АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/880/2012 Номер провадження 11/1690/880/2012Головуючий у 1-й інстанції Лисенко Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - Нізельковської Л.В.

суддів - Кисіля А.М., Кожевнікова О.В.

за участю прокурора - Ситника Р.Г.

захисника - ОСОБА_2

засуджених - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава кримінальну справу за апеляціями прокурора прокуратури Великобагачанського району Полтавської області, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3, засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11 липня 2012 року.

Цим вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одружений, працюючий в ПП «Білоцерківська агропромислова група», проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимий,

засуджений:

- за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 3 роки позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно засуджений на 3 роки 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_7, не одружений, працюючий механізатором ТОВ «Федунка», проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, в силу ст.89 КК України не судимий,

засуджений:

- за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно засуджений на 3 роки позбавлення волі без конфіскації майна.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках судові витрати на користь держави в сумі по 752,70 грн. з кожного.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнані винними в наступному.

16.12.2011 року близько 22.00 год. ОСОБА_3 та ОСОБА_4, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, по вул.Новаторів, 25, в с.Яреськи Шишацького району Полтавської області, за попередньою змовою між собою, з салону автомобіля марки „ВАЗ-21011, д.н.з. 05-01 ПОТ, таємно викрали автомагнітолу „BLEUPUNKT FRIBBURG SQM 26, вартістю 65 грн., два динаміка „PIONEER TS-A6987, вартістю 175 грн., динамік „SONDA, вартістю 54 грн., MP3-FM модулятор вартістю 63 грн., що належать ОСОБА_5, заподіявши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 357 грн. Після цього близько 22.30 год. ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за попередньою змовою між собою, заволоділи вищезгаданим транспортним засобом - автомобілем „ВАЗ-21011, д.н.з. 05-01 ПОТ, вартістю 7205, 29 грн., яким користувався за довіреністю ОСОБА_5, заподіявши останньому майнової шкоди на вказану суму.

В кінці грудня 2011 року близько 19.00 год. ОСОБА_4 в с.Яреськи Шишацького району Полтавської області, з території кагатного поля ВП „Яреськівський цукровий завод, ТОВ АФ ім. „Довженка повторно, таємно викрав три металеві листи вагою 50 кг. кожен, вартістю 75 грн. за один лист, чим спричинив ВП „Яреськівський цукровий завод майнової шкоди на суму 225 грн.

31.12.2011 року близько 03.00 год. ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, на мосту через р.Багачка, який розташований по вул.Червоноармійська в смт.Велика Багачка Полтавської області, повторно, відкрито заволодів жіночою сумкою, в якій знаходились гроші в сумі 150 грн., жіноча блузка вартістю 87,50 грн., зарядний пристрій до мобільного телефону вартістю 14 грн., масажний гребінець вартістю 4 грн., флакон з туалетною водою вартістю 50 грн., дезодорант вартістю 12 грн., що належать ОСОБА_6, чим спричинив потерпілій майнової шкоди на загальну суму 477, 50 грн.

14.01.2012 року близько 22.00 год. ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, біля кафе „Наталі в с.Байрак Великобагачанського району Полтавської області, повторно, таємно викрав із салону автомобіля НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7, автомагнітолу „Євротек EU-8036, вартістю 145 грн., чим спричинив потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

В апеляції прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в звязку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особам засуджених внаслідок його мякості та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_3 за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 остаточно визначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна; ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ч.1 ст.70 остаточно визначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна

Захисник ОСОБА_2 та засуджений ОСОБА_3 в своїх апеляціях просять вирок суду змінити та помякшити покарання, призначене ОСОБА_3, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Вважав призначене судом покарання несправедливим внаслідок його надмірної суворості, суд при встановленні цілої низки обставин, що помякшують покарання, та позитивних даних про особу безпідставно не застосував ст.75 КК України.

Засуджений ОСОБА_4 просить вирок суду змінити та помякшити призначене покарання. Вказав, що він не мав умислу на заволодіння транспортним засобом, а тому засудження його за ст. 289 КК України є несправедливим. Також суд не врахував те, що він після вчинення злочину працевлаштувався на постійне місце роботи, позитивно характеризується, мав намір одружитися, а його наречена на даний час вагітна.

Інші учасники судового розгляду вирок не оскаржили.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, прокурора, захисника та засуджених, які підтримали подані ними апеляції, виступи учасників судового розгляду у судових дебатах та останнє слово засуджених, перевіривши доводи апеляцій та матеріали кримінальної справи, приходить до висновку, що апеляції прокурора, захисника ОСОБА_2 та засудженого ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, а апеляція засудженого ОСОБА_4 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, винність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, доведено доказами, що досліджувались у судовому засіданні, приведені у ньому судом першої інстанції та ніким із учасників судового розгляду не оспорюється.

При цьому ОСОБА_4, зазначаючи в апеляції про безпідставне засудження його за ч.2 ст. 289 КК України, не оспорює факту заволодіння разом з ОСОБА_3 транспортним засобом та своєї участі у вчиненні цього злочину за обставин, викладених у вироку. Фактично ОСОБА_4 лише не погоджується, що вказані його дії містять склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України. В той же час, як встановлено судом, і дані обставини ніким не оспорювались, ОСОБА_4 заздалегідь, тобто до початку виконання дій, які становлять об'єктивну сторону злочину, домовився з ОСОБА_3 про спільне його вчинення, допомагав запустити двигун, а коли ОСОБА_3 це зробив, сів у автомобіль та засуджені разом здійснили на ньому поїздку. Таким чином суд першої інстанції вірно встановив, що заволодіння транспортним засобом ОСОБА_5 вчинено за попередньою змовою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і їх дії за даним епізодом вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 289 КК України. Тому твердження ОСОБА_4 в апеляції про безпідставне засудження його за вказаний злочин не заслуговують на увагу.

Що стосується призначеного засудженим покарання, то, виходячи з положень ст. 65 КК України, суд першої інстанції правильно врахував обставини, що помякшують та що обтяжують покарання ОСОБА_4 і ОСОБА_3, дані про їх особи, конкретні обставини справи та дійшов вірного висновку про необхідність визначення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі та про застосування до них положень ст. 69 КК України і призначення покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст. 289 КК України, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та санкцією ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_3

Таким чином доводи апеляції прокурора про призначення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 занадто мякого покарання та про безпідставне застосування до них положень ст. 69 КК України не заслуговують на увагу.

Є безпідставними і твердження апеляцій захисника ОСОБА_2 та засудженого ОСОБА_3 про призначення ОСОБА_3 занадто суворого покарання. Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 у незначний проміжок часу вчинив ряд корисливих злочинів, два з яких є тяжкими, кожного разу перебував у стані алкогольного спяніння. З урахуванням викладеного, а також даних про особу засудженого, конкретних обставин справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Разом з тим, доводи апеляції ОСОБА_4 про помякшення покарання є слушними.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України не судимий, працює, має вагітну наречену, його молодий вік, позитивні характеристики, ставлення до вчиненого, те, що спричинені злочином збитки є незначними і на даний момент відшкодовані, конкретні обставини справи та його дії під час заволодіння транспортним засобом. Викладені обставини дають підстави вважати, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК України його необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про необхідність звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 77 КК України до нього не може бути застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна. Тому немає необхідності в уточненні вироку суду першої інстанції щодо засудження ОСОБА_4 за ч.2 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком на три роки без конфіскації майна, на що вказував прокурор під час апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції прокурора, захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 та засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляцію засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

Вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11 липня 2012 року відносно ОСОБА_4 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного вироком покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично зявлятися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти зазначену інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно в залі суду.

Зарахувати в строк покарання ОСОБА_4 період перебування під вартою з 11.07.2012 по 27.09.2012.

В іншій частині вирок відносно ОСОБА_4 та відносно ОСОБА_3 залишити без змін.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: