АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/654/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 641/184/15-К
Категорія: ст.263 ч.1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000010 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, затверджено угоду про визнання винуватості від 08.01.2015 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_8 та прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_9 . Визнано
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Селище Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, українця, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно до ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладення на нього обов`язки, передбачені п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз в сумі 8029 (вісім тисяч двадцять дев`ять) гривня 12 копійок.
Згідно вироку, у квітні 2014 року, точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , який в подальшому добровільно відмовився від скоєння кримінального правопорушення, вступили в злочинну змову, спрямовану на придбання, зберігання та перевезення певної кількості вибухових речовин або пристроїв до м. Києва.
Після цього ними був розроблений план, відповідно до якого кожен з них повинен виконувати певні функції:
ОСОБА_11 зберігати придбану ними вибухову речовину і у вказаний ними час передати її уповноваженій на то особі;
ОСОБА_12 забезпечити перевезення вибухової речовини із м. Харкова до м. Києва. При цьому перевезення вибухової речовини він може здійснити особисто, або через іншу особу;
ОСОБА_10 та ОСОБА_14 у м. Києві отримати вибухову речовину, забезпечити її зберігання на території міста. Крім того вони повинні підібрати місце для можливого використання вибухового пристрою, виготовленого із неї, під час скоєння злочину.
Реалізуючи злочинний умисел групи і діючи суворо з відведеною йому роллю, узгоджено із співучасниками, в період з 26 квітня по 02 травня 2014 року за невстановлених слідством обставин ОСОБА_11 , незаконно, не маючи на те передбаченого законом дозволу, придбав 8 конструктивно оформлених зарядів бризантної вибухової речовини «шашка-детонатор Т400-Г» та 10 електродетонаторів ЕД-8, якіпереніс та зберігав за місцем своєї роботи в підсобному приміщенні супермаркету «Оплот», розташованого за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 167/1.
02.05.2014 під час телефонних розмов ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 прийняли рішення, що для реалізації їх злочинного умислу, вибухову речовину до м. Києва необхідно перевезти наступного дня. При цьому ОСОБА_12 повинен знайти особу, яка безпосередньо перевезе вибухову речовину із м. Харкова до м. Києва, а ОСОБА_14 було поставлено в обов`язок зустріти кур`єра, отримати вибухову речовину та забезпечити її зберігання в потаємному місці.
Реалізуючи злочинний умисел групи, ОСОБА_12 подзвонив своїй знайомій ОСОБА_15 та запропонував їй за грошову винагороду перевезти із м. Харкова до м. Києва певну валізу, не ставлячи їй до відома, що у валізі буде знаходитись вибухова речовина. Отримавши від останньої згоду, ОСОБА_12 , діючи відповідно до відведеної йому ролі, узгоджено із співучасниками, 03.05.2014 в 12.30 подзвонив ОСОБА_16 на мобільний телефон і запропонував передати йому зазначені вибухові речовини, на що останній погодився.
Того ж дня, близько 18.30 ОСОБА_12 прийшов в обговорене з ОСОБА_17 місце - у двір супермаркету «Оплот», розташованого за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 167/1, де став чекати на ОСОБА_18 . Останній з метою конспірації подзвонив на мобільний телефон ОСОБА_19 , який працює у вказаному супермаркеті «Оплот», та попросив останнього взяти в підсобному приміщенні пакет і передати його ОСОБА_12 на вулиці біля супермаркету. При цьому ОСОБА_20 не розповідав ОСОБА_19 що у пакеті, який слід передати ОСОБА_12 , знаходяться вибухові речовини. ОСОБА_19 , не будучи обізнаним про дійсний намір ОСОБА_18 , взяв вказаний тим пакет та виніс його на вулицю до входу у супермаркет «Оплот», де передав його ОСОБА_12 , який таким чином незаконно придбав вибухові речовини, яки в ньому знаходились.
Реалізуючи злочинні дії групи, ОСОБА_12 в той же день, близько 19.00 незаконно, не маючи на то передбаченого законом дозволу, перевіз вказану вибухову речовину на зупинку громадського транспорту «Депо № 2» по пр. Героїв Сталінграду в м. Харкові, де передав, тобто збув, ОСОБА_15 пакет з вибухівкою та гроші на проїзд до м. Києва.
Того ж вечора ОСОБА_15 , не будучи обізнаною у вмісті отриманого від ОСОБА_12 пакету, на громадському транспорті перевезла його до м. Києва, про що повідомила останнього. У зв`язку з тим, що ОСОБА_14 , в чий обов`язок відповідно до розподілу ролей входило отримання вибухової речовини, не прибув на зустріч, добровільно відмовившись тим самим від доведення до кінця злочинного умислу групи, ОСОБА_15 подзвонила ОСОБА_12 і повідомила про це. ОСОБА_12 , у свою чергу, повідомив по неявку ОСОБА_14 . ОСОБА_13 , який, забезпечуючи реалізацію злочинного умислу групи, передзвонив ОСОБА_10 і поклав на нього обов`язок отримати та сховати вибухову речовину.
04.05.2014 біля 07.44 ОСОБА_15 біля б.6/10 по вул. Грінченка м. Київ зустрілась з ОСОБА_10 , який незаконно, не маючи на то передбаченого законом дозволу, отримав, тобто придбав, від неї пакет з вибуховою речовиною, яку заховав та зберігав у потаємному місці, розташованому поблизу.
29.05.2014 в період з 22.23 до 23.50 під час огляду ділянки місцевості біля будинку 6/10 по вул. Грінченка в м. Києві працівниками міліції було виявлено та вилучено:
8 конструктивно оформлених зарядів бризантної вибухової речовини «шашка- детонатор Т400-Г» загальною масою 3185 г, які, згідно з висновком судової вибухо-технічної експертизи № 200 від 30.05.2014, є вибуховою речовиною,
8 штатних засобів ініціювання - електродетонаторів ЕД-8, які, відповідно до висновку судової вибухо-технічної експертизи № 200 від 30.05.2014, містять комбінований заряд вибухової речовини: ініціююча вибухова речовина - гримуча ртуть, масою від 0,25 г до 0,35 г; заряд бризантної вибухової речовини - гексоген, масою від 0,9 г до 1,1 г та бризантна вибухова речовина - ТЕН, масою від 0,9 г до 1,1 г, кожний.
Вказані вибухову речовину і штатні засоби ініціювання - електродетонатори ЕД-8 ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за попередньою змовою та вгрупі між собою незаконно, не маючи на то передбаченого законом дозволу, придбали, перевезли та зберігали.

В апеляційній скарзі, із зміненими апеляційними доводами та проханням, захисник ОСОБА_7 просить вирок районного суду змінити, виключивши з нього покладений на обвинуваченого, відповідно до ст.76 КК України, обов`язок - «періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції»; скасувати змінений вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року стосовно ОСОБА_8 та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі положення ч.3 ст.263 КК України. В своїх апеляційних доводах апелянт вказує на те, що ОСОБА_8 дійсно вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.263 КК України, але він добровільно видав правоохоронним органам зброю, бойові припаси, вибухову речовину або вибухові пристрої, а тому, відповідно до ч.3 ст.263 КК України, його належить звільнити від кримінальної відповідальності, а укладена з прокурором угода ці обставини не охоплювала, оскільки фактично була нав`язана обвинуваченому. Також захисник вказував на передчасність затвердження угоди судом, оскільки обставини справи та зміст пред`явленого обвинувачення вимагали більш ретельного виконання вимог ст. 474 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника, який підтримав свою змінену апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо можливості задоволення апеляційного скарги в частині зміни оскаржуваного вироку та виключення з нього п.4 ч.1 ст.76 КК України, а також думку прокурора щодо необхідності скасування оскаржуваного вироку внаслідок допущених судом істотних порушень кримінального процесуального закону,колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга апелянта підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні вибухових речовин. Натомість суд першої інстанції вказав у оскаржуваному вироку (арк.31) про вчинення ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 незаконного придбання, перевезення та зберігання вибухових речовин і штатних засобів ініціювання за попередньою змовою та в групі між собою, чим безпідставно, тобто всупереч вимог норм ст.337 КПК України, вийшов за межі судового розгляду та фактично пред`явленого обвинувачення.

Крім того, наявність доводів та тверджень сторони захисту щодо вимушеність підстав для укладання угоди та існування підстав для звільнення від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.263 КК України свідчить про неналежне дотримання судом вимог ч.7 ст.474 КПК України стосовно з`ясування підстав і умов угоди, що порушують права чи інтереси сторін, тобто в даному випадку безпосередньо обвинуваченого.

Доводи захисника з посиланням на письмову заяву ОСОБА_8 на ім`я слідчого про бажання вказати місце знаходження вибухових речовин та пристроїв, що датована раніше ніж протокол затримання, колегія суддів вважає слушними, оскільки належне дослідження цих обставин, унеможливлювало затвердження судом угоди про визнання винуватості, що чітко передбачено нормами ст.474 ч.6 КПК України, оскільки суд не обмежений процесуально при розгляді питання щодо затвердження угоди витребувати документи, а також викликати в судове засідання будь-яких осіб та опитувати їх.

Разом з цим неналежне виконання судом вимог ч.ч. 4, 6 ст. 474 КПК України, а саме в частині, що обвинувачений має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, а також суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді; для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх - обумовили передчасність судового рішення щодо затвердження угоди про визнання винуватості.

Також колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на неконкретність кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки лише за змістом фактичних обставин, що зазначені у обвинувальному акті та угоді інкримінований злочин, ОСОБА_8 вчинив за попередньою змовою групою осіб, без вказівки про місце та час цієї події в обвинувачені, що вимагало додаткової кваліфікації, згідно норм ст.28 КК України. Достеменне визначення у цьому питанні впливає на правильність визначення територіальної підсудності, відповідно норм ст.32 КПК України, але при цьому належить взяти до уваги те, що згідно п.6 ч.2 ст.412 КПК України порушення правил підсудності належить врахувати як підставу, за якою судове рішення в будь-якому разі підлягає.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 та п.6 ч.2 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1,3 ч. 1 ст. 409, ст. 410 п. 2 КПК України.

Апеляційні доводи та прохання захисника ОСОБА_7 в частині необхідності звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі положення ч.3 ст.263 КК України, колегія суддів вважає передчасними, оскільки ці обставини підлягають дослідженню під час нового судового розгляду, а вирок скасовується лише внаслідок встановлення істотних процесуальних порушень. Згідно ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, в тому числі норм ст.415 ч.3 та ст. 416 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п.п. 1,3; 410 п. 2; ст. 412 ч.ч. 1, 2 п.6; 418; 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_22