Справа № 761/7981/15-к
Провадження №1-кп/761/539/2015
В И Р О К
іменем України
27 квітня 2015 року місто Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , в приміщенні суду під час відкритого судового розгляду кримінального провадження (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003882 від 21.04.2014 р.) по обвинуваченню

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який офіційно не працює, інваліда третьої групи загального захворювання, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 3 жовтня 2000 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 17 ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року), із застосуванням ст. 42, 40 КК України (в редакції 1960 року) - на 1 рік 6 місяців позбавлення волі; 11 листопада 2002 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України - на 4 роки позбавлення волі; 30 березня 2009 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України - на 2 роки позбавлення волі; 5 листопада 2011 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України - на 3 роки позбавлення волі; 14 серпня 2014 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України - на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; 24 березня 2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України - на 3 роки 8 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
21 квітня 2014 року, приблизно о 3 годині, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи особою, раніше судимою за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, отже діючи повторно, проходячи біля будинку № 6 по провулку Баумана у м. Києві, побачивши автомобіль марки «Шеврале Авео» (державний номер НОМЕР_1 ), який належить потерпілому ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, при цьому впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, розбив переднє скло цього авто, після чого викрав із салону майно згаданого потерпілого, а саме: автомагнітолу марки «Blaupunkt Chicago 600», вартістю 7500 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення злочину, викладені вище, та при цьому пояснив, що 21 квітня 2014 року, близько 3 години, знаходячись біля будинку № 6 по провулку Баумана в м. Києві, побачив автомобіль, з якого вирішив викрасти автомагнітолу. Далі, переслідуючи вказану мету, він підійшов до цього авто і розбив цеглиною переднє скло, після чого забрав із салону автомагнітолу, а далі з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим за власним розсудом.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, то такі його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд бере до уваги і визнає обставинами, які пом`якшуть покарання - його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Також, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує те, що він на психоневрологічному обліку не перебуває, при цьому є інвалідом третьої групи, в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку, вказавши, що на даний момент вже переосмислив своє життя, тому на думку суду, є можливість обмежитись йому мінімальними розміром обраного покарання.

В той же час, беручи до уваги, що ОСОБА_4 схильний до протиправних проявів, про що свідчать непоодинокі судимості за вчинення інших аналогічних злочинів у минулому, на переконання суду, при визначенні йому відповідного виду покарання, суд вважає необхідним обрати найбільш суворий його вид, передбачений в санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, зважаючи, що 24 березня 2015 року ОСОБА_4 був засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді трьох років і восьми місяців позбавлення волі, і даний вид покарання він повністю не відбув, суд, з урахуванням того, що останній вчинив злочин, до постановлення вказаного вироку, застосовує правила, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, і спосіб часткового складання призначених покарань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за якою призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, з урахуванням покарання, призначеного ОСОБА_4 вироком Деснянського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року у виді трьох років і восьми місяців позбавлення волі, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_7 призначити у виді чотирьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання, тобто з 29 січня 2015 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1