АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/521/15 Справа № 208/6274/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000276, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козодуб

Криничанського району Дніпропетровської області,

мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років. Визнати його обмежено осудним та відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України застосувати до нього примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання. Посилається на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує на те, що судом не взято до уваги висновок судово-психіатричної експертизи № 118 від 05 червня 2014 року стосовно психічного стану ОСОБА_6 та не вирішено питання необхідності застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання і щодо обмеженої осудності обвинуваченого. Стверджує, що судом не зазначено, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Судом не враховано обставину, яка обтяжує покарання, а саме те, що обвинувачений вчинив злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що у вступній частині вироку не вказано найменування (номер) кримінального провадження, яке розглянуто судом.
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні за обставин, детально викладених у вироку, замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Як установив суд, 25 квітня 2014 року ОСОБА_6 спільно з дружиною ОСОБА_9 , донькою ОСОБА_10 та співмешканцем доньки ОСОБА_11 в приміщенні літньої кухні за місцем мешкання в будинку АДРЕСА_1 розпивав спиртні напої, де між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 близько 13.00 год. виник конфлікт, в результаті чого ОСОБА_6 схопив зі столу кухонний ніж та став погрожувати дружині.

З метою припинення протиправних дій з боку ОСОБА_6 . ОСОБА_12 внутрішньою частиною ліктьового суглобу зжав шию останнього, таким чином змусивши ОСОБА_6 покласти ніж, після чого з метою уникнення конфліктної ситуації ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вийшли з будинку.

Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 з метою продовження конфлікту, будучі згідно висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 05 червня 2014 року хворим, який виявляє психічне захворювання у формі розладу особистості та поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку, та не будучі здатним повною мірою віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними, взявши з приміщення літньої кухні за місцем свого мешкання два кухонних ножі та утримуючи їх в обох руках, вибіг на вулицю та погнався за ОСОБА_9 , погрожуючи їй фізичною розправою, назустріч якому, будучі обізнаним про психічний стан здоров`я останнього та можливість спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , з метою припинення неправомірних дій пішов ОСОБА_13 .

Близько 13.30 год. ОСОБА_6 напроти присадибної ділянки АДРЕСА_1 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, утримуючи в правій руці кухонний ніж, наніс один удар в стегно ОСОБА_13 , від чого той впав на землю, а ОСОБА_6 з метою нанесення тілесних ушкоджень напав на нього, після чого між ними відбулася боротьба.

З метою уникнути протиправних дій з боку ОСОБА_6 . ОСОБА_10 почала стягувати його руками з ОСОБА_13 та наносити удари по тулубу, намагаючись при цьому вихопити ніж з рук ОСОБА_6 , але у зв`язку з перевагою у фізичній силі з боку останнього він відштовхнув ОСОБА_10 , від чого та впала на землю і на деякий час втратила свідомість.

В цей час на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_6 виник умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 . Для цього ОСОБА_6 , продовжуючи знаходитись в положенні сидячі зверху ОСОБА_13 , наніс кухонним ножем два удари ОСОБА_13 в область шиї справа, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді ран шиї по передньо-правій поверхні на межі нижньої щелепи, рани на рівні кута нижньої щелепи справа та рану по задньо-внутрішній поверхні лівого стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та мають незначні скороминущі наслідки, від чого ОСОБА_13 втратив свідомість, а ОСОБА_6 вирішив, що скоїв вбивство останнього.

В цей час ОСОБА_14 з метою припинення протиправних дій з боку ОСОБА_6 та порятунку життя потерпілого ОСОБА_13 підбіг до ОСОБА_6 , який продовжував сидіти зверху потерпілого та зажадав припинити протиправні дії, на що ОСОБА_6 направив ніж в бік ОСОБА_14 і почав погрожувати тому вбивством, на що ОСОБА_14 наніс рукою удар в голову ОСОБА_6 , від якого останній впав на землю, а ОСОБА_14 забрав з його рук ніж та викинув вбік.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора ОСОБА_7 на підтримання апеляційних вимог прокурора, міркування обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційних скаргах, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.

Висновок суду щодо доведеності винності ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діяння за ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного судом покарання у зв`язку із застосуванням ст. 69 КК тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, вони є непереконливими.

Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з приписів ст. 69 КК підставами призначення більш м`якого покарання є дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, а саме: а) наявність деяких обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд з достатньою повнотою врахував усі обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що впливають на покарання.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфікованому за ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав визнання ним своєї вини та щиросердне каяття. Крім того враховано дані про особу винного, який хворіє на психічне захворювання в формі розладу особистості та поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку, що відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України визнається судом, як окрема, пом`якшуюча покарання обставина.

Ці обставини суд обґрунтовано визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, та враховуючи позитивні дані про особу обвинуваченого ( а саме: раніше не судимий, характеризуючи дані, його відношення до скоєного, що у скоєному він розкаявся, визнав свою провину, незадовільний стан його здоров`я), відповідно до вимог ст. 69 КК правильно врахував і поклав в основу рішення про призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК. Тому доводи апеляційної скарги про неправильне застосування ст. 69 КК колегія суддів визнає безпідставними.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі прокурорадоводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення покарання без застосування ст. 69 КК, на що вказував в своїй апеляції прокурор.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не має підстав вважати призначене обвинуваченому покарання несправедливим.

Вирішуючи доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо необхідності застосування до ОСОБА_6 примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання та вирішення питання щодо обмеженої осудності останнього, колегія суддів вважає, що їх не можна визнати обгрунтованими.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Однією з особливостей меж перегляду судом апеляційної інстанції є неприпустимість встановлення й доказування фактів, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції.

Питання щодо необхідності застосування до ОСОБА_6 примусового заходу медичного характеру та визнання його обмежено осудним в суді першої інстанції не розглядалось.

Тому доводи в апеляційній скарзі прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_6 примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання та вирішення питання щодо обмеженої осудності останнього не підлягають задоволенню.

Та обставина, що суд у вступній частині вироку в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 374 КПК України не зазначив найменування (номер) кримінального провадження, також не є підставою для скасування судового рішення, як про це йдеться в апеляційній скарзі прокурора.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, під яким згідно ч. 1 ст. 412 КПК України вважаються незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення.

Проте в апеляційній скарзі прокурора є лише посилання на те, що суд у вироку не зазначив номер кримінального провадження, тоді як доводів відносно того, яким чином таке порушення закону перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне і обгрунтоване рішення, в скарзі не наведено.

З огляду на викладене істотних порушень вимог кримінального і кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування чи зміну вироку суду, в кримінальному провадженні не допущено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

______________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4