Справа № 156/869/14-к Провадження №11-кп/773/22/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.122 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2015 року м. Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 10 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одружений, механік ДП «Передпускової дирекції шахти №10 м. Нововолинська», раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді 2 (двох) років виправних робіт по місцю праці з відрахуванням в дохід держави 15 % від суми його заробітку.

Позов прокурора Іваничівського району задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь Нововолинської міської ради 4 074 грн. 84 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Позов ОСОБА_9 про солідарне стягнення з ОСОБА_7 та ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» на загальну суму 104 843 грн. 15 коп. залишено без розгляду.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винними і засуджений за те, що він 28 січня 2014 року біля 8 години, перебуваючи на території ДП «Передпускова дирекція шахти №10 Нововолинськ», в зв`язку із виконанням своїх обов`язків, знаходячись біля нульової відмітки кліткового ствола, перестрів потерпілого ОСОБА_9 , який в цей час ішов на наряд до директора шахти, на ґрунті неприязних особистих стосунків, підійшовши ззаду, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс йому два удари тупим, твердим невстановленим предметом в область голови, а також різко потягнув його за праву руку.

Згідно висновку судово-медичної експертизи за №49 від 03.03.2014 року в результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, а саме вивих акроміального кінця правої ключиці за ознакою тривалості розладу здоров`я, а рани на правій та лівій потиличній ділянці голови відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, де вказує на порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд, визнаючи ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, у вироку послався на показання свідків, які на думку захисту, є недопустимими, оскільки є похідними від показань потерпілого та його дружини, які є зацікавленими у даній справі, і вони не підтверджуються іншими належними доказами. Крім того, вважає, що стороною обвинувачення жодним чином не доведено мотив вчинення злочину. Вказує і на те, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які постійно були біля місця події, не бачили ні ОСОБА_9 ні ОСОБА_7 біля нульової відмітки. Вважає, що лише показаннями потерпілого та висновок судово-медичної експертизи, яким встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. Зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги той факт, що на досудовому слідстві, 12.06.2014 року уже була винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з неможливістю довести вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.125 КК України. Крім того, зазначає, що судом дії ОСОБА_7 безпідставно були кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, оскільки згідно судово-медичної експертизи №49 від 03.03.2014 року потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, які могли виникнути від падіння із висоти власного зросту. Такі показання експерт давав і в судовому засіданні. Потерпілий ОСОБА_9 також пояснив, що ОСОБА_7 спочатку наніс йому удар в голову ззаду, потім вдарив другий раз в голову, після чого схопив його за руку та штовхнув. Від поштовху потерпілий впав. А тому, на думку захисту, злочин необхідно було кваліфікувати за ст.128 КК України. Апелянтом також ставиться питання і про те, що суд першої інстанції на порушення вимог ст.22 КПК України, з власної ініціативи, викликав та допитав у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 .

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити виправдальний вирок, яким ОСОБА_7 визнати невинним та виправдати у скоєнні злочину відповідальність за який передбачена ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку з недоведеністю його вини.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав частково, просив дії обвинуваченого перекваліфікувати на ст.128 КК України, потерпілого та його представника, які просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності.

З показань потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що 28.01.2014 року біля 08 год. він ішов з котельні на наряд до директора шахти. Коли проходив біля нульової відмітки кліткового стволу, відчув сильний удар тупим твердим предметом ззаду по голові і, коли став розвертатися, то отримав другий удар в голову. При цьому побачив, що ці удари йому наносить ОСОБА_7 Намагаючись захиститись від ОСОБА_7 , взявся руками за одяг обвинуваченого, однак останній відірвав руки і відштовхнув його, внаслідок чого впав на металеву підлогу. Після нанесених йому тілесних ушкоджень, піднявшись з підлоги, пішов в сторону шахтарів, які на його прохання відвели до котельні, звідки він повідомив директора шахти про подію. За допомогою дружини звернувся в медпункт, де йому була надана перша медична допомога. Про те, що тілесні ушкодження йому заподіяв ОСОБА_7 , він говорив у медпункті шахти та в лікарні. Через деякий час до нього приходив у лікарню і сам ОСОБА_7 , який просив забрати з міліції заяву, щоб у нього не було проблем з правоохоронними органами.

Такі показання потерпілого підтверджуються і іншими доказами зібраними у справі, зокрема: показаннями свідка ОСОБА_14 , яка суду показала, що 28.01.2014 року біля 08 год. в свій кабінет повернувся її чоловік ОСОБА_9 , який був закривавлений та повідомив, що його біля нульової відмітки ствола побив ОСОБА_7 . На голові у ОСОБА_9 були рани і він скаржився на біль у правій руці. Через деякий час в приміщення зайшов ОСОБА_7 , який викрикував погрози в їхню адресу. В медпункті потерпілий в присутності керівництва шахти та медиків стверджував, що його побив ОСОБА_7 .

Показання потерпілого та свідка ОСОБА_14 підтвердили також і свідок ОСОБА_15 , який показав, що був присутній при наданні ОСОБА_9 медичної допомоги і чув як потерпілий казав, що тілесних ушкоджень йому завдав ОСОБА_7 . Аналогічні показання дала і свідок ОСОБА_16 , яка надавала потерпілому медичну допомогу.

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 в судовому засіданні ствердили факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому саме ОСОБА_7 . Про обставини їх виникнення вони дізнались, як від самого потерпілого, так і від свідка ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні показав, що разом з потерпілим перебував в одній палаті Нововолинської ЦМЛ. ОСОБА_9 йому говорив, що його побили на роботі. Був у палаті, коли туди зайшов ОСОБА_7 та викликав потерпілого на розмову. Пізніше ОСОБА_9 сказав, що це приходив чоловік який його побив і просив його забрати заяву з міліції.

Крім цього, факт конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , та заподіяних обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень на території шахти під час виконання ними трудових обов`язків зафіксовано в акті № 1 про проведення керівництвом ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» розслідування випадку, що стався біля 08 год. ранку 28.01.2014 року між теплотехніком ОСОБА_9 та механіком дільниці ПР ОСОБА_7 (а.п.75-76).

З висновку судово-медичної експертизи №49 від 17.02.2014 року вбачається, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 . ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження: рана на потиличній ділянці голови, яка утворилась від дії тупого предмету, і відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.п. 68-69). Це ж ствердив в судовому засіданні і експерт ОСОБА_23 .

Показання потерпілого та свідків є послідовними, узгоджуються між собою та з висновком судово-медичної експертизи, їх об`єктивність не викликає сумніву, а тому суд першої інстанції вірно прийняв їх до уваги і поклав в основу обвинувального вироку.

Безпідставним є твердження апелянта про те, що судом залишена без уваги постанова слідчого від 12.06.2014 року про закриття кримінального провадження у зв`язку з неможливістю довести вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.п.116-118). Так, як вбачається з матеріалів справи, згідно постанови заступника прокурора Волинської області від 20.06.2014 року дана постанова слідчого була скасована, а матеріали кримінального провадження направлені прокурору Іваничівського району для організації подальшого досудового розслідування (а.п.120-121).

Безпідставними є і доводи захисника ОСОБА_8 про те, що в судовому засіданні не встановлено мотив заподіяння ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Так, відповідно до показань потерпілого, між ним та дружиною ОСОБА_7 ОСОБА_24 , яка працює на посаді підсобного працівника ДП «Передпускова дирекція шахти №10 Нововолинськ» і є підлеглою ОСОБА_9 неодноразово виникали конфлікти, причиною яких були небажання ОСОБА_24 виконувати наряди, якій їй давав ОСОБА_9 , як безпосередній керівник.

Не заслуговують на увагу і покликання апелянта, на те, що судом першої інстанції грубо порушено вимоги ст.22 КПК України, оскільки він з власної ініціативи викликав і допитав свідка ОСОБА_24 . Як вбачається з матеріалів справи, допитавши в судовому засіданні свідка ОСОБА_24 дружину обвинуваченого ОСОБА_7 , суд їх в основу обвинувального вироку не поклав, а тому такі доводи захисника є безпідставними.

Що ж стосується доводів апелянта про те, що судом дії ОСОБА_7 повинні були бути кваліфіковані за ст.128 КК України, то вони заслуговують на увагу.

Як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_9 , коли він проходив біля нульової відмітки кліткового стволу то відчув ззаду удар чимось по голові, став розвертатися і отримав другий удар в голову. Намагаючись захиститись від ОСОБА_7 він взявся руками за одяг обвинуваченого, однак останній відірвав руки і штовхнув його, від чого він впав на металеву підлогу.

Свідок ОСОБА_23 експерт Іваничівського бюро СМЕ в судовому засіданні ствердив, що тілесне ушкодження середньої тяжкості у вигляді вивиху акроміального кінця правої ключиці є непрямим, тобто травмувальна сила була направлена по осі ключиці, що могло мати місце в спосіб при падінні на праве плече. Категорично заперечив настання даного тілесного ушкодження від сильного шарпання (смикання) за руку.

За нормативним визначенням, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (стаття 122 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тілесні ушкодження середньої тяжкості, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (стаття 24 КК).

Необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження (стаття 128 КК) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

З досліджених судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи показань потерпілого, експерта та його висновку вбачається, що тілесне ушкодження середньої тяжкості, а саме вивих акроміального кінця правої ключиці у потерпілого ОСОБА_9 утворилися при падінні на праве плече, після того, як його відштовхнув обвинувачений ОСОБА_7 .

Штовхаючи потерпілого під час конфлікту, обвинувачений ОСОБА_7 хоча й не передбачав, але повинен був передбачити, що потерпілий може впасти на металеву підлогу і одержати травму внаслідок удару об металеве покриття.

З огляду на викладене, дії ОСОБА_7 за епізодом заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості підлягають перекваліфікації з ч.1 ст.122 КК України на ст.128 КК України.

Оскільки доведено зібраними і дослідженими судом першої інстанції доказами факт умисного нанесення ОСОБА_7 потерпілому ударів твердим предметом по голові, чим спричинено останньому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, то ці дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, а саме те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю праці, суд вважає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого призначити покарання, визначене санкціями ч.2 ст.125 та ст.128 КК України, у виді виправних робіт із застосування ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та недопущення скоєння ним інших злочинів.

Належним чином мотивовано і відповідає вимогам закону рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_7 в користь Нововолинської міської ради 4 074 грн. 84 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів судової палати,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 10 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.1 ст.122 на ч.2 ст.125 та ст.128 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді 6 (шести) місяців виправних робіт по місцю праці з відрахуванням в дохід держави 15 % від суми його заробітку.

За ст.128 КК України у виді 2 (двох) років виправних робіт по місцю праці з відрахуванням в дохід держави 15 % від суми його заробітку.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді 2 (двох) років виправних робіт по місцю праці з відрахуванням в дохід держави 15 % від суми його заробітку.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді :