Справа № 369/3291/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/670/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 23.06.2015

УХВАЛА
іменем України
23 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 06.03.2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області ст. ст. 185 ч. 2, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 107 КК України згідно ухвали Полтавського районного суду від 16.01.2014 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання у виді позбавлення волі 1 рік 5 місяців 1 день,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2012 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців.

Вирішено питання щодо речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 15.02.2015 року близько 09-ї години ОСОБА_7 , перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, реалізовуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, викрав ноутбук марки «DELL», серійний номер CN-OM916F-70166-86P-09OQ, що належав ОСОБА_9 . Після вчинення злочину ОСОБА_7 із викраденим майном зник та розпорядився ним за власним розсудом, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 3895грн.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання є несправедливим внаслідок своєї суворості, оскільки постановлений без врахування особи, обставин справи та тяжкості злочину. Зазначає, що під час проведення досудового слідства та в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, а також повернув потерпілому викрадене майно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції обґрунтував вирок на доказах, досліджених під час судового розгляду та оцінив докази в їх сукупності, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження, відповідно до вимог закону.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочині підтверджується сукупністю доказів: показаннями обвинуваченого, який свою вину у вчиненні злочину визнав повністю; протоколом огляду приміщення; протоколом проведення слідчого експерименту; висновком спеціаліста.

Судом першої інстанції вірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, негативно характеризується за місцем проживання, не працює, пом`якшуючи покарання обставини: повне визнання своєї вини та щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставини, та прийшов до висновку, що для виправлення ОСОБА_10 необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавленні волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України - 2 роки позбавлення волі. Крім того, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 , до якого було застосовано умовно-дострокове звільнення, протягом невідбутої частини покарання вчинив новий злочин, суд першої інстанції призначив йому покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України (до покарання за новим вироком приєднав частину невідбутого покарання за попереднім вироком), визначивши остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_11 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не врахував його особу, тяжкість злочину та обставини справи, є надуманими, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах даного кримінального провадження.

Відповідно до роз`яснень п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року у разі, коли особа засуджена до позбавлення волі та була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК України), і в період умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , будучи звільненим умовно-достроково, до закінчення цього строку вчинив новий злочин, що свідчить про зневажливе ставлення ОСОБА_7 до закону, суспільних норм, його підвищену небезпеку та явне небажання ставати на шлях виправлення.

Крім того, із змісту ст. 75 КК України вбачається, що суд може звільнити особу від відбування покарання з випробуванням лише за ті злочини, за які таке покарання призначив цим же вироком. Звільнення судом особи від відбування покарання, яке призначене іншим вироком суду за інші злочини, при винесення вироку в порядку ст. 71 КК України, за новий злочин Законом не передбачено.

Оскільки ОСОБА_7 був засуджений 06.03.2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ст. ст. 185 ч. 2, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ухвали Полтавського районного суду від 16.01.2014 року звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк покарання у виді позбавлення волі 1 рік 5 місяців 1 день, і в період умовно-дострокового звільнення вчинив новий злочин, суд першої інстанції, виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, правильно визначив йому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, тому доводи ОСОБА_7 , зазначені в апеляційній скарзі про можливість його звільнення від призначеного покарання з випробуванням, є безпідставними.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок є законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді