Справа № 744/1463/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/263/2015
Категорія - ч.2 ст.121 КК УкраїниДоповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000248 за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Бригинці Бобровицького району Чернігівської області, мешканець АДРЕСА_1 , розлучений, освіта середня, не працює, раніше судимий:

1) 07.02.1992 року Семенівським районним судом за ч.1 ст.117, ст.14 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

2) 08.06.1995 року тим же судом за ст.206, ч.2 ст.142 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією ? частини майна;

3) 25.07.2000 року тим же судом за ст.102, ст.14 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;

4) 18.09.2003 року тим же судом за ч.2 ст.185, ст.395, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

5) 23.09.2004 року тим же судом за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці;

6) 27.12.2005 року тим же судом за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;

7) 01.07.2008 року тим же судом за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

8) 23.09.2010 року тим же судом за ч.2 ст.185, ч.1 ст.310, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці;

засуджений за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу його фактичного затримання з 24 жовтня 2014 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 та стягнуто на його користь з обвинуваченого ОСОБА_7 4155 грн. матеріальної шкоди та 7000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 23 жовтня 2014 року, близько 23.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 у господарстві, розташованому по АДРЕСА_2 , за місцем тимчасового мешкання ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, доводячи свій злочинний намір до кінця та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно завдав потерпілій ОСОБА_11 не менше семи ударів фрагментом дерев`яної дошки та руками в область голови та обличчя, чим спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження, від яких остання через певний проміжок часу померла.

Не погодившись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, призначивши йому покарання в межах санкції даної статті. В обґрунтування скарги посилається на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що органом досудового розслідування, а також під час підготовчого судового засідання було порушено вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Вказав, що ОСОБА_7 ставилося до вини тільки нанесення не менше семи ударів дерев`яною дошкою та руками в область голови та обличчя потерпілої, проте залишилось невстановленим, хто наніс 5 ударів по лівій руці потерпілої і 2 удари по правій. Також стороною обвинувачення не вказане точне місце вчинення кримінального правопорушення. Крім того, згідно пояснень свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , а також і самого обвинуваченого, сварка між ним та потерпілою виникла близько 19 години, тоді як в обвинувальному акті вказано, що злочин вчинено близько 23 години. Також вказав, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом в даному кримінальному провадженні, оскільки не був одразу підписаний всіма учасниками та у вступній частині даного протоколу не були вказані всі учасники слідчої дії. Суд взагалі не надав оцінку і залишив поза увагою факт знищення (зникнення) такого важливого доказу, який було вилучено на місці вчинення злочину це дві перчатки, які слідчим не оглядались, не досліджувались експертним шляхом і не встановлювалося кому вони належать. Зазначив, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, в судовому засіданні не була доведена, а вирок ґрунтується тільки на непрямих доказах і на припущеннях, тобто жодного прямого доказу вини ОСОБА_7 стороною обвинувачення не надано.

Обвинувачений ОСОБА_7 , не погодившись з вироком місцевого суду, звернувся з апеляційною скаргою, яка аналогічна за змістом зі скаргою його захисника, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та постановити новий, яким визнати його винним за ч.1 ст.122 КК України.

У своїх запереченнях прокурор просив апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Зазначає, що вирок є законним, обґрунтованим та повністю відповідає обставинам справи, а посилання апелянта на процесуальні порушення під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження вважає захисною позицією з метою уникнення ОСОБА_7 встановленої Кримінальним кодексом України відповідальності.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду, як і під час судового розгляду в місцевому суді, обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України не визнав, визнавши лише факт нанесення ним потерпілій двох ударів по руці, від чого могли утворитись тілесні ушкодження у вигляді перелому. Тяжкі тілесні ушкодження він потерпілій не наносив. Підтвердив покази, дані ним в суді першої інстанції.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитана у місцевому суді в якості свідка ОСОБА_13 показала, що 23 жовтня 2014 року вона протягом дня знаходилась у компанії знайомих ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , де вони у різних місцях, у тому числі у неї вдома вживали спиртні напої. До неї додому також прийшла її мати ОСОБА_16 . Після вживання спиртних напоїв, виникла сварка між ОСОБА_7 та ОСОБА_17 . На вимогу покинути будинок, останні вийшли у двір господарства, де крики продовжувались. ОСОБА_13 чула, як щось декілька разів гупнуло, а коли стихло все, вона трохи відчинила двері, але не виходила надвір, а потім закрила двері та лягла спати. У дворі вона нічого не бачила. Її мати пішла до себе додому. Вранці прийшов ОСОБА_7 та запитав де знаходиться його співмешканка, але вона відповіла, що її немає. Вона думала, що ОСОБА_7 та ОСОБА_18 пішли додому разом. Через деякий час ОСОБА_7 затягнув ОСОБА_19 до будинку, сказавши при цьому, що вона змерзла та їй необхідно зігрітись. ОСОБА_7 поклав ОСОБА_19 на ліжко, і сам приліг. Просив «швидку допомогу» не викликати. Через деякий час ОСОБА_7 поїхав на велосипеді у центр міста, а ОСОБА_18 залишилась на ліжку і не ворушилась, не розмовляла, тому у неї викликав сумнів, чи дихає взагалі остання чи ні. Вона побігла до свого батька ОСОБА_20 та йому повідомила про свої сумніви. Прийшовши додому разом з батьком, який перевірив чи дихає ОСОБА_18 , та впевнившись, що не дихає, викликав «швидку допомогу» та працівників міліції.

Свідок ОСОБА_21 у місцевому суді показала, що 23 жовтня 2014 року, вона прийшла до доньки ОСОБА_13 , де разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_22 вживали спиртне. У будинку виник конфлікт між ОСОБА_23 та ОСОБА_22 , і вони вийшли у двір господарства. ОСОБА_14 чула, що у дворі щось гупнуло, а коли все стихло, то вона вирішила піти додому. У дворі вона бачила ОСОБА_19 , яка лежала на стежці обличчям до землі. Крові у ОСОБА_15 вона не бачила, бо вже сутеніло. ОСОБА_14 думала, що ОСОБА_18 у нетверезому стані, тому лежить на землі.

Свідок ОСОБА_24 показав, що приблизно у жовтні 2014 року вранці, біля 06 години, до нього додому прибігла донька ОСОБА_13 та повідомила, що у неї знаходиться ОСОБА_18 , яка ймовірно не дихає. Він приблизно між 6 та 7 годиною ранку прийшов у будинок доньки та впевнився у тому, що ОСОБА_18 дійсно не дихає, а тому викликав «швидку допомогу» та працівників міліції.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що після конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 ввечері 23 жовтня 2014 року та після того, як вони разом вийшли з будинку ОСОБА_25 , ніхто не бачив потерпілу живою.

Крім показів свідків, вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 24 жовтня 2014 року, згідно якого оглянуто господарство АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_12 . У будинку виявлений труп ОСОБА_11 з численними тілесними ушкодженнями. В ході огляду місця події виявлені сліди речовини бурого кольору на дровах, на столі, клубку ниток, на фрагментах деревини, які знаходились на подвір`ї господарства (т.1, а.с.62 -69);

- висновком експерта за № 108 від 12.12.2014 року, згідно яких при судово-медичній експертизі трупа громадянки ОСОБА_11 виявлений комплекс тілесних ушкоджень у вигляді:

1) закрита внутрішньо - черепна травма, зливні синці на обличчі, синці обох вушних раковин, забійна рана на верхньому повіку лівого ока по зовнішній поверхні, крововиливом у шкірно-м`язовий лоскут голови з боку їхньої внутрішньої поверхні, 140 мл рідкої крові під твердою мозковою оболонкою, з субдуральною гематомою, котрий міг виникнути від дії тупого предмету (предметів) по механізму удару, оцінюється в комплексі, оскільки кожен наступний удар може усугубити тяжкість черепно-мозкової травми в цілому, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень з небезпекою для життя в момент спричинення;

зливний синець на зовнішній поверхні лівої руки (починаючи від рівня плечового суглобу до кінчиків пальців), зливний синець на зовнішній поверхні правого передпліччя, синець на тильній поверхні правої кисті, котрі могли виникнути від дії тупого предмету (предметів) по механізму удару, мають ознаки легких тілесних ушкоджень; не являються небезпечними для життя в момент спричинення;

забійна рана у 2-му міжпальцевому проміжку на тильній поверхні лівої кисті, забійна рана біля основи 1-го пальця лівої кисті, котрі могли виникнути від дії тупого предмету (предметів) по механізму удару, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, не являються небезпечними для життя в момент спричинення;

закритий перелом правої ліктьової кістки зі зміщенням відламків, котрий міг виникнути від дії тупого предмету (предметів) по механізму удару, має ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, не являється небезпечним для життя з моменту спричинення;

2) виявлені тілесні ушкодження на тілі трупа гр. ОСОБА_11 є прижиттєвими, на що вказує злияння ран при відсутності ознак їх загоєння, наявність крововиливів в оточуючі м`які тканини, виражений набряк в ділянках синців, перелому правої ліктьової кістки;

3) виявлені тілесні ушкодження на тілі трупа гр. ОСОБА_11 могли бути спричинені дією тупого предмету (дерев`яною дошкою, тощо);

4) локалізація та характер тілесних ушкоджень може вказувати на не менш як семиразове прикладення травмуючої сили в ділянку голови, не менше як п`ятиразове в ділянку лівої руки, не менше як двохразове в ділянку правої руки. Від одного травмуючого впливу могло виникнути декілька тілесних ушкоджень, так і декілька разові травматичні впливи в одну ділянку можуть проявитися одним тілесним ушкодженням;

5) тілесні ушкодження на тілі трупа гр. ОСОБА_11 у вигляді: зливного синця на зовнішній поверхні лівої руки (починаючи від рівня плечового суглобу до кінчиків пальців), забійної рани у 2-му міжпальцевому проміжку на тильній поверхні лівої кисті, забійної рани біля основи 1-го пальця лівої кисті, зливного синця на зовнішній поверхні правого передпліччя, синець на тильній поверхні правої кисті могли утворитися, в тому числі, під час самозахисту від нападника;

6) у момент спричинення тілесних ушкоджень потерпіла по відношенню до нападника могла перебувати у різноманітних положеннях, які могли змінюватись;

7) не виключена можливість здійснювання самостійних цілеспрямованих рухів після отриманих тілесних ушкоджень, від яких настала смерть, протягом короткого проміжку часу, обмеженим декільками десятками хвилин, об`єм даних рухів постійно зменшувався по мірі наростання клінічних проявів черепно-мозкової травми; після отримання тілесних ушкоджень, які не являються небезпечними для життя в момент спричинення, потерпіла могла здійснювати які-небудь самостійні дії (пересуватись, кричати);

8) потерпіла могла прожити короткий проміжок часу, що вимірюється від хвилини до десятків хвилин.

9) смерть її настала внаслідок набряка-набухання речовини головного мозку, який є ускладненням закритої внутрішньочерепної травми з внутрішньочерепними крововиливами (субдуральним та субарахноїдальним) над середніми частинами тім`яних долей головного мозку;

10) комплекс тілесних ушкоджень на тілі трупа гр. ОСОБА_11 у вигляді: закритої внутрішньочерепної травми із субдуральною гематомою, набряком-набуханням головного мозку, крововиливом в м`які покриви голови з боку їхньої внутрішньої поверхні по всім поверхням, 140 мл рідкої крові під твердою мозковою оболонкою, зливні синці на обличчі, синці обох вушних раковин, забійна рана на верхньому повіку лівого ока по зовнішній поверхні, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті; тілесні ушкодження у вигляді: синці, забійні рани на верхніх кінцівках, закритий перелом правої ліктьової кістки зі зміщенням відламків, не перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті;

11) при судово-імунологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_11 кров відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0 (т.1, а.с.97-103);

- висновком експерта № 259, згідно якого «кров трупа ОСОБА_11 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВ0. В слідах на змивах з підлоги, з трав`яного покриття, зіскобу з поверхні столу, вилучених з місця події, знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А і В. Таким чином, ймовірно, кров відноситься до групи АВ і походження її від потерпілої ОСОБА_11 не виключається. (т.1, а.с.104-107);

- висновком експерта № 258, згідно якого «кров потерпілої ОСОБА_11 відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВО. В слідах на спортивній шапці, куртці, джемпері та штанах вилучених у ОСОБА_7 , знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено антигени А і В. Таким чином, кров в цих слідах, ймовірно, відноситься до групи АВ і походження її від потерпілої ОСОБА_11 не виключається. (т.1, а.с.111-115);

- висновком експерта № 101, згідно якого «1) У ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: 2 саден на тильних поверхнях 3-4 пальців правої кисті в ділянках середніх суглобів, котрі могли бути спричинені від дії тупого предмета (предметів) по механізму тертя, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження могли бути спричинені 23.10.2014 року. 2) Виявлені тілесні ушкодженім на тілі гр. ОСОБА_7 не могли утворитись в результаті нанесення ударів дерев`яною палицею. 3) Виявлені тілесні ушкодження на тілі гр. ОСОБА_7 у вигляді 2 саден на тильних поверхнях 3-4 пальців правої кисті в ділянках середніх суглобів могли утворитись в результаті нанесення ударів останнім по твердому предмету (тілу людини) (т.1, а.с.165):

- висновком судово-психіатричної експертизи № 712, згідно якої «1. (1,2). У ОСОБА_7 в період часу, до якого відноситься діяння, у вчиненні якого він підозрюється, мав місце дисоціальний розлад особистості (Р60.2 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), який не позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. 2.(3,4,5,6). У ОСОБА_7 при теперішньому судово-психіатричному експертному дослідженні виявлений дисоціальний розлад особистості, за психічним станом він може вірно сприймати обставини, які мають значення для справи, та давати про них правильні показання, йому не показане застосування примусових заходів медичного характеру (т.1, а.с.174-177).

Таким чином, місцевий суд, дослідивши, ретельно перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, вірно прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах на порушення органом досудового розслідування та судом вимог кримінально-процесуального законодавства при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 спростовуються наступним.

Як убачається з матеріалів справи, під час досудового розслідування обвинуваченого ОСОБА_7 було ознайомлено зі змістом клопотання слідчого про продовження строку розслідування до трьох місяців від 16.12.2014 року та клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою від 16.12.2014 року, про що свідчить його підпис. Проте, жодних заперечень з даного приводу від нього не надійшло (т.1, а.с.179-180, 183-184).

Постановою прокурора Семенівського району від 16.12.2014 року строк досудового розслідування по кримінальному провадженню за № 0000248 від 24.10.2014 року відносно ОСОБА_7 продовжено до трьох місяців, тобто до 24.01.2015 року (т.1, а.с.181-182).

Таким чином, ухвалою слідчого судді Семенівського районного суду від 17.12.2014 року було обґрунтовано продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 30.12.2014 року, тобто в межах строку досудового розслідування.

За змістом ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Ухвалою Семенівського районного суду від 29.12.2014 року було призначено судовий розгляд у даному кримінальному провадженні та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до розгляду кримінального провадження по суті з оголошенням кінцевого процесуального судового рішення (т.1, а.с.24-25).

Згідно ухвали Семенівського районного суду від 13.01.2015 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 28 лютого 2015 року (т.1, а.с.189).

Посилання захисника та обвинуваченого на те, що у формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 досудовим слідством вказано лише завдання ним не менше семи ударів фрагментом дерев`яної дошки та руками в область голови та обличчя потерпілої, спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 108 від 08.12.2014 року, на підставі якого в обвинуваченні зазначений весь комплекс нанесених ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , при цьому звернута особлива увага на тяжкі тілесні ушкодження в області голови та обличчя, які стали причиною смерті останньої.

Наявність у обвинуваченого тілесних ушкоджень на правій руці, які він нібито отримав під час падіння з велосипеду на асфальтове покриття дороги, спростовуються висновком експерта № 101, згідно якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: 2 саден на тильних поверхнях 3-4 пальців правої кисті в ділянках середніх суглобів, котрі могли бути спричинені від дії тупого предмета (предметів) по механізму тертя, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження могли бути спричинені 23.10.2014 року. Виявлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_7 у вигляді могли утворитись в результаті нанесення ударів останнім по твердому предмету (тілу людини). Виявлені тілесні ушкодженім на тілі ОСОБА_7 не могли утворитись в результаті нанесення ударів дерев`яною палицею чи дерев`яною дошкою тощо, на яку посилається сам обвинувачений, вказуючи що вирвав дошку з рук ОСОБА_11 (т.1, а.к.п.165).

Посилання захисника, що судом не було надано оцінку і залишено поза увагою факт знищення (зникнення) доказу, який було вилучено на місці вчинення злочину двох рукавиць, спростовуються поясненнями допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_26 , який проводив огляд місця події - господарства ОСОБА_27 , в ході якого були вилучені рукавиці сірого кольору. Вказані рукавиці були оглянуті під час вказаної слідчої дії. Так як на них були відсутні пошкодження та сліди речовини бурого кольору, вони не були залучені як речовий доказ і були знищені.

Таким чином, позицію обвинуваченого та його захисника щодо допущених процесуальних порушень під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, колегія суддів розцінює як захисну, з метою уникнення ОСОБА_7 відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеним.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, посередню характеристику за місцем проживання; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставини, які обтяжують покарання - скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину, та прийшов до правильного висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, передбачений санкцією частини статті КК України, за якою його притягнуто до кримінальної відповідальності, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , суд першої інстанції допустився помилки.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_10 є дядьком покійної ОСОБА_11 і проживали вони окремо за різними адресами (а.с.52-56).

Таким чином, ОСОБА_10 не входить до кола осіб, яким відшкодовується моральна шкода на підставі ст.1168 ЦК України.

А тому рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 7000 грн. скасувати, відмовивши потерпілому ОСОБА_10 у задоволенні цих позовних вимог.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4