Ухвала

іменем україни

9 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1,
суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі ОСОБА_5,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016, за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 13 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Луцька, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6,

в с т а н о в и л а:

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 8 липня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 408 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 13 листопада 2014 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м'якості. Посилається на ту обставину, що апеляційний суд належним чином не перевірив усіх доводів апеляційної скарги прокурора, не врахував обставини вчинення злочину, його наслідки, а також особу засудженого, в результаті чого безпідставно залишив без зміни вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 засуджено за те, що він 28 квітня 2014 року, приблизно о 20 год. 30 хв., самовільно залишив місце служби - розташування табірного збору військової частини НОМЕР_1 (АДРЕСА_2), чим вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилення від військової служби.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідне й достатнє для виправлення винної особи та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом апеляційної інстанції, при перегляді вироку суду першої інстанції, було вірно встановлено, що покарання ОСОБА_4 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом'якшують і обтяжують покарання.

Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_4, призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст. 408 КК України та звільняючи від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, місцевий суд виходив з того, що засуджений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Одночасно судом враховано й конкретні обставини кримінального провадження та негативну характеристику за місцем проходження служби.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Дані обставини були предметом дослідження суду апеляційної інстанції при перегляді кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора.

На вимогу ст. 419 КПК України, при перегляді кримінального провадження, апеляційним судом належним чином перевірено наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи та прийнято рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 13 листопада 2014 року щодо ОСОБА_4 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3