Справа № 605/154/15-к
ВИРОК
Іменем України
ВСТАНОВИВ:
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин. ОСОБА_5 в період часу з 27. 05.2008 року по 07.05.2014 року, (перебував на обліку. Як )будучи опікуном ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є інвалідом 1 групи внаслідок психічного розладу, та здійснюючи догляд за нею, на утримання якої на рахунок ОСОБА_5 в Управлінні соціального захисту населення Підгаєцької районної державної адміністрації призначались та виплачувались щомісячні компенсаційні виплати відповідно постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян» від 26.07.1996 №832 та постанови Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 року №1192 « Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом 1-ої групи, внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської медичної комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду та догляду за ним». Одночасно з нарахуванням компенсійних виплат відповідно до підпункту 2 пункту 4 Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 № 178, Управлінням соціального захисту населення Підгаєцької районної державної адміністрації здійснювалося нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по особах, які отримують вищевказані щомісячні компенсаційні виплати, як це передбачено п. 14 ст.4 та абз.3 п. 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-УІ (зі змінами). Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування проводилось також по особах, які надають соціальні послуги, передбачені постановою КМУ від 29.04.2004 № 588 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги». Загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється виходячи з розміру мінімального страхового внеску.Вказані виплати ОСОБА_5 в період з 27.05.2008 року здійснювалися за рахунок коштів державного бюджету Управлінням Пенсійного фонду України в Підгаєцькому районі на підставі супровідних відомостей на зарахування, які щомісячно подавалися Управлінням соціального захисту населення Підгаєцької районної державної адміністрації та виплачувались до червня 2014 року.
Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 190 ч. 1 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману( шахрайство).
Крім того, 06 липня 2010 року ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, за вищевказаних обставин, з метою заволодіння чужим майном - державними грошовими коштами управління праці та соціального захисту населення Підгаєцької РДА повторно подав заяву разом з необхідними документами для продовження виплати та отримання грошової допомоги по догляду за ОСОБА_6 , інвалідом першої групи, на наступний строк, як це передбачено п.п.7.8 «Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 № 1192, допомога на догляд призначається на шість місяців і виплачується щомісяця. У разі коли особа, яка здійснює догляд за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, є непрацюючим пенсіонером, їй призначається допомога на догляд на 12 місяців на підставі заяви та копії трудової книжки.
Для продовження виплати допомоги на догляд на наступний строк подаються документи, зазначені у пункті 7 цього Порядку, крім висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, до закінчення строку, на який видано висновок лікарської комісії. В подальшому йому було призначено грошову допомогу на період з 01 липня 2010 року по 31 грудень 2010 року . Перебуваючи за межами держави в період з 30.08.2010 року по 23 грудня 2010 року, не здійснюючи догляд за інвалідом першої групи Добровольською і не повідомляючи про ці обставини в УПСЗН, щодо його припинення догляду за інвалідом у зв`язку з виїздом за межі держави,шляхом обману отримав кошти в розмірі 338,49 грн., що спричинило безпідставну виплату з державного бюджету району, таким способом заволодів державними коштами на вказану суму.
ОСОБА_5 на період з 01.01.2011 року по 30.06.2011року управління праці та соціального захисту населення Підгаєцької РДА на підставі поданої 11 січня 2011 року заяви ОСОБА_7 ,отримував грошову допомогу по догляду за інвалідом, хоча з 06 лютого 2011 року по 09 квітня 2011 року та з 15 травня 2011 року по21 серпня 2011 року перебував за кордоном. ОСОБА_5 достовірно знав про свої обов*язки, що в разі припинення догляду за ОСОБА_6 він зобов*язаний був повідомити про цей факт УПСЗН Підгаєцької РДА з метою припинення надання йому грошової допомоги, однак, він , не повідомив про вказаний факт працівників УПСЗН Підгаєцької РДА, а ввівши їх в оману, продовжував отримувати на свою користь грошову виплату.. Таким чином, ОСОБА_8 , повторно, діючи умисно, із корисливих спонукань заволодів шляхом обману грошовими коштами в сумі 349,27 гривень, спричинивши матеріальний збиток державі в особі УПСЗН Підгаєцької РДА на вказану суму.
У подальшому підозрюваний ОСОБА_5 , діючи повторно16 вересня 2011 року подав в УПСЗН Підгаєцької РДА заяву разом із іншими документами про призначення соціальної допомоги на догляд (щомісячну грошову допомогу малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом І групи внаслідок психічного розладу). В подальшому, в період часу з 01.09.2011 року по 29.02.2012 року на підставі вищезазначених документів підозрюваний ОСОБА_5 отримував щомісячну грошову допомогу малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, хоча такого догляду не здійснював так як фактично з 2 жовтня 2011 року по 23 грудня 2011 року та з 14 лютого 2012 року по 11 травня 2012 року знаходився за межами України, чим спричинив шкоду державному бюджету на загальну суму 317,4 гривень.
В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, за вищевказаних обставин, за період з 01 червня 2012 року по 30 листопада 2012 року шляхом обману , повторно отримав щомісячну грошову допомогу малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, в розмірі 4531,25 грн., неповідомивши УПСЗН Підгаєцької РДА про своє перебування за кордоном в період з 10 червня 2012 року по 31 серпня 2012 року та з 7 жовтня 2012 року по 15 грудня 2012 року, фактично не виконуючи в цей період свої обов*язки,по догляду за ОСОБА_6 , що спричинило переплату державної допомоги, таким способом заволоділа державними коштами на вказану суму.
Аналогічним чином, 24 грудня 2012 року ОСОБА_5 звернувся повторно із такою ж заявою, шляхом обману заволодів грошовими коштами держави в особі УПСЗН Підгаєцької РДА, в сумі 2508,45грн. за період з 01.12.2012 року по 31.05.2013 року, при цьому перебуваючи за кордоном в період з 7 жовтня 2012 року по 15 грудня 2012 року та з 26 лютого 2013 року по 20 квітня 2013 року та 04 червня 2013 року за період з 01.06.2013 року по 30.11.2013 року заволодів грошовим коштами шляхом обману, вчиненого повторно, в сумі 4574,44 грн. Але , з метою незаконого отримання щомісячної грошової допомоги малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду,за цей час , він не здійснював догляду за інвалідом 1 групи ОСОБА_6 і з останньою в цей період в будинку не проживав.
Повторно , Аналогічним чином, 24 грудня 2012 року ОСОБА_5 звернувся повторно із такою ж заявою, шляхом обману заволоділи грошовими коштами держави в особі УПСЗН Підгаєцької РДА, в сумі 2508,45грн. за період з 01.12.2012 року по 31.05.2013 року, при цьому перебуваючи за кордоном в період з 7 жовтня 2012 року по 15 грудня 2012 року та з 26 лютого 2013 року по 20 квітня 2013 року та 04 червня 2013 року за період з 01.06.2013 року по 30.11.2013 року заволодів грошовим коштами шляхом обману, вчиненого повторно, в сумі 4574,44 грн. Але , з метою незаконого отримання щомісячної грошової допомоги малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду,за цей час , він не здійснював догляду за інвалідом 1 групи ОСОБА_6 і з останньою в цей період в будинку не проживав.
Окрім цього, діючи повторно, з корисливих спонукань ОСОБА_5 24 січня 2013 року звернувся до Управління соціального захисту населення Підгаєцької районної державної адміністрації для отримання грошової допомоги, яку в подальшому йому призначено на період з 01.12.2013 року по 31.05.2014 року. Однак, перебуваючи за межами України в період з 20 жовтня 2013 року по 21 грудня 2013 року та з 26 січня 2014 року по 4 травня 2014 року ОСОБА_5 , фактично не здійснюючи догляд за ОСОБА_6 , заволодів грошовими коштами районного бюджету в сумі 4754,13 грн.
Враховуючи викладене, ОСОБА_5 своїми умисними діями, що виразилися у шахрайстві (заволодінні чужим майном шляхом обману), вчиненому повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України
Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 190 ч. 1, 2 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство)та у шахрайстві (заволодінні чужим майном шляхом обману), вчиненому повторно,
23 березня 2015 року між прокурором прокуратури Підгаєцького району Тернопільської області ОСОБА_3 якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_5 і його захисником ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор та підозрюваний ОСОБА_5 і захисник підозрюваного ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваноГо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, . яка ніким не оспорюється. Підозрюваний ОСОБА_5 зобов`язався під час судового розгляду у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення та добровільно повністю відшкодував державі спричинену шкоду. Сторони угод про визнання винуватості зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_5 обставини - його щире каяття,те що в нього на утриманні троє малолітніх дітей та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Крім того, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, , яке ОСОБА_5 повинний понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, у виді штрафу в розмірі 40 ( сорока) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ст. 190 ч.2 КК України у виді штрафу - в розмірі 80 ( вісімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді 80 ( вісімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн. та отримана згода підозрюваного на його призначення. Сторони угоди надали згоду на призначення узгодженого покарання. В угодах зазначено, які зобов`язання взяв ОСОБА_5 , - щодо беззастережного визнання винуватості. Також, в угоді зазначено, що їх сторонам роз`яснені і зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбаченіст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.
Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог п.2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
При цьому, як передбачено ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Прокурор прокуратури Підгаєцького району ОСОБА_3 , що є прокурором у даному кримінальному провадженні відповідно до постанови прокурора Підгаєцького району від 10.02.2015 року та від 25.02.2015 р.про заміну прокурор підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угод про визнання винуватості дотримані вимоги КПК і КК України, просив цю угоду затвердити і призначити ОСОБА_5 узгоджену в угоді міру покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 1360 грн.та інші передбачені угодою заходи.
В підготовчому судовому засіданні підозрюваний зазначив, що він був ініціатором укладення угоди про визнання винуватості і розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості; характер пред`явленого обвинувачення за ч. 1 та 2 ст.190 КК України.При цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст. 190 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди судом, та дав згоду на застосування узгодженого покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема, щодо беззастережного визнання вини.
Захисник обвинуваченого- ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому пояснив, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Заслухавши думку учасників процесу з приводу затвердження угоди, дослідивши матеріали кримінального провадження, переконавшись у добровільності укладення угоди з боку обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши угоду на відповідність вимогам ст.ст. 472-473 КПК України та нормам КК України, суд вважає, що у суду відсутні підстави для відмови у її затвердженні.
Так, згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Як вбачається із обвинувального акту та угод про визнання винуватості, дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 і 2 ст.190 КК України, яка, відповідно до ст.12 КК України, класифікується як злочин передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, є злочином невеликої тяжкості та за ч. 2 ст. 190 КК України -середньої тяжкості, від цього злочину потерпілих немає, шкода заподіяна державним інтересам, яка відшкодована обвинуваченим в повному обсязі.
Угода за змістом укладена відповідно до ст.472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Обвинуваченому ОСОБА_5 суд під розписку відповідно до ст.474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст.473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди.
Крім того, судом, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, встановлено, що укладення угод про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах.
Суд також переконаний в тому, що угоду сторонами підписано добровільно, свідомо, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.
Як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування у справі зібрано достатньо доказів для обґрунтованої підозри і обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст.190 КК України, а тому визнання ним винуватості є цілком виправданим.
Відтак, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого у інкримінованих йому злочинах є доведеною та ніким не оспорюється, а тому за вчинені злочини обвинувачений підлягає покаранню, яке узгоджене прокурором та підозрюваним і його захисником в угоді про визнання винуватості від 23.03.2015 року, підлягає затвердженню в підготовчому судовому засіданні, що відповідає положенням п.1 ч.3 ст.314 та ч.2 ст.474 КПК України.
Також, суд враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема, щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та вважає, що дане покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_5 і попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Відповідно до вимог ст.315 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників підготовчого судового засідання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, підстав для його обрання суд не вбачає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 472, 473, 474, 475, п.1 ч.3 ст.314 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 23 березня 2015 року між прокурором прокуратури Підгаєцького району ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 і його захисником ОСОБА_4 .
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання:
-за ст. 190 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 40 ( сорока) неоподаткованих мінімумів доходів громадян,
- за ст. 190 ч.2 КК України у виді штрафу - в розмірі 80 ( вісімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 , шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити у виді штрафу - в розмірі 80 ( вісімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить1360 грн в дохід держави.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Головуючий: підпис ОСОБА_1

З оригіналом згідно