повернувся в квартиру, схопив на тумбочці кухонний ніж і «в гарячці» ножем вдарив ОСОБА_10 в спину, після чого повернувся в квартиру, де чекав приїзду міліції. Визнає свої дії неправильними і жалкує про те, що сталося.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснив суду, що вдень 21 травня 2014 року він разом із ОСОБА_8 вживав спиртні напої у дворі будинку АДРЕСА_2 . Між ними виник конфлікт із-за того, що ОСОБА_8 заборгував йому 10 грн. за куртку, яку він раніше продав ОСОБА_8 . Після того, як ОСОБА_8 пішов до себе в квартиру, він пішов за ним, постукав у двері, вимагаючи повернення 10 грн., після чого попрямував в квартиру АДРЕСА_4 до своєї тітки в цьому ж будинку. У відповідь ОСОБА_8 вибіг із квартири, догнав його і вдарив ножем. Заперечує, що в цей час з квартири виходила баба обвинуваченого, яку він нібито штовхав чи притискав до стіни.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції пояснила, що її онук ОСОБА_8 , 21 травня 2014 року разом з ОСОБА_10 у дворі будинку вживав спиртні напої, але заперечує, що ОСОБА_10 штовхав її в під`їзді біля квартири.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснила, що 21 травня 2014 року близько 15 год. 00 хв. їй зателефонувала сусідка і повідомила, що її племінник ОСОБА_10 лежить на другому поверсі в під`їзді її будинку в крові. Вийшовши з квартири побачила ОСОБА_10 , який лежав без свідомості на сходовій площадці в калюжі крові. Викликавши «швидку допомогу» вибігла у двір будинку де бачила ОСОБА_14 та його бабу ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції пояснила, що 21 травня 2014 року близько 15 год. 30 хв. вона зі своєї квартири АДРЕСА_5 чула крики про допомогу. Коли вийшла з квартири, біля дверей побачила ОСОБА_10 , який лежав без свідомості на площадці.

Крім того вина ОСОБА_8 , підтверджується наступними матеріалами:

- протоколом огляду місця події від 21 травня 2014 року - квартири АДРЕСА_6 де вилучено кухонний ніж зі слідами плям бурого кольору, схожих на кров;

- висновком судово-медичної експертизи відповідно якої потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани грудної клітини, яка проникає у ліву плевральну порожнину з ушкодженням лівої легені, пневмогемотораксу зліва, міжтканинної емфіземи лівих пахвинної та надключичної ділянок, травматичного шоку 2 ступеню, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що являються небезпечними для життя в момент заподіяння.

Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що доводи обвинуваченого про те, що нібито потерпілий кидав в нього цеглину та застосовував фізичне насильство до його баби ОСОБА_12 , є надуманими з метою пом`якшення відповідальності за скоєне та які спростовуються сукупністю наведених вище доказів, не вірити яким суд підстав не знайшов і оцінив їх критично.

За вказаних обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 кваліфікувавши дії останнього за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжкого, як особа обвинувачений за місцем останнього відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується позитивно, в скоєному щиро розкаявся. Потерпілий ОСОБА_10 відмовився від цивільного позову, наполягав на мінімальній мірі покарання, що суд в сукупності визнав обставинами, які пом`якшують покарання. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти життя і здоров`я особи, за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, згідно висновку судово-наркологічної експертизи страждає на психологічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний тяжкий злочин в період умовно-дострокового звільнення. З наведених підстав суд першої інстанції правильно дійшов висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті закону з частковим приєднанням на підставі ст. 71 КК України невідбутого покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.08.2009 року.

З огляду на вказане, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства і призначив ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі, яке як вважає колегія суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що він не знав про постановлений відносно нього обвинувальний вирок, оскільки не був присутній при його проголошенні спростовується матеріали кримінального провадження, а саме: журналом судового засідання та аудіо-записом судового засідання від 16.10.2014 року, відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_8 був присутній, як під час розгляду кримінального провадження так і під час оголошення вироку. Про присутність ОСОБА_8 при проголошенні вироку також підтвердив під час апеляційного перегляду справи сам обвинувачений та його захисник. Твердження обвинуваченого про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував його стан здоров`я також спростовується матеріалами справи, так як суд за вчинений злочин призначив обвинуваченому майже мінімальний розмір покарання.

Доводи апеляцій прокурора про те, що призначене ОСОБА_8 судом покарання не відповідає особі обвинуваченого внаслідок мякості і, що саме більш тяжке покарання буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи. Так, прокурором не доведено з яких підстав більш тяжке покарання саме у виді 8 років позбавлення волі, буде достатнє й необхідне для виправлення обвинуваченого, а в свою чергу суд, призначаючи обвинуваченому покарання, врахував обставини справи за яких було спричинено тілесні ушкодження потерпілому та думку останнього, який відмовився від цивільного позову та наполягав на мінімальній мірі покарання обвинуваченому.

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляціях не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги старшого прокурора прокуратури м. Олександрії та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2