Справа № 204/419/14-к
Провадження № 1-кп/204/7/15
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська
у складі:
головуючого-судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
за участю захисника: ОСОБА_4 ,
за участю потерпілої: ОСОБА_5 ,
за участю представника потерпілої: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001194, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поляни, Волочиського району Хмельницької області, громадянина України, освіта середня, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого водієм ПП «Погулич», зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд
ВСТАНОВИВ:
15 листопада 2013 року, приблизно о 08.50 годині, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Volvo FH 440», державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Schmitz», державний номер НОМЕР_2 , рухався в м. Дніпропетровську по вул. Орловській, з боку вул. Бабушкіна у напрямку пр. Калініна.

На шляху руху перед перехрестям з пр. Калініна ОСОБА_7 зупинив керований ним транспортний засіб, після чого, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, поновив рух транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка рухалась по проїжджій частині справа наліво по ходу його руху.

В результаті дорожньо-транспортної події потерпілій ОСОБА_5 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми правої нижньої кінцівки - великої скальпованої рани, яка розташована циркулярно на протязі всієї гомілки, розповсюджуючись на підколінну ямку, розмірами 40x30 см, з розчавленням м`яких тканин та відшаруванням їх від кісток гомілки, на теперішній час мають місце наслідки перенесеної травми правої кінцівки у вигляді численних великих гіпертрофічних рубців правої гомілки, 3 дефекти шкіри та м`язів, за рахунок чого ця кінцівка зменшена в об`ємі, порівняно лівої, на 12 см, в перебігу травматичного процесу розвинулося ускладнення у вигляді післятравматичного деформуючого артозу правого колінного гомілково-ступневого суглобів з помірною контрактурою колінного суглобу, вираженою в гомілково-ступневому суглобі, що призвело до порушення функції травмованої (правої) нижньої кінцівки вираженого ступеню, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 4 від 05.01.2015 року, відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеня, як такі, що викликали розлад здоров`я, яке пов`язане зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на 1/3 (не менше 33%), згідно пункту 2.1.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «Volvo FH 440», державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Schmitz», державний номер НОМЕР_3 , не виконав вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,- невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав в повному обсязі і пояснив суду, що він рухався по вул. Орловській зі сторони пр. Петровського м. Дніпропетровська, по лівій смузі, на автомобілі Вольво. Приблизно за 50 метрів від перехрестя, він зупинився у зв`язку з тим, що горіло червоне світло світлофора. Перед ним зупинились інші автомобілі. У правій смузі на рівні з його автомобілем зупинився вантажний автомобіль, марку якого він не запам`ятав. Перед вантажним автомобілем також зупинились інші автомобілі. Після того, як загорілося зелене світло світлофора, він почав рух і проїхав приблизно 10-15 метрів зі швидкістю приблизно 5 км/год. Перед початком руху автомобіля Вольво, на дорозі пішоходів не було. Коли він на автомобілі почав рух, вантажний автомобіль, який знаходився у правій смузі, перегороджував ОСОБА_7 огляд на праву сторону дороги. Після того, як автомобіль Вольво проїхав, приблизно 10-15 метрів, ОСОБА_7 почув крик і відразу зупинився. Потерпілу, ОСОБА_7 під час руху не бачив, оскільки йому перегороджував огляд вантажний автомобіль, який рухався у правій смузі.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила суду, що 15 листопада 2013 року, близько 08.00 години, вона йшла на роботу, переходячи дорогу вул. Орловської та пр. Калініна, горіло зелене світло, на пішохідному переході стояли машини. Коли вона переходила дорогу, машина, яка стояла зліва штовхнула її, наїхала на ногу правим переднім колесом, і потягла. При цьому інші машини, які стояли на дорозі не рухались. Вона закричала, машина рухалася, накручувала її ногу на покришку. Потім підбіг чоловік і машина зупинилася. Приїхала швидка, забрала її в лікарню.

У лікарні вона була 4 місяці, перенесла 4 операції, до події ДТП вона працювала, після ДТП вона не може працювати, стала інвалідом 3 групи.

Крім показів потерпілої, вина ОСОБА_7 підтверджується оголошеними та вивченими матеріалами кримінального провадження, у тому числі:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.11.2013 року, план-схемою та фототаблицею до нього, відповідно до якого була оглянута ділянка місцевості по вул. Орловській в районі перехрестя з вул. Калініна м. Дніпропетровська, де стався наїзд на ОСОБА_5 (а.п.6-21);
- висновком експерта № 70/27-959 від 19.12.2013 року, відповідно до якого у даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.
Технічна можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 для водія автопоїзда ОСОБА_7 визначалась виконанням ним вимог п. 10.1 ПДР України, і у нього не було будь яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх.
При заданому механізмі події, дії водія автопоїзда ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з даним ДТП (а.п.43-44);
- висновком комісійної судовомедичної експертизи № 4 від 05.01.2015 року, відповідно до якого згідно наданої медичної документації та первинної судово-медичної документації, у ОСОБА_5 мали місце наступні тілесні ушкодження: тупа травма правої нижньої кінцівки - велика скальпована рана, яка розташована циркулярно на протязі всієї гомілки, розповсюджуючись на підколінну ямку, розмірами 40x30 см, з розчавленням та м`яких тканин та відшаруванням їх від кісток гомілки.

На теперішній час мають місце наслідки перенесеної травми правої кінцівки у вигляді численних великих гіпертрофічних рубців правої гомілки з дефектами шкіри та м`язів, за рахунок чого ця кінцівка зменшена в об`ємі, порівняно з лівої, на 12 см, в перебігу травматичного процесу розвинулося ускладнення у вигляді після травматичного деформуючого артозу правого колінного та гомілково - ступневого суглобів з помірною контрактурою колінного суглобу та вираженою в гомілково-ступневому суглобі, що призвело до порушення функції травмованої (правої) нижньої кінцівки вираженого ступеню.

Згідно ст. 152 в) «Инструкции о порядке организации и проведення врачебно- страховой экспертизы» значне обмеження руху в колінному та гомілково-ступневому суглобах або помірне обмеження рухів в одному суглобі та значне - в другому приводить до постійної втрати загальної працездатності в розмірі 35%.

Згідно п. 14.4.3. Критеріїв встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках, затверджених Наказом МОЗ України 05.06.2012 року за № 420, значне обмеження рухів в колінному та гомілково-ступневого суглобах помірно обмеження рухів в одному та різке обмеження в іншому суглобі викликає втрату професійної працездатності в розмірі 30-35%.

На підстав вище зазначеного, згідно п. 2.1.6. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року за № 6 та узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України та Міністерством внутрішніх справ України, тілесні ушкодження, виявлені у потерпілої ОСОБА_5 в своєму перебігу викликали розлад здоров`я, яке пов`язане зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на 1/3 (не менше 33%). Тому за ступенем тяжкості відносить до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню (а.п.с.128-139).

Даючи оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_7 , який пояснював суду, що наїзд на потерпілу він скоїв внаслідок того, що видимість йому закрив інший автомобіль, який стояв поруч, суд вважає такими, що не відповідають дійсності. Ставлення обвинуваченого до дорожньої ситуації, суд розцінює, як суб`єктивне сприйняття ОСОБА_7 дійсності.

Судом з показів потерпілої, достовірно встановлено, що ніяких перешкод для об`єктивного сприйняття дорожньої обстановки водієм ОСОБА_7 , не було, він повинен був діяти відповідно до вимог правил дорожнього руху, адже перед початком руху повинен був переконатися у тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, у тому числі пішоходам. Оскільки ОСОБА_7 не виконав у цій частині вимоги пункту 10.1 ПДР, то не можна погодитись з позицією обвинуваченого, у тому що він не бачив потерпілу. Крім того, як з показів потерпілої, так із показів обвинуваченого не вбачається, що потерпіла перетинала проїжджу частину у темпі швидкого кроку, а тому ОСОБА_7 перш ніж почати рух великогабаритного автомобіля мав можливість і повинен був переконатися у тому, що це створює загрозу іншим учасникам дорожнього руху, у тому числі пішоходу. Покази потерпілої узгоджуються з матеріалами кримінального провадження у цілому, а у судовому засіданні не встановлено, що потерпіла має мотиви для обмови обвинуваченого.

При цьому суд вважає, що покази ОСОБА_7 проте, що інший автомобіль завадив йому вчасно побачити пішохода і застосувати заходи гальмування, не об`єктивними, так як відповідно до матеріалів кримінального провадження, зокрема протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.11.2013 року, не встановлено, що на проїжджій частині були габаритні автомобілі, які перешкоджали видимості.

Крім того, відповідно до висновку експерта технічна можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 для водія автопоїзда ОСОБА_7 визначалась виконанням ним вимог п. 10.1 ПДР України, і у нього не було будь яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх.
Поведінку ОСОБА_7 у судовому засіданні суд розцінює, як бажання уникнути відповідальності.

Оцінюючи зібрані та перевірені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд знаходить, що вина ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення доказана в повному обсязі.

Дії ОСОБА_7 , що виразилися в порушені Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження, правильно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 286 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, який раніше не судимий (а.п.62), на обліках у лікарів психіатра, нарколога не перебуває (судовий том, а.п.225), має на утриманні двох дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п.71,72), має постійне місце роботи, де характеризується позитивно (а.п.75).
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд не вбачає.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України, суд не вбачає.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень необхідним та достатнім є призначення покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.
Враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням в порядку, передбаченому ст.ст.75,76 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році».

Суд, розглядаючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до примітки 1, яка міститься у роз`ясненні вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про деякі питання застосування амністії у 2014 році з урахуванням останніх законодавчих змін, слово «засуджений» в даному ЗУ «Про амністію у 2014 році», з огляду на системне тлумачення його норм, а також беручи до уваги зміст ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» має більш широке значення, а ніж визначення у ч. 2 ст. 43 КПК та охоплює собою й особу обвинуваченого щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, який не набрав законної сили.

19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, який з 14 травня 2014 року діє в редакції від 06 травня 2014 року.

Відповідно до п. «г» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, застосування цього Закону здійснюється щодо осіб, щодо яких судом ухвалені вироки, які не набрали законної сили, - за клопотанням особи, її захисника чи законного представника.

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом, мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий, вперше вчинив необережний тяжкий злочин, відповідно до свідоцтво про народження Серія НОМЕР_4 та свідоцтва про народження Серія НОМЕР_5 (а.п.71,72) має на утриманні двох дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно яких батьківських прав не позбавлений (судовий том, а.п.226), суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбування покарання за вироком суду на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 19.04.2014 року.

Суд приходить до висновку, що цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілої витрат на правову допомогу, що складає 8000 гривень, про стягнення з ФОП ОСОБА_10 на користь потерпілої 3000 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових службових обов`язків.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання, якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнового) шкоди суд визначає залежно від характеру та об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.
Таким чином, судом встановлено, а сторонами в судовому засіданні визнано, що під час скоєння ДТП ОСОБА_7 здійснював свої обов`язки, як працівник ФОП ОСОБА_10 , який є власником транспортного засобу, яким ОСОБА_7 керував. Тому суд приходить до висновку, що шкода завдана потерпілій ОСОБА_5 повинна бути відшкодована ФОП ОСОБА_10 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди діями ОСОБА_7 , які не відповідали правилам дорожнього руху України, потерпілій ОСОБА_5 завдано тяжкі тілесні ушкодження, тобто завдана шкода здоров`ю та завдана моральна шкода, що виразилась у моральних стражданнях, пов`язаними з подією ДТП, понесеними травмами, фізичному болю, переживаннями, зміною звичного укладу життя, що пов`язано з втратою працездатності.
Враховуючи, понесені потерпілою ОСОБА_5 фізичні та моральні страждання, їх глибину, те, що потерпіла проходить тривале лікування, переживає фізичний біль, втратила працездатність у зв`язку з чим не може повернутися до звичного укладу життя, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 80 000 гривень.
Також суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої витрат на правову допомогу, що складає 8 000 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він в період 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, і буде виконувати покладені на нього обов`язки.
На підставі п.2,3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи.
Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання обраний ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишити незмінним, після вступу вироку в законну силу, - скасувати.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_5 про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 моральної шкоди у розмірі 300 000 гривень, а також стягнення з ОСОБА_7 витрат на правову допомогу, - задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1