Справа № 310/3038/14-к
ВИРОК

Іменем України

12 травня 2014 рокуБердянський
міськрайонний суд Запорізькій області
у складі
головуючого-судді Петягіна В.В.,

при секретарі:
Ледовськой А.В.,

за участі прокурора
Святенького М.І.,

захисника-адвоката
ОСОБА_1

представника
потерпілого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Бердянська
кримінальне провадження, внесене до
Єдиниго реєстру досудових
розслідувань за № 0000635 від 16.02.2014р.
за обвинуваченням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Бердянськ Запорізької
області, українця, громадянки України,
має середньо-технічну освіту, не
одруженого, зареєстрованого та
мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше
не судимого, у скоєнні кримінальних
правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185,
ч.3 ст. 15- ч.2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В період часу з серпня 2013 року до 07
лютого 2014 року знаходячись на
території ТОВ «Транском»,
розташованого по вул. Будівельній 1-А в
м. Бердянську Запорізької області,
ОСОБА_3 маючи можливість вільного
доступу до бензовозних цистерн в яких
перевозилось масло Агринол 10 W 40 СБ-4/SН,
діючи умисно, з корисливих мотивів, з
метою таємного викрадення чужого
майна, шляхом відкриття вентиля крану з
бензовозних цистерн неодноразово
зливав масло Агринол 10 W 40 СF-4/SН, яке для
зручності в перевезенні перелив в
пляшки ємкістю 5,0 л. в кількості 9 шт. в
кожну по 5 літрів, та 1 пляшку ємкістю 6,0
літрів, що загальною кількістю склало 51
літр, які помістив в два
поліпропіленові мішка та сховав їх в
малярному цеху на території ТОВ
«Транском». 07 лютого 2014 року приблизно
о 12 годині 30 хвилин ОСОБА_3, продовжуючи
свій злочинний намір направлений на
таємне викрадення вказаного масла,
звернувся з проханням до ОСОБА_4
вивезти з території ТОВ «Транском»
мішки з пляшками, не повідомляючи про
те, що знаходиться у пляшках. ОСОБА_4
погодився на прохання ОСОБА_3, оскільки
не передбачав, що останній має умисел
на викрадення майна. Таким чином
ОСОБА_3, ввівши в оману водія вантажного
автомобіля «IVECO» державний номер
НОМЕР_1 ОСОБА_4 щодо правомірності своїх
дій, завантажив в кузов вказаного
автомобіля два поліпропіленових мішки,
які не представляють матеріальної
цінності, в яких знаходились пляшки з
вказаним маслом загальною кількістю 51
літр, вартістю 13,49 грн. за 1 літр, на
загальну суму 687,99 гривень. ОСОБА_3
продовжуючи свій злочинний умисел
домовився з ОСОБА_5 про те, щоб він
забрав з автомобіля ОСОБА_4 мішки з
пляшками, не повідомляючи про те, що в
них знаходиться. ОСОБА_5 погодився на
прохання останнього, не підозрюючи
його злочинного наміру.

09.02.2014 року приблизно об 11 годині
ОСОБА_4, не усвідомлюючи
неправомірності характеру своїх дій,
на вказаному автомобілі вивіз
завантажені ОСОБА_3 мішки з маслом за
територію ТОВ «Транском», після чого
вказане майно того ж дня через ОСОБА_5,
умислом якого не охоплювалось скоєння
крадіжки, передав ОСОБА_3, яким останній
розпорядився на свій власний розсуд,
тим самим таємно викрав вказане майно,
чим завдав ТОВ «Транском» майнову
шкоду на суму 687,99 гривень.

Крім того, приблизно в період часу
з серпня 2013 року до 07 лютого 2014 року
знаходячись на території ТОВ
«Транском», розташованого по вул.
Будівельній 1-А в м. Бердянську
Запорізької області, ОСОБА_3 маючи
можливість вільного доступу до
бензовозних цистерн в яких
перевозилось масло Агринол 10 W 40 CF-4/SH,
діючи умисно, з корисливих мотивів, з
метою таємного викрадення чужого
майна, шляхом відкриття вентиля крану з
бензовозних цистерн неодноразово
зливав масло Агринол 10 W 40 CF-4/SH, яке для
зручності в перевезенні перелив в
пляшки ємкістю 1,5 л. в кількості 2 шт.,
ємкістю 2,0 л. в кількості 6 шт., ємкістю 5,0
літрів в кількості 17 шт. та ємкістю 6,0
літрів в кількості 2 шт., що загальною
кількістю склало 112 літрів, які
помістив в три поліпропіленові мішки
та сховав їх в малярному цеху на
території ТОВ «Транском».

14.02.2014 року приблизно об 11 годині 30
хвилин, знаходячись на території ТОВ
Транском» розташованого в
м.Бердянську, по вул.Будівельній 1-А
ОСОБА_3, продовжуючи свій злочинний
намір, направлений на таємне
викрадення вказаного масла, звернувся
з проханням до ОСОБА_4 вивезти з
території ТОВ «Транском» мішки з
пляшками, не повідомляючи про те, що
знаходиться у пляшках. ОСОБА_4
погодився на прохання ОСОБА_3, оскільки
не передбачав, що останній має умисел
на викрадення майна. Таким чином ОСОБА_3
ввівши в оману водія вантажного
автомобіля «IVECO» державний номер
НОМЕР_1 ОСОБА_4 щодо правомірності своїх
дій, завантажив в кузов вказаного
автомобіля три полепропіленові мішки,
які не представляють матеріальної
цінності, в яких знаходились пляшки з
вказаним маслом, вартістю 13,49 грн. за 1
літр, на загальну суму 1510,88 гривень.

16.02.2014 року приблизно о 12 годині
ОСОБА_4, виконуючи наявну у нього з
ОСОБА_3 домовленість та не усвідомлюючи
неправомірності своїх дій, на
вказаному автомобілі став виїжджати за
територію ТОВ «Транском», але свій
злочинний умисел на таємне повторне
викрадення чужого майна ОСОБА_3 до
кінця не довів з причин, які не залежали
від його волі, так як на контрольно -
пропускному пункті автомобіль під
керуванням ОСОБА_4 зупинила охорона,
яка виявила в мішках пляшки з маслом,
чим ОСОБА_3 міг завдати ТОВ «Транском»
матеріальний збиток на загальну суму
1510,88 гривень

Представник потерпілого ОСОБА_2
пояснив суду, що претензій майнового та
морального характеру до
обвинуваченого не має.

12 травня 2014 року між потерпілим
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТРАНСКОМ» в особі
директора ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з одного
боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 з іншого
боку. в порядку, передбаченому ст. ст. 468,
469, 471 КПК України за ініціативою
обвинуваченого укладено угоду про
примирення.

Згідно з даною угодою
обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий
ТзОВ «ТРАНСКОМ». дійшли згоди щодо
формулювання обвинувачення, всіх
істотних для даного кримінального
провадження обставин та правової
кваліфікації дій обвинуваченої за ст.
185 ч. 1, 15 ч.3, 185 ч.2 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі
сформульованого обвинувачення визнав
свою винуватість у вчинені даних
кримінальних правопорушень.

Також сторонами угоди визначено
узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3
повинен понести за вчинені кримінальні
правопорушення, а сааме:

- за ч.1 ст. 185 КК України - у вигляді 80
годин громадських робіт

- за ч.3 ст. 15- ч.2 ст. 185 КК України - у
вигляді обмеження волі на один рік.

На підставі ст. 70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим остаточно призначити
покарання у вигляді обмеження волі на
один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_3 від відбуття призначеного
покарання, якщо він протягом одного
року іспитового строку не вчинить
нового злочину, виконає покладені на
нього відповідно до ст. 76 КК України
обов'язки: не виїжджати за межі України
на постійне проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання,
періодично з'являтися для реєстрації в
кримінально-виконавчу інспекцію.

В угоді передбачені наслідки її
укладення, затвердження та
невиконання, які роз'яснені
обвинуваченому та представнику
потерпілого.

Розглядаючи в порядку ст. 474 КПК
України питання про можливість
затвердження даної угоди про
примирення, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК
України у кримінальному провадженні
щодо кримінальних проступків, злочинів
невеликої чи середньої тяжкості, та у
кримінальному провадженні у формі
приватного обвинувачення може бути
укладена угода між потерпілим та
підозрюваним чи обвинуваченим про
примирення.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому
засіданні також просив вказану угоду з
потерпілим затвердити і призначити
узгоджену в ній міру покарання та інші
передбачені угодою заходи, при цьому
беззастережно визнав себе виним у
вчиненні кримінальних правопорушень,
передбачених ч. 1 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185
КК України, дал згоду на застосування
узгодженого виду та розміру покарання,
а також інших заходів у разі
затвердження угоди, заявивши, що
згодний реально виконати взяті на себе
відповідно до угоди зобов'язання.

Представник потерпілого ОСОБА_2 в
судовому засіданні також просив
вказану угоду з обвинуваченим
затвердити і призначити узгоджену в
ній міру покарання та інші передбачені
угодою заходи.

Суд шляхом проведення
опитування сторін кримінального
провадження переконався, що укладення
угоди сторонами є добровільним, тобто
не є наслідком застосування
насильства, примусу, погроз або
наслідком обіцянок чи дій, будь-яких
інших обставин, ніж ті, що передбачені в
угоді.

При цьому судом з`ясовано, що
ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст
укладеної з потерпілим угоди про
примирення, характер обвинувачення,
щодо якого визнає себе винним, цілком
розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4, ч.5
ст. 474 КПК України, а також наслідки
укладення, затвердження даної угоди,
передбачені ч. ч.1, 2 ст. 473 КПК України, та
наслідки її невиконання, передбачені
ст. 476 КПК України.

Крім того, судом з`ясовано, що
потерпілий повністю усвідомлює зміст
укладеної з обвинуваченим угоди про
примирення, цілком розуміє свої права,
визначені п. 4 ч.5 ст. 474 КПК України, а
також наслідки укладення, затвердження
даної угоди, передбачені п. 2 ч.1 ст. 473
КПК України, та наслідки її
невиконання, передбачені ст. 476 КПК
України.

Прокурор та захисник просили цю
угоду затвердити.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3
беззастережно визнав себе винуватим,
згідно ст.12 КК України є злочином
середньої тяжкості.

Враховуючи викладене, оскільки
умови угоди про примирення між
потерпілим ТзОВ «ТРАНСКОМ» та
обвинуваченим ОСОБА_3 відповідають
вимогам КПК України та КК України, суд,
врахувавши заслухані доводи сторін
кримінального провадження, дійшов
висновку про наявність всіх правових
підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає
доведеним в судовому засіданні те, що
ОСОБА_3 скоїв злочині, а тому ці його
дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК
України як таємне викрадення чужого
майна (крадіжка), а також за ч.3 ст. 15- ч.2
ст.185 КК України, як незакінчений замах
на таємне викрадання чужого майна
(крадіжка), вчинена повторно, та йому
належить призначити узгоджену
сторонами угоди про примирення міру
покарання.

Цивільний позов не заявлявся, так
як збитки відшкодовані.

Долю речових доказів суд вирішує
відповідно до ст. 100 КПК України

Враховуючи викладене, керуючись ст.
ст. 468, 469, 471, 474, 475 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду від 12 травня 2014
року між потерпілим Товариство з
обмеженою відповідальністю «ТРАНСКОМ»
в особі директора ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
та обвинуваченим ОСОБА_3.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні
злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч.3 ст.
15- ч.2 ст. 185 КК України, та призначити
йому покарання:

- за ч.1 ст. 185 КК України - у вигляді
вісімдесяти годин громадських робіт,

- за ч.3 ст. 15- ч.2 ст. 185 КК України - у
вигляді обмеження волі на один рік.

На підставі ст. 70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим остаточно призначити
покарання у вигляді обмеження волі на
один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_3 від відбуття призначеного
покарання, якщо він протягом одного
року іспитового строку не вчинить
нового злочину, виконає покладені на
нього відповідно до ст. 76 КК України
обов'язки: не виїжджати за межі України
на постійне проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції;
повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця проживання,
періодично з'являтися для реєстрації в
кримінально-виконавчу інспекцію.

Речові докази залишити за належністю
ТОВ «Транском».

Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду Запорізької області
через Бердянський міськрайонний суд
протягом 30 днів з дня його
проголошення.

Копію вироку негайно після його
проголошення вручити засудженому,
прокурору та представнику
потерпілого.

Суддя
В.В.Петягін