АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/23/15 Справа № 182/1564/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2015 м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у закритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008615 від 30 листопада 2013 року, відносно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 153 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя Дніпропетровської області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за його апеляційною скаргою, а також апеляційними скаргами захисника останнього - адвоката ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 у кримінальному провадженні на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року, за участю прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

В апеляціях:

- адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч. 3 ст. 153 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України, з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 187 КК України, з п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України на п. 19 ч. 2 ст. 115 КК України та з урахуванням вказаних статей призначити покарання. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на порушення норм КПК України, неправильну кваліфікацію дій його підзахисного, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та призначеного покарання особі засудженого. Так, адвокат зазначає, що органи досудового слідства неправильно кваліфікували дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки розбійний напад на потерпілу та її смерть не були одночасно пов`язані між собою. Крім того, захисник вважає, що органи досудового розслідування неправильно кваліфікували й дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 153 та п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України, виходячи з того, що докази, які вказують на задоволення статевої пристрасті з потерпілою неприродним способом, здобуті не були. На переконання адвоката, дії обвинуваченого підпадають під ознаки ч. 1 ст. 296 КК України, а тому п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України з вироку необхідно виключити. Разом з тим, захисник вказує на те, що при вивченні матеріалів кримінальної справи були порушені вимоги ст. 214 КПК України, яка зобов`язує органи досудового розслідування протягом 24 годин внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про виявлений злочин. При цьому, на переконання ОСОБА_7 при призначенні покарання суд не надав належну оцінку обставинам, що на нього впливають;

- прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання: за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 12 років, з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 153 КК України у вигляді позбавлення волі на 13 років; за п.п. 6, 10 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточного призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, визначивши порядок строку відбування покарання з моменту затримання; та стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-генетичних експертиз, вартістю 1176,80 грн., 2942 грн., 1471 грн., 1765,20 грн., 2942 грн. Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 374 КПК України, у резолютивній частині не визначив початок строку відбування покарання, питання про відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні (10297 грн.) та залік досудового тримання під вартою. Крім того, на думку прокурора, суд, в порушення вимог ст. 70 КК Цкраїни та п. 21 Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24 жовтня 2003 року, при призначенні покарання ОСОБА_6 визначив однакові за розміром покарання, які поглиненню не підлягають (хоч і поглинаються, у даному випадку призначеним за ст. 115 КК України), а саме: за ч. 4 ст. 187 КК України 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 153 КК України 12 років позбавлення волі, у той час, як обвинуваченням пропонувалось призначити обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 153 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі, що вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;

- обвинувачений просить вирок суду скасувати, змінивши правову кваліфікацію інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачений вказує на порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неправильну кваліфікацію його дій, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Обвинувачений зазначає, що намір заволодіти речами потерпілої в нього виник після вбивства останньої. Разом з тим, ОСОБА_6 вказує на те, що наносив тілесні ушкодження потерпілій в момент раптово виниклої агресії, а умисел на заволодіння речами останньої та збагачення за їх рахунок в нього був відсутній. При цьому, обвинувачення за ч. 3 ст. 153 КК України ОСОБА_6 вважає необґрунтованим, у зв`язку з відсутністю належних доказів на підтвердження доведеності його вини у вчиненні вказаного злочину. Своє зізнання у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, обвинувачений вважає таким, що було отримано під тиском невідомих йому осіб. На думку останнього, суд не надав належної оцінки вказаним обставинам та необґрунтовано залишив поза увагою той факт, що він не мав на меті задоволення статевої пристрасті неприродним способом, а також й те, що такі дії були лише підготовкою до статевого акту природним шляхом, від здійснення якого він в подальшому відмовився. Крім того, обвинувачений вказує на те, що суд у вироку посилався на докази, які не є допустимими.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 153 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 153 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 12 років; за п.п. 6, 10 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено обвинуваченому покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Крім того, за результатами розгляду кримінального провадження судом визначено долю речових доказів.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_6 30 листопада 2013 року приблизно о 09.00 год., перебуваючи у стані, що викликаний вживанням одурманюючих засобів, а саме психотропних речовин, знаходився в під`їзді будинку біля дверей квартири за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де за допомогою взятого в квартирі слюсарного молотка намагався відремонтувати вхідні двері квартири. У цей час в під`їзді він побачив неповнолітню ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка піднімалась по сходах. Побачивши на голові у ОСОБА_12 навушники, а в руках сумку, ОСОБА_6 зробив висновок про наявність у неї мобільного телефону та грошей, у зв`язку з чим в цей момент в нього виник злочинний умисел заволодіти мобільним телефоном, грошима та іншим майном ОСОБА_12 , тобто злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані, викликаному вживанням психотропних речовин, дочекався, доки ОСОБА_12 сходами піднялася до площадки 3-го поверху і порівнялась із вхідними дверима його квартири, а потім з метою протиправного заволодіння її майном з корисливих мотивів близько 09.05 год. напав на неповнолітню ОСОБА_12 . Діючи із злочинними намірами, ОСОБА_6 з метою заволодіння майном ОСОБА_12 наніс їй не менше чотирьох ударів молотком в лобну та скроневу частину голови, що є життєво важливим органом, а після того, як ОСОБА_12 , втративши свідомість, почала падати на сходи, схопив її за плечі та разом із сумкою затягнув до своєї квартири. У квартирі, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 кинув потерпілу на підлогу у своїй кімнаті. Після чого передзвонив подрузі своєї матері, які разом йшли до магазину, та попросив її передати матері, що у їхній квартирі зламався замок на вхідних дверях, в зв`язку з чим вона не зможе потрапити до квартири. Будучи впевненим, що до квартири ніхто не потрапить, ОСОБА_6 залишив ОСОБА_12 на підлозі своєї кімнати.

Після цього ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочині дії, почав шукати коштовності на тілі та одязі потерпілої, зняв з непритомної ОСОБА_12 куртку та оглянув ОСОБА_12 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_6 умисно з корисливих мотивів заволодів належними ОСОБА_12 навушниками та мобільним телефоном Samsung Galaxy Асе, вартістю 1888 грн., в шкіряному чохлі, вартістю 250 грн. та сім-картою оператора мобільного зв`язку Київстар, вартістю 20 грн. з 20 грн. на рахунку, картою пам`яті об`ємом 16 ГБ, вартістю 250 грн., який дістав з кишені її куртки, механічним годинником марки Івроше LBVYR з білим гумовим браслетом, вартістю 100 грн., який зняв з її руки, мобільним телефоном марки Samsung GT- Е 1202 Duoc, вартістю 229 грн., з сім-картою оператора мобільного зв`язку МТС, вартістю 10 грн. та з 15 грн. на рахунку, грошима в сумі 100 гривень, що знаходились в її сумці, а також зняв з вух потерпілої золоті сережки 585-ої проби, вартістю 1500 грн., таким чином, заволодів майном потерпілої, спричинивши їй матеріальну шкоду на загальну суму 4382 грн.

Під час пошуку цінностей, розуміючи, що потерпіла є неповнолітня та перебуває в безпорадному стані, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на задоволення статевої пристрасті неприродним способом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті неприродним способом з використанням безпорадного стану неповнолітньої ОСОБА_12 , ОСОБА_6 о 09.15 год., перебуваючи у своїй квартирі за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , ввів до піхви ОСОБА_12 вказівний палець своєї руки, спричинивши ОСОБА_12 відповідно до висновку експерта тілесні ушкодження у вигляді розривів дівочої перетинки. У цей час ОСОБА_12 почала опритомнювати. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на вбивство ОСОБА_12 з корисливих мотивів, поєднане із насильницьким задоволенням статевої пристрасті неприродним способом, ОСОБА_6 накинув на її шию спеціально для цього підшуканий в кімнаті електричний шнур та, зробивши вузол, затягнув його, здавивши шию та перекривши потерпілій дихання, що і призвело до її смерті.

Згідно з висновком судово-медичного експерта ОСОБА_6 своїми злочинними діями спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: поодинокої, рівномірно вираженої, горизонтально розташованої странгуляційної борозни на шиї; одутловатості обличчя, виступання язику за межі зубів, з його защемленням, наявності цяточкових крововиливів у слизовій оболонці очей та повік; емфіземи легень, крововиливів під плевру легень та епікард; в області шиї у стані значних автолітичних змін, на невеликій ділянці клітини епідермісу, з морфологічними ознаками стиснення їх та, у власно шкірі, навколо судинного крововиливу; двох забитих ран лобної області по середині, двох забитих ран лівої скроневої області, синця передньо-зовнішньої поверхні середньої третини лівого плеча, синця тильної поверхні правої кісті, синця лобкової області зліва, розривів дівочої перетинки з крововиливами без ознак загоєння. Смерть ОСОБА_12 настала від механічної асфіксії, внаслідок здавлення органів шиї петлею (задушення) про що свідчить наявність та характер прижиттєвої странгуляційної борозни на шиї та наявність ознак асфіктичної смерті. Виявлена странгуляційна борозна шиї знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої.

Тілесне ушкодження у вигляді странгуляційної борозни шиї спричинено прижиттєво, незадовго до смерті, від здавлючої дії петлі, з розвитком небезпечного для життя стану механічної асфіксії, яка в даному випадку є безпосередньою причиною смерті. Дане тілесне ушкодження відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що спричинило смерть потерпілої.

Того ж дня труп потерпілої ОСОБА_6 зв`язав за допомогою електричних шнурів та липкої стрічки, помістив до дорожніх сумок та, сховавши у своїй кімнаті за місцем мешкання, зберігав до 02 грудня 2013 року, а потім, вибравши вдалий час, на невстановленому слідством таксі вивіз у місцевість, розташовану між садовими товариствами Дніпро та Дружба, які знаходяться на території м. Нікополь, і викинув у стічну канаву.

Сумку з книжкою та зошитом, куртку, джинси та чоботи потерпілої ОСОБА_6 після вбивства ОСОБА_12 з метою приховати сліди злочину виніс з квартири та викинув на смітники в різних частинах міста Нікополя.

Дії Олюшина кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; ч. 3 ст. 153 КК України, як задоволення статевої пристрасті неприродним способом з використанням безпорадного стану потерпілої особи, що спричинило особливо тяжкі наслідки; п.п. 6, 10 ч. 2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, поєднане із насильницьким задоволенням статевої пристрасті неприродним способом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав свою апеляцію та заперечував проти задоволення апеляцій обвинуваченого та його захисника, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляцію, апеляцію захисника та просив залишити без задоволення апеляцію прокурора, позицію захисника, який також підтримав свою апеляцію, апеляцію обвинуваченого та просив залишити без задоволення апеляцію прокурора, думку потерпілих, які просили задовольнити апеляцію прокурора та залишити без задоволення вимоги інших апелянтів, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляції прокурора, обвинуваченого та його захисника підлягають залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями: потерпілого ОСОБА_10 батька потерпілої ОСОБА_12 , який вказав на те, що 30 листопада 2013 року його донька пішла до репетитора, яка проживає по АДРЕСА_2 , та того ж дня зникла; потерпілої ОСОБА_11 , мати потерпілої ОСОБА_12 , яка також вказала на зникнення своєї доньки 30 листопада 2013 року та зазначила, що того ж дня з фотокарткою доньки приходила до сусіда репетитора обвинуваченого ОСОБА_6 , який зазначив, що ОСОБА_12 не бачив, при цьому вів себе підозріло, наче перебував у наркотичному сп`янінні; свідка ОСОБА_13 матері обвинуваченого, що проживала разом з ним, яка вказала на те, що її син вживав наркотичні засоби та засвідчила, що повернувшись з магазину зранку 30 листопада 2013 року додому потрапити не змогла, оскільки був зламаний замок, у зв`язку з чим до 17.00 години перебувала у подруги; про зникнення дівчини дізналась від її матері, яка приходила до них з фотокарткою, при цьому до сина у кімнату не заходила, жодних сторонніх речей не бачила та запахів не відчувала, однак після знаходження трупу потерпілої впізнала свою сумку та ковдру; свідка ОСОБА_14 подруги матері обвинуваченого, яка вказала на те, що 30 листопада 2013 року ходила до магазину разом з ОСОБА_13 , а повернувшись додому їй по телефону матері подзвонив обвинувачений та попросив переказати ОСОБА_13 , що він пішов за інструментами до друзів щоб полагодити замок на їх вхідних дверях; свідка ОСОБА_15 знайомої ОСОБА_13 , яка зазначила, що 30 листопада 2013 року, близько 13.00 години до неї у гості приїжджала її приятелька ОСОБА_16 разом з ОСОБА_13 , які перебували у неї до 17.30 години; також свідок зазначила, що зателефонувавши о 19.30 годині ОСОБА_13 , остання вказала, що перебуває вдома разом з сином; свідка ОСОБА_17 репетитора потерпілої ОСОБА_12 , яка засвідчила, що 30 листопада 2013 року остання на заняття не приходила, та зазначила, що про зникнення дівчини дізналась від батьків; свідка ОСОБА_18 друга обвинуваченого, який надав йому позитивну характеристику та вказав на те, що був присутнім 01 грудня 2013 року під час продажу ОСОБА_6 сенсорного телефону, який, зі слів останнього, він знайшов; свідка ОСОБА_19 , який розповів, що придбав у ОСОБА_6 мобільний телефон Самсунг Гелаксі без документів та зарядного пристрою; свідка ОСОБА_20 , який зазначив, що 01 грудня 2013 року придбав у ОСОБА_19 мобільний телефон Самсунг Гелаксі без документів та зарядного пристрою; свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що на початку грудня 2013 року у ОСОБА_20 придбав мобільний телефон Самсунг Гелаксі, який, зі слів останнього, він придбав на ринку; свідка ОСОБА_22 експерта-оцінювача ломбарду Капіал, який зазначив, що в ніч з 01 грудня 2013 року на 02 грудня 2013 року, на ім`я обвинуваченого, на підстави його паспорту, було оформлено договір застави сережки; свідка ОСОБА_23 , що також працює експертом-оцінювачем в ломбарді Капітал, який вказав, що за паспортом ОСОБА_6 на останнього було оформлено договір застави золотої сережки, яка належала ОСОБА_12 ; свідка ОСОБА_24 працівника ПТ Ломбард Скарбниця, яка вказала на те, що приблизно у листопаді 2013 року, після 22.00 години, ОСОБА_6 здав частину золотої сережки, яку, зі слів останнього, він викупати в подальшому не збирався; свідка ОСОБА_25 , який зазначив, що восени 2013 року, точної дати згадати не може, поблизу Першотравневого ринку, у сміттєвого баку знайшов жіночу куртку з плямами крові, яку того ж дня подарував ОСОБА_26 ; свідка ОСОБА_26 , яка підтвердила показання ОСОБА_25 .

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 04 грудня 2013 року та фото-таблицею до нього, під час проведення якого на сходовій площадці першого поверху під`їзду № 2 буд АДРЕСА_3 було виявлено та вилучено 3 об`ємні плями жовтого кольору (т. 1, арк.пр. 33-37); протоколом огляду місця події від 10 грудня 2013 року та фото-таблицею до нього, під час проведення якого на сходовій площадці першого поверху під`їзду № 2 буд АДРЕСА_3 було виявлено та вилучено фрагмент прикраси с камінцями та фрагмент волокна тканини рожевого кольору з (т. 1, арк.пр. 39-40); довідками про вартість викраденого (т. 1, арк.пр. 55-61); протоколом огляду трупа від 10 грудня 2013 року-11 грудня 2013 року та фото-таблицею до нього (т. 1, арк.пр. 81-113); протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 11 грудня 2013 року, в ході проведення якого потерпіла ОСОБА_11 впізнала труп своєї доньки ОСОБА_12 (т. 1, арк.пр. 114-116); протоколом огляду від 03 грудня 2013 року та фото-таблицею до нього, в ході проведення якого на куртці, що була видана ОСОБА_26 , були виявлені плями бурого кольору (т. 1, арк.пр. 167-170); протоколом огляду мобільного телефону Самсунг Гелаксі, модель АСЕGTS5830i /SEK/ імей: НОМЕР_1 , добровільно виданого ОСОБА_27 , від 07 грудня 2013 року та фото-таблицею до нього (т. 1, арк.пр. 196-201); протоколом пред`явлення особи для впізнання від 12 грудня 2013 року, в ході якого свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_6 , як особу, у якої він 01 грудня 2013 року придбав мобільний телефон Самсунг Гелаксі (т. 2, арк.пр. 68-69); протоколом обшуку ПП Ломбард Капітал від 07 грудня 2013 року, в хорді проведення якого було виявлено та вилучено частину сережки та квитанцію про заставу на ім`я ОСОБА_6 (т. 2, арк.пр. 127-130); протоколом обшуку ПП Ломбард Капітал від 17 грудня 2013 року, в ході проведення якого було виявлено та вилучено сережку з камінням та квитанцію про заставу на ім`я ОСОБА_6 (т. 2, арк.пр. 136-139); інформацією директора ПП Ломбард Скарбниця від 12 грудня 2013 року, який повідомив, що 30 листопада 2013 року ОСОБА_6 отримав кредит за договором застави частини золотої сережки (т. 2, акр.пр. 147); протоколом обшуку квартири АДРЕСА_4 , в якій мешкає обвинувачений, від 10 грудня 2013 року з план-схемою та фото-таблицею, в ході проведення якого було виявлено та вилучено: розкладну металеву пилку; труси світлого кольору; змиви на марлевий тампон з вмістом дренажного коліна; рушник білого кольору зі слідами речовини бурого кольору; фрагмент (виріз) з шпалер зі стін в коридорі, з кімнати зі слідами речовини бурого кольору; мікрооб`єкт, схожий на волосся з рушника; мобільний телефон чорного кольору Самсунг Дуас; відрізок тканини з наволочки зі слідами речовини бурого кольору; 2 змиви із сифону ванної кімнати; зішкріб з плінтусу під батареєю; фрагменти килиму, вирізані при входу у квартиру і 15 см, при вході у 40 см, два фрагменти з кімнати; годинник Івроше; сітка зі зливного отвору в ванній; 3 СІМ-карти; речовину рослинного походження; спортивні штани; кросівки; молоток; сифон з ванної; фрагменти скла зі слідами речовини бурого кольору; змив з поверхні унітазу (т. 2, арк.пр. 178-190); протоколом огляду вилученого під час обшуку мобільного телефону Самсунг Дуас чорного кольору, імей НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_12 , від 18 грудня 2013 року (т. 2, арк.пр. 191-192); протоколом проведення слідчого експерименту від 11 грудня 2013 року з відеозаписом, під час проведення якого ОСОБА_6 вказав обставини заподіяння смерті ОСОБА_12 (т. 2, арк.пр. 227-235); висновком судово-медичної експертизи № 873 від 12 грудня 2013 року № 873 від 12 грудня 2013 року, згідно з яким у ОСОБА_6 виявлені легкі тілесні ушкодження, що спричинені за 1-2 доби до огляду, який відбувся 10 грудня 2013 року, а також крапкова ранка лівої ліктьової ямки, яка спричинена від предмету, маючого обмежену поверхню, яким може бути голка шприца, давність виникнення якої відповідає строку 1-2 доби до моменту огляду (т. 2, арк.пр. 246-247); висновком судово-медичного експерта № 666 від 20 грудня 2013 року, яким встановлено, що смерть потерпілої ОСОБА_12 настала від механічно асфіксії, внаслідок здавлення органів шиї петлею (задушення), інші тілесні ушкодження були завдані потерпілій прижиттєво, внаслідок дії тупих твердих предметів або при ударі об такі предмети, а розрив дівочої перетинки спричинено від дії тупих твердих предметів, найвірогідніше незадовго від смерті, про що свідчить відсутність ознак загоєння в області розривів та наявність крововиливів по краям розривів (т. 3 арк.пр. 15-16); додатковим висновком судово-медичної експертизи № 666 від 31 січня 2014 року, згідно з яким всі виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження спричинені прижиттєво та враховуючи характер, локалізацію та їх кількість, деякі з них могли бути спричинені при механізмі і обставинах, вказаних ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту (т. 3, арк.пр. 22-25); додатковим висновком судово-медичної експертизи № 666 від 12 лютого 2012 року, згідно з яким виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді двох розривів дівочої перетинки могли бути спричинені від дії тупого твердого предмету з відносно обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути напружений статевий член, палець людини або інші предмети, маючі аналогічні властивості (т. 3 арк.пр. 30); висновком судово-медичної криміналістичної експертизи № 81 МК від 05 лютого 2014 року, згідно з яким пошкодження на шматку шкіри з лобної та скроневої області голови трупа ОСОБА_12 могли бути заподіяні представленим на експертизу молотком (т. 3, арк.пр. 38-45); висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 314 від 06 грудня 2013 року, згідно з яким генетичні ознаки сліду крові на куртці, вилученої у ОСОБА_26 , походять від ОСОБА_12 (т. 2, арк.пр. 69-72); висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 321 від 13 грудня 2013 року, згідно з яким генетичні ознаки слідів клітин з ядрами на ручці молотка, слідів крові на робочій частині молотка співпадають між собою та з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 ; генетичні ознаки слідів крові на фрагментах скла співпадають між собою та з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 ; генетичні ознаки слідів крові на фрагментах килима є змішаними та містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_12 (т. 3, арк.пр. 81-87, 97-100); висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 9 від 17 січня 2014 року, згідно з яким генетичні ознаки сліду крові на фрагменті наволочки співпадають з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 (т. 3 арк.пр. 130-136); актом № 30 стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, згідно з яким ОСОБА_6 виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психотропних речовин, в момент скоєння інкримінованих йому діянь міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, у стані фізіологічного афекту не перебував (т. 3, арк.пр. 159-161); протоколом пред`явлення речей для впізнання від 07 лютого 2014 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав вилучений під час обшуку у квартирі ОСОБА_6 годинник своєї доньки (т. 3, арк.пр. 183-184); розпискою потерпілого ОСОБА_10 про отримання речей загиблої (т. 3, арк.пр. 186-187); протоколом про результати зняття прихованої фіксації відомостей за допомогою аудіо запису всередині публічно доступного місця без відома осіб, присутніх в цьому місці від 17 грудня 2013 року, а саме запису розмов ОСОБА_6 та інших осіб у камері ІТТ Нікопольського МВ, в ході якого зафіксовано, що ОСОБА_6 розповідав, що він після вжиття приблизно 0,5 гр. метамфетаміна, побачивши дівчину, прийшов у стан сексуального збудження, потім вдарив її молотком по голові, затягнув до своєї кімнати і почав її роздягати, далі нічого не пам`ятає; вважає, що від ударів молотком, дівчина відразу померла; він вводив палець до піхви, під час агонії задушив її кабелем для енергопостачання (т. 3 арк.пр. 226-227).

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом з тим, надаючи оцінку доводам захисника та обвинуваченого, наведених в апеляціях, колегія суддів зазначає наступне.

Посилаючись як на підставу для скасування вироку, останні вказують на неправильність кваліфікації дій ОСОБА_6 .

На переконання колегії суддів, таку позицію неможливо вважати обґрунтованою.

Так, дії ОСОБА_6 , зокрема, кваліфіковані за п.п. 6, 10 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство з корисливих мотивів, поєднане із насильницьким задоволенням статевої пристрасті неприродним способом.

Виходячи з приписів п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, вбивство з корисливих мотивів має місце тоді, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб. При такому вбивстві корисливі мотиви повинні виникнути до вчинення злочину.

Разом з тим, диспозицією вказаної статті передбачено, що у разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу дії винного кваліфікуються за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та ч. 4 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає, що про наявність наміру обвинуваченого вбити потерпілу з метою заволодіння її майном свідчить його поведінка після смерті ОСОБА_12 , оскільки матеріалами провадження підтверджено, що обвинувачений збув цінні речі останньої.

Крім того, про корисливий мотив обвинуваченого також свідчить й надані ним пояснення під час проведення слідчого експерименту, згідно з якими, побачивши потерпілу ОСОБА_12 , в останнього виник умисел на заволодіння її майном.

За наявності вказаних доказів, позицію обвинуваченого про раптово виниклу агресію, зумовлену грубою поведінкою потерпілої, колегія суддів вважає безпідставною, як таку, що спростовується матеріалами кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованою кваліфікацію обвинуваченого, як напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, виходячи з того, що обвинувачений не заперечує нанесення потерпілій тілесних ушкоджень молотком, а висновки експертиз (т. 3, арк.пр. 15-16, 22-25) підтверджують, що смерть потерпілої настала внаслідок механічної асфіксії.

Щодо правильності кваліфікацій дій обвинуваченого за п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 153 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з диспозиції п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України вбачається, що умисне вбивство, вчинене у процесі насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом чи відразу ж після його вчинення, слід кваліфікувати за п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України та відповідно ч. 3 ст. 153 КК України. Для застосування п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України необхідно встановити, що вбивство було умисним.

Органами досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 3 ст. 153 КК України, як задоволення статевої пристрасті неприродним способом з використанням безпорадного стану потерпілої особи, що спричинило особливо тяжкі наслідки.

Виходячи з приписів вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, неприродним вважається такий спосіб задоволення статевої пристрасті, який виключає природний статевий акт.

Поряд з цим, безпорадним є такий стан потерпілої особи, коли вона не може усвідомлювати характер і значення вчинюваних відносно неї дій.

При цьому, під особливо тяжкими наслідками розуміється, зокрема, смерть потерпілої особи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме додаткового висновку експертизи (т. 3, арк.пр. 15-16, 22-25, 30), виявлені у потерпілої ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді двох розривів дівочої перетинки могли бути спричинені незадовго до смерті від дії тупого предмету з відносно обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути напружений статевий член, палець людини або інші предмети, маючі аналогічні властивості.

Разом з тим, згідно з протоколом про результати зняття прихованої фіксації відомостей за допомогою аудіо запису всередині публічно доступного місця без відома осіб, присутніх у цьому місці, обвинувачений ОСОБА_6 вказав на те, що вводив палець до піхви потерпілої, яка була непритомна, після чого її задушив.

Крім того, згідно з висновками експертиз (т. 3, арк.пр. 15-16, 22-25), смерть потерпілої настала внаслідок механічної асфіксії.

Таким чином, обвинувачений здійснив насильницькі дії, спрямовані на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, відносно ще живої але непритомної потерпілої, після чого задушив останню.

На переконання колегії суддів, за наявності вказаних доказів, підстави визнати необґрунтованою кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 153, п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України відсутні.

Разом з тим, вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного ним покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року № 7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вищезазначених вимог.

Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, невиправними наслідками яких стала смерть неповнолітньої дівчини. Разом з тим, суд врахував й те, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо, раніше притягався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України, на даний час судимість погашена, за місцем роботи характеризується також посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував, розлучений, має дитину, відносно якої рішенням Нікопольського міськрайонного суду позбавлений батьківських прав.

До обставин, що обтяжують покарання суд відніс вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, та не встановив такі, що його пом`якшують, визнавши щире каяття обвинуваченого уявним.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав сумніватись у достовірності встановлених судом відомостей.

Оцінюючи їх у своїй сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання: за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 153 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому майна; за п.п. 6, 10 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з призначеним обвинуваченому на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточним покаранням у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром слід вважати таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

З огляду на викладене, доводи захисника обвинуваченого в своїй апеляції про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Щодо доводів прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ст. 374 КПК України, а саме незазначення у резолютивній частині вироку початку строку відбування покарання, питання про відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні та заліку досудового тримання під вартою, колегія суддів вважає, що вказані обставини не є підставою для скасування судового рішення або внесення до нього змін та вирішуються в порядку ст. 537 КПК України.

Так, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, під яким згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України вважаються незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Проте, в апеляційній скарзі прокурора є лише посилання на те, що суд у вироку не зазначив початок строку відбування покарання, питання про відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні та залік досудового тримання під вартою, тоді як доводів відносно того, яким чином таке порушення закону перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, в скарзі не наведено.

За таких обставин, визнати обґрунтованими доводи прокурора колегія суддів не може.

Також, колегія суддів вважає безпідставними й вимоги прокурора в частині необхідності призначення більш суворого покарання за ч. 3 ст. 153 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що суд, в порушення вимог ст. 70 КК України та роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами покарання № 7 від 24 жовтня 2003 року, при призначенні покарання ОСОБА_6 визначив однакові за розміром покарання, які поглиненню не підлягають.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 70 КК України, якщо хоча б за один із вчинених злочинів призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції призначив обвинуваченому остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворих покарань за ч. 3 ст. 153 та ч. 4 ст. 187 КК України, більш суворим за п.п. 6, 10 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належному обвинуваченому майна.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи прокурора не відповідають вимогам закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку та не вбачає підстав для задоволення апеляцій прокурора, обвинуваченого та його захисника.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду :
____________ ________________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4