Справа №560/837/15-к
Провадження №1-кп/560/85/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2015 року
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000141 від 16 березня 2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого Дубровицьким районним судом Рівненської області за ч.1 ст.190 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,
В С ТА Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи засудженим 19 грудня 2014 року Дубровицьким районним судом за ч. 1 ст. 190 КК України до 150 годин громадських робіт та перебуваючи з 23 січня 2015 року на обліку в кримінально-виконавчій інспекції Дубровицького району, 16 лютого 2015 року, відповідно до ст. 37 КВК України, був ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також попередженим про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України за ухилення від відбування покарання.
Для відбуття покарання ОСОБА_4 був направлений до комунальної служби м. Дубровиця, де він, згідно розпорядження № 001 від 16 лютого 2015 року та переліку об`єктів м. Дубровиця на яких відбувають покарання особи, засуджені до громадських робіт на 2015 рік, повинен був відбувати призначене покарання. З 17.02.2015 року ОСОБА_4 приступив до виконання громадських робіт, проте в подальшому, згідно з відомостями комунальної служби міста Дубровицької міської ради, засуджений ОСОБА_4 23 лютого 2015 року, 24 лютого 2015 року, 25 лютого 2015 року, 26 лютого 2015 року, 27 лютого 2015 року та 02 березня 2015 року умисно до виконання громадських робіт не приступав, про що свідчить інформація про кількість відпрацьованих годин та табель виходу на роботу. 02.03.2015 року засуджений без поважних причин не з`явився для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. 03.03.2015 року ОСОБА_4 до виконання громадських робіт не приступив та до нього було застосовано застереження у виді письмового попередження про наслідки порушення умов та порядку відбування покарання, однак на попередження він не реагував і для відбування покарання не з`являвся, тому 04.03.2015 року ОСОБА_4 був повторно попереджений на підставі п.1 ст.40 КВК України про недопустимість порушення порядку та умов відбування покарання та кримінальну відповідальність, передбачену ч.2 ст.389 КК України. Проте, 10.03.2015 року, 11.03.2015 року, 12.03.2015 року, 13.03.2015 року, 16.03.2015 року, 17.03.2015 року, 18.03.2015 року, 19.03.2015 року, 20.03.2015 року, 23.03.2015 року, 24.03.2015 року, 25.03.2015 року, 26.03.2015 року, 27.03.2015 року, 30.03.2015 року, 31.03.2015 року, 01.04.2015 року, 02.04.2015 року, 03.04.2015 року, 06.04.2015 року, 07.04.2015 року, 08.04.2015 року, 09.04.2015 року, 10.04.2015 року продовжував ухилятися від відбування призначеного за вироком суду покарання та вцілому не відпрацював 122 години громадських робіт.
Вказані дії ОСОБА_4 по ухиленню від відбування покарання у вигляді громадських робіт, визначених вироком суду від 19 грудня 2014 року кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України.
Будучи допитаним в ході судового розгляду, в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 свою вину у скоєному вищевказаному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.389 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та дав суду показання, що він дійсно у грудні 2014 року був засуджений Дубровицьким районним судом до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт. У лютому 2015 року був направлений до комунальної служби міста та почав виконувати громадські роботи, відпрацювавши 28 годин. Проте, при зазначених в обвинувальному акті обставинах і з особистих причин та необхідністю заробляти кошти, громадські роботи виконувати перестав, хоча був повідомлений про наслідки ухилення від їх відбування. При обранні міри покарання погоджується з прокурором.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 .

Судом зроблений висновок про те, що вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведено повністю, а тому суд кваліфікує його дії: за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт, будучи засудженим до цього покарання.

Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав себе винним відповідно до ст. 12 КК є злочином невеликої тяжкості.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він раніше судимий, на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 визначених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Тому, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , враховуючи пом`якшуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, суд вважає необхідним та достатнім призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.389 КК України.

Оскільки ОСОБА_4 був засуджений вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 19.12.2014 року до покарання у виді громадських робіт, то при призначенні остаточного покарання за цим вироком, слід застосувати положення ст.71 КК України та повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком, яке становить 122 години громадських робіт, що відповідно до ст.72 КК України дорівнює 15 дням обмеження волі.

З врахуванням особи обвинуваченого та обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, відповідно до ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальних витрат на залучення експертів немає.

Речові докази відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України повністю приєднати до призначеного за цим вироком покарання, невідбуту частину покарання за вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 грудня 2014 року, остаточно призначивши ОСОБА_4 покарання у виді 1 (року) та 15 (п`ятнадцяти) днів обмеження волі.

Керуючись ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.2, 3, ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи.

Іспитовий строк засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно
Суддя Дубровицького
районного суду ОСОБА_1 .