Справа № 452/2006/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/29/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року у м. Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000456 про обвинувачення ОСОБА_7 за ст. 116 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

обвинуваченої ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_11

за апеляційними скаргами процесуального прокурора ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 3 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:
вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 3 жовтня 2014 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Самбора Львівської області, проживаючої без реєстрації місця проживання в АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимої

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.116 КК України та призначено покарання - 2 /два/ роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу, залишено раніше обраний тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з моменту її фактичного затримання 09.05.2014р.

На підставі ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання перебування ОСОБА_7 під вартою з 09.05.2014р.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 2 770 /дві тисячі сімсот сімдесят/грн. за заподіяння майнової шкоди і 150 000 /сто п`ятдесят тисяч/ грн. за спричинення моральної шкоди, всього 152 770 /сто п`ятдесят дві тисячі сімсот сімдесят/ грн. У решті частині позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 4 094 /чотири тисячі дев`яносто чотири/ грн. 17 грн.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 9 травня 2014 року о 14 год. 20 хв. у квартирі АДРЕСА_3 , де вона тимчасово проживала зі своїм співмешканцем ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час чергового конфлікту, який виник між ними на грунті зловживання ОСОБА_12 алкогольними напоями та вимагання в неї чергової порції спиртного, в ході якого той став наносити ОСОБА_7 побої і між ними зав`язалась сутичка, відштовхуючи його та не витримавши знущань і побоїв, ножем, який тримала у правій руці, використовуючи його до цього на кухні, раптово умисно нанесла удар у ділянку грудей ОСОБА_12 , спричинивши йому проникаюче поранення грудей з ушкодженням навколосерцевої сорочки та серця, що призвело до гострої внутрішньої крововтрати та обезкровлення організму, унаслідок чого настала смерть ОСОБА_12 .

На даний вирок процесуальний прокурор ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_10 та обвинувачена ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання 8 /вісім/ років позбавлення волі. Вважає, що даний вирок в частині перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України є незаконним, постановленим з порушенням вимог ст.ст. 409, 411, 414 КПК України, а саме висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи кримінального провадження, а призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В мотивах покликається на ряд обставин, які, на думку обвинувачення, підтверджують наявність у ОСОБА_7 умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 , а саме: обране обвинуваченою знаряддя вчинення кримінального правопорушення ніж господарсько-побутового призначення, загальною довжиною 215 мм; нанесення удару вказаним ножем у життєво-важливий орган груди на рівні 4-го міжребер`я з ушкодженням навколосерцевої сорочки та серця; спосіб нанесення удару такий нанесений зліва на право, зверху вниз, спереду до заду; раненим каналом, який сягає не менше 11 см; показаннями самої обвинуваченої щодо обставин спричинення потерпілому тілесного ушкодження. Безпідставним є покликання суду на акт судово-психолого-психіатричної експертизи № 86 від 18.06.2014р., згідно якої ОСОБА_7 під час інкримінованих їй дій перебувала у стані фізіологічного афекту. Такий, як зазначено в апеляції, суперечить наявним та дослідженим судом доказам.

Потерпіла ОСОБА_10 порушує в апеляційній скарзі питання перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ст. 116 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України. Просить призначити покарання у межах санкції даної статті. Обґрунтовуючи заявлену в апеляційній скарзі позицію покликається на однобічність та неповноту судового слідства, а відтак і безпідставність перекваліфікації судом дій ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст.116 КК України. Ставить в апеляції під сумнів перебування ОСОБА_7 в стані фізіологічного афекту, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_12 було нанесено один єдиний цілеспрямований удар ножем безпосередньо в серце, після чого, маючи на меті приховати знаряддя вбивства, засуджена витягнула з рани ніж, помила його, щоб знищити відбитки пальців і сліди крові; незрозумілим залишилось і покликання суду на зловживання ОСОБА_10 алкоголем, водночас стан алкогольного сп`яніння, згідно висновку судово-медичної експертизи, в якому знаходилася ОСОБА_7 , під час вчинення злочину, як обставина, яка обтяжує покарання, суд, ухвалюючи вирок, не врахував.

В апеляції обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 3 жовтня 2014 року скасувати, обрати покарання не пов`язане з позбавленням волі звільнити її від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України; у задоволенні моральної шкоди відмовити. В мотивах покликається на те, що інкримінований їй злочин є злочином середньої тяжкості, який вона вчинила внаслідок протиправної поведінки потерпілого ОСОБА_12 . Вважає, що є достатні підстави для звільнення її від відбування покарання з випробуванням, з огляду на позитивну характеристику, вчинення злочину вперше, сімейні обставини.

При апеляційному розгляді справи:

прокурор підтримав заявлену в апеляційній скарзі позицію та навів аналогічні доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав апеляційну скаргу потерпілої, заперечив апеляційну скаргу обвинуваченої;

потерпіла ОСОБА_10 заперечила апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , просила з підстав наведених у поданій апеляційній скарзі, задоволити таку;

обвинувачена ОСОБА_7 , її захисник заперечили апеляційні скарги прокурора, потерпілої, апеляційну скаргу обвинуваченої просили задоволити.

Заслухавши доповідь судді, сторону обвинувачення та сторону захисту, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_7 у скоєному, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на всебічно і об`єктивно досліджених в судовому засіданні та належним чином оцінених і наведених у вироку доказах, які зібрані по справі. Дії ОСОБА_7 за ст. 116 КК України кваліфіковані правильно.

Вина обвинуваченої ОСОБА_7 в умисному вбивстві, вчиненому в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства та систематичного знущання з боку потерпілого, всупереч твердженням сторони обвинувачення доведена зібраними по справі доказами, які були здобуті під час досудового слідства та досліджені під час судового розгляду, а саме:

показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 , яка пояснила, що із ОСОБА_12 вона знайома давно, протягом року вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, а біля місяця проживали разом у квартирі АДРЕСА_3 , яку вона винаймала. ОСОБА_12 зловживав спритними напоями, у нього були запої, але вона жаліла його і намагалася підтримати. Під час запоїв він був агресивний, вимагав у неї спиртне, декілька разів побив її, але потім просив пробачення і вона прощала його. Вранці, 9 травня 2014 року ОСОБА_12 приніс з магазину пляшку горілки, вона приготувала їсти і вони розпивали пів пляшки горілки, при цьому вона випила всього один неповний стаканчик спиртного та просила ОСОБА_12 не пити більше горілки, так як мала намір привести свого неповнолітнього сина, котрий проживав на той час у її матері. Однак, ОСОБА_12 розізлився, почав наносити їй побої і вдарив кріслом по спині, від чого воно розламалося. Після того як вона заспокоїла ОСОБА_12 вони пішли на ринок, де вона купила продукти і літр спирту. Прийшовши додому, вона розвела спирт, частину віддала ОСОБА_12 , а решту поклала в сумку, яку заховала в ліжку, та почала прати білизну. Через деякий час ОСОБА_12 став вимагати у неї решту спирту, але вона відмовляла йому із-за чого вони сварилися. Приблизно о 14 год., коли вона знаходилася на кухні і чистила ножем картоплю, ОСОБА_12 схопив її руками ззаду за волосся і почав тягнути до себе. Штовхаючи один одного, вони дійшли до кімнати і там ОСОБА_12 потягнув її за ліву руку до себе, падаючи на ліжко, а вона правою рукою, у якій тримала ніж, нанесла йому удар у ділянку грудної клітки та впала на нього. Все це відбулося раптово, наміру заподіяти йому тілесні ушкодження у неї не було. Піднявшись, вона побачила рану на грудях ОСОБА_12 , і зрозуміла, що поранила його та ніж, який тримала в руці, кинула в кімнаті за тумбочку. У той час зателефонував їх знайомий ОСОБА_13 і вона попросила його негайно прийти. Що відбувалося після того, як вона поранила ОСОБА_12 , не пам`ятає, так як перебувала у шоковому стані, але пригадує, що прийшов ОСОБА_13 , родичі ОСОБА_12 ;

показаннями потерпілої ОСОБА_10 про те, що її син ОСОБА_14 проживав у її будинку в с. Бережниця Самбірського району, за характером він був спокійний, часто їздив на заробітки. Перед його вбивством він біля двох тижнів вдома не проживав, телефонував і розповідав, що знову має намір їхати на роботу.

9 травня 2014 року, приблизно о 14 год. 30 хв., її чоловіку ОСОБА_15 зателефонувала ОСОБА_7 і повідомила, що їх сина ОСОБА_16 підрізали і просила приїхати до квартири на АДРЕСА_4 . Коли вона, ОСОБА_10 , разом із сином ОСОБА_17 зайшли у квартиру, то вона побачила сина ОСОБА_16 , в котрого у ділянці серця була рана, медичні працівники надавали йому допомогу, але лікар ОСОБА_18 дав зрозуміти, що все безнадійно. ОСОБА_7 також знаходилася у цій квартирі і пропонувала їй води. Син ОСОБА_19 допоміг їй, ОСОБА_10 , вийти на подвір`я і вона бачила як через деякий час автомобілем швидкої забрали її сина ОСОБА_16 , а ОСОБА_7 працівники міліції;

показаннями свідка ОСОБА_20 про те, що 9 травня 2014 року, між 14 год. 15 хв. - 14 год. 30 хв., йому зателефонувала ОСОБА_7 і повідомила, що підрізали його сина ОСОБА_21 , котрий перебуває у тяжкому стані, і необхідно привезти кошти на його лікування. Він, ОСОБА_20 , зателефонував своєму синові ОСОБА_22 і попросив того поїхати до м. Самбора;

показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що 9 травня 2014 року зателефонував його батько і повідомив, що в м. Самборі поранили його брата ОСОБА_21 . Тоді він, ОСОБА_24 , із матір`ю ОСОБА_10 приїхали в м. Самбір і в квартирі побачив брата, у котрого було поранення грудної клітки, та ОСОБА_7 . До того брат розповідав, що у нього з ОСОБА_7 були нормальні відносини;

показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що із ОСОБА_12 та ОСОБА_7 були добрими знайомими, із ОСОБА_7 він, Б`єга, має спільну дитину, а ОСОБА_12 раніше по телефону повідомив йому, що проживає разом з ОСОБА_7 і напередодні 9 травня 2014 року він, Б`єга, заходив до них.

9 травня 2014 року, приблизно о 14 годині, він зателефонував до ОСОБА_12 , так як домовлялися йти на роботу, але той не відповідав. Тоді він зателефонував до ОСОБА_7 і вона попросила його прийти швидко до неї. Коли він зайшов у квартиру, то ОСОБА_7 розповіла, що поранила ОСОБА_12 ножем, який закинула у кімнаті за тумбочку. Стан ОСОБА_7 був шоковий, такою він її ще не бачив. ОСОБА_12 лежав у кімнаті на ліжку, на грудній клітці у нього була рана, і він із ОСОБА_7 намагалися надати йому допомогу. Потім він вийшов із квартири і пішов зустрічати працівників швидкої медичної допомоги, котрих провів до квартири та бачив як ОСОБА_7 телефонувала батькам ОСОБА_12 ;

показаннями свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 про те, що вони 9 травня 2014 року прибули у квартиру по АДРЕСА_4 після того як ОСОБА_27 та ОСОБА_28 вже провели екстрені медичні заходи щодо ОСОБА_12 , але врятувати його не виявилося можливим, так як наступила клінічна смерть. У ділянці серця ОСОБА_12 була незначна рана. ОСОБА_7 на той час була у квартирі, вона перебувала у шоковому стані;

картками виклику швидкої медичної допомоги та картами виїзду швидкої медичної допомоги, із яких вбачається, що 9 травня 2014 року о 14 год. 21 хв. надійшов виклик від дружини із кв. АДРЕСА_3 про те, що ОСОБА_12 , 1981 року народження, втратив свідомість, після чого виїхали дві бригади екстреної медичної допомоги у складі медичних працівників ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , у хворого було встановлено проникаюче поранення у ділянці серця, проведено реанімаційні заходи, але о 15 год. 15 хв. констатовано його біологічну смерть /т. 1 а.с. 113-118/;

протоколом огляду місця події від 09.05.2014 року, із якого відомо, що під час огляду кв. АДРЕСА_3 у кімнаті АДРЕСА_5 на ліжку-тахті знаходився труп ОСОБА_12 , на грудній клітці якого у ділянці серця знаходилась рана. У цій самій кімнаті між вікном і тумбочкою виявлено ніж з дерев`яною ручкою. На ліжку-тахті та килимі у коридорі виявлено плями бурого кольору подібні на кров. У коридорі знаходився металевий таз, у якому була замочена білизна, у приміщенні кухні, в ящику, знаходилися овочі, а на столі брудний посуд. В кімнаті №3 виявлено розламане дерев`яне крісло /т. 1 а.с. 123-148/;

протоколом проведення слідчого експерименту від 10.05.2014 року, із якого вбачається, що ОСОБА_7 детально розповіла про події, які відбулися 9 травня 2014 року в кв. АДРЕСА_3 , при яких вона заподіяла ножове поранення ОСОБА_12 , а потім на місці показала як ці події відбувалися, що співпадає із показаннями, які вона дала під час судового розгляду /т. 2 а.с. 36-41/;

висновком судово-медичної експертизи від 06.06.2014 року, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 було вертикальне пошкодження на передній лівій поверхні грудної клітки з утворенням ранєвого каналу, який проникає в ліву плевральну порожнину з ушкодженням навколосерцевої сорочки та серця, які утворилися від дії колючо-ріжучого предмета незадовго до настання смерті і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, в даному випадку перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті;

згідно висновку судово-токсикологічної експертизи трупа ОСОБА_12 виявлено етиловий спирт в кількості: в крові-3,55 проміле, в сечі-3,36 проміле. Виявлена концентрація етилового спирту в крові при житті могла відповідати тяжкому отруєнню у живої людини /т. 1 а.с. 173-180/;

висновком судово-медичної експертизи від 26.06.2014 року, із якого вбачається, що пошкодження на одязі та на тілі ОСОБА_12 могли утворитися від дії клинка ножа, наданого на експертизу. Беручи до уваги висновок експерта судово-медичної експертизи можна вважати, що пошкодження на футболці співпадає за локалізацією з раною, виявленою на його тілі /т. 1 а.с. 185-189/;

висновком щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння від 09.05.2014 року встановлено, що ОСОБА_7 перебувала у стані алкогольного сп`яніння /т. 2 а.с. 43/;

з висновку комплексної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи від 18.06.2014 року вбачається, що під час інкримінованих їй дій ОСОБА_7 перебувала у так званому афективному стані, який є рівноцінним стану фізіологічного афекту та виник раптово внаслідок тривалих знущань та безпосереднього побиття з боку ОСОБА_12 . Даний афективний стан перебігав у формі підвищеного психоемоційного збудження та є психологічною підставою для юридичного висновку про стан сильного душевного хвилювання.

Вина обвинуваченої ОСОБА_7 в умисному вбивстві, вчиненому в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства та систематичного знущання з боку потерпілого, всупереч твердженням сторони обвинувачення доведена зібраними по справі доказами, а саме: показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , даними виклику швидкої медичної допомоги та картами виїзду швидкої медичної допомоги, протоколами огляду місця події та слідчого експерименту, висновками судово-медичних та судово-токсилогічної експертизи, та іншими зібраними по справі доказами.

Згідно наявного у матеріалах справи висновку комплексної комісійної судової психолого-психіатричної експертизи від 18.06.2014 року, під час інкримінованих їй дій ОСОБА_7 перебувала у так званому афективному стані, який є рівноцінним стану фізіологічного афекту та виник раптово внаслідок тривалих знущань та безпосереднього побиття з боку ОСОБА_12 . Даний афективний стан перебігав у формі підвищеного психоемоційного збудження та є психологічною підставою для юридичного висновку про стан сильного душевного хвилювання. /Т. 2 а.с. 46-48/

Даний висновок експертної комісії є об`єктивним, належним чином вмотивованим і такий сумнівів у колегії суддів не викликає.

При апеляційному розгляді справи судовий експерт-психолог ОСОБА_29 роз`яснив та підтвердив вищевказаний висновок.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачено статтями 116 і 123 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеними статтями є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним /заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо/, так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Наведене свідчить про те, що розмежування умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині /ч. 1 ст. 115 КК України/ від умисного вбивства, вчиненого в стані сильного душевного хвилювання /ст. 116 КК України/ здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною стороною цих злочинів, зокрема, встановленням таких особливостей для злочину, передбаченого ст. 116 КК України, як те, що суспільно небезпечне діяння особи спровоковане насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою з боку потерпілого; суб`єктивна сторона складу цього злочину характеризується особливим емоційним станом суб`єкта його душевним хвилюванням, яке значною мірою знижує його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними, а умисел на позбавлення життя потерпілого виникає раптово і реалізується негайно.

Аналіз матеріалів кримінального провадження в їх сукупності, на думку колегії суддів, дає підстави вважати, що ситуація, яка передувала вчиненню злочину, супроводжувалася з боку потерпілого зневажливим ставленням та частими конфліктами на грунті зловживання ОСОБА_12 спиртними напоями, у ході яких він наносив ОСОБА_7 побої, а також жорстоко побив її безпосередньо 9 травня 2014 року, і зокрема, вдарив дерев`яним кріслом, що стверджується протоколом огляду місця події від 09.05.2014р.

Про систематичність знущань над ОСОБА_12 та її побиття потерпілим 9 травня 2014 року, свідчить записка до ОСОБА_12 , що була вилучена з його одягу /Т. 1 а.с. 165/ та висновок судово-медичної експертизи від 12.05.2014р., із якого вбачається, що у ОСОБА_7 були виявленні множинні тілесні ушкодження у різних ділянках тіла, які утворилися в різні проміжки часу /Т. 2 а.с. 44-45/.

Дії ОСОБА_7 , зважаючи на наведені обставини, були зумовленими безпосередньою реакцією на дії потерпілого.

Таким чином підстави для перекваліфікації діянь обвинуваченої на ч. 1 ст. 115 КК України, про що клопоче в апеляційній скарзі сторона обвинувачення - відсутні.

При призначенні ОСОБА_7 за ст. 116 КК України покарання судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_7 , яка: позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуюча покарання обставина вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до переконання, що виправлення й перевиховання ОСОБА_7 повинно проходити в умовах ізоляції такої від суспільства, і не вбачає підстав для пом`якшення їй покарання, у тому числі для застосування щодо неї вимог ст. 75 КК України, висновки суду при призначенні покарання ОСОБА_7 у вигляді 2/двох/ років позбавлення воді належним чином вмотивовані, - призначене покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої, наведені в апеляційній скарзі на обґрунтування позиції щодо її звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, враховані судом першої інстанції, підстав для застосування ст. 75 КК України колегія суддів не знаходить.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.9 даної постанови розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості і враховуючи, що відшкодування моральної шкоди не є засобом збагачення, колегія суддів вважає, що судом належним чином обґрунтовано суму стягнення моральної та матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_10 . Тому колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, а саме відшкодування моральної шкоди законним та вмотивованим.

За таких обставин, вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його скасування та ухвалення нового вироку немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
апеляційні скарги процесуального прокурора ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 та засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 3 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий:
Судді: