ВИРОК

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

№ 31-95/07

14 березня 2007
року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в
складі:

Головуючого
судді: Галича А.І.

При
секретарі: Василевській
Н.І.

За участю
прокурора: Сухоноса А.В.

Адвокатів: ОСОБА_1

ОСОБА_2.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуки кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця та мешканця
АДРЕСА_1, українця, гр.України, з середньою освітою, не одруженого, не
працюючого, раніше судимого 01.02.2005 року Варвинським районним судом за ст.
185 ч.З КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6
місяців; за ст. 124 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19
грудня 2006 року близько 13 години на кухні в квартирі АДРЕСА_1 в ході побутової
сварки між ОСОБА_3. та ОСОБА_4., яка супроводжувалась нецензурними словами та
взаємними образами, в пориві гніву останній, схопивши та здавивши ОСОБА_3 рукою
за горло, притис до стіни, намагаючись, таким чином, довести свою правоту, але
після втручання гр.ОСОБА_5. припинив свої дії. Незважаючи на це, вони
продовжували між собою сваритися і після чергових взаємних образ, ОСОБА_4 знову
розлютившись, виражаючись брутальною лайкою, кинувся до ОСОБА_3., показуючи
всім своїм виглядом, що має намір застосувати до нього фізичну силу та
розпочати бійку. Усвідомлюючи фізичну перевагу нападаючого та реальну
можливість нанесення йому ОСОБА_4. побоїв ОСОБА_3., не врахувавши обстановку
нападу та ступеня суспільної небезпечності посягання, з метою самозахисту, явно
перевищивши межі необхідної оборони, наніс ОСОБА_4. удар ножем у живіт,
спричинивши йому колото-різане поранення передньої черевної стінки з
пошкодженням лівої долі печінки, що відносяться до категорії тяжких тілесних
ушкоджень за ознакою як небезпечні для життя, чим заподіяв нападаючому шкоду,
яка явно не відповідає небезпечності посягання.

Як під
час досудового так і в судовому слідстві підсудний визнав себе винним за
пред'явленим йому обвинуваченням в повному обсязі. При цьому суду пояснив, що
18 грудня 2006 року цілу ніч розпивав
спиртні напої разом із своїм знайомим ОСОБА_4, у якого і залишився ночувати, а
вранці 19 грудня 2006 року виявив, що його автомобіль розбитий. Він зрозумів,
що це зробив ОСОБА_4 і почав вимагати
від нього оплатити ремонт автомобіля, але
останній заперечував пояснюючи, що нібито це він побив автомобіль,
будучи у нетверезому стані і нічого не пам'ятає. Після цієї розмови він пішов
додому та ще декілька разів телефонував ОСОБА_4, вимагаючи розрахуватися за
автомобіль.

Через
деякий час ОСОБА_4 подзвонив йому і сказав, що чекає на нього в квартирі спільного знайомого гр.ОСОБА_5., де знову з
приводу автомобіля виникла між ними сварка, в ході якої ОСОБА_4 схватив його за
горло і почав душити, аж поки ОСОБА_5не втрутився та не припинив його дії.
Після цього він витягнув з кишені ніж, для того щоб ОСОБА_4 його більше не зачіпав. Але сварка
продовжувалась і після чергових взаємних образ, ОСОБА_4 розлютився і знову
кинувся на нього, маючи

намар застосувати фізичну силу. Не
встигаючи втекти, розуміючи, що ОСОБА_4 фізично сильніший за нього, боячись
побоїв, з метою самозахисту, він вдарив його ножем в область живота, а потім
викликав швидку допомогу.

В скоєному щиро розкається, просить суд суворого його не
карати.

Окрім визнання самого підсудного,
його вина підтверджується показами потерпілого ОСОБА_4., який суду показав, що
18 грудня 2006 року відпочивав та розпивав спиртні напої разом зі своїм
товаришем ОСОБА_3. у спільного знайомого ОСОБА_5. Повертаючись близько 03 години ночі 19 грудня 2007 року до нього до дому, ОСОБА_3
розбив свій автомобіль і приїхавши, залишився ночувати у нього. Коли
зранку 19 грудня 2006 року ОСОБА_3 прокинувся, то він про все йому розповів,
але останній не повірив і почав вимагати від нього розрахуватися за розбитий
автомобіль, але він відмовився. Після цього ОСОБА_3 пішов до себе додому,
звідки ще декілька разів йому телефонував та вимагав розрахуватися за
автомобіль. Потім він сам зателефонував ОСОБА_3
і вони вирішили зустрітися у ОСОБА_5 на квартирі щоб вияснити стосунки,
які між ними склалися. Під час розмови, вони не дійшли згоди і між ними
почалася сварка, вході якої почали ображати, кричати та штовхати один одного,
але втрутився ОСОБА_5і розборонив їх.

Але і після цього вони продовжували
сваритися. В процесі сварки, перебуваючи на близькій відстані один від одного,
він відчув удар ножем в живіт від чого він в подальшому втратив свідомість.

В даний час йому відшкодовано
матеріальні збитки за лікування, але враховуючи , що він переніс складну
операцію і подальше лікування, що потягло за собою фізичні та моральні
страждання, просить стягнути з підсудного 2000 грн. на відшкодування моральних
збитків.

Допитаний на
досудовому слідстві в якості свідка ОСОБА_5. (а.с.52-55), який в даний час
виїхав за межі області, в своїх показах повністю підтвердив покази підсудного
ОСОБА_3.

Окрім того, вина підсудного,
підтверджується матеріалами кримінальної справи, а саме:

протоколами добровільної видачі ОСОБА_6. одягу з плямами
крові та порізами від ножа, в який був одягнений ОСОБА_4. під час отримання
ножового поранення (а.с.8-9)

протоколом огляду одягу, виданого ОСОБА_6., в якому
зафіксовано наявність плям крові на одязі (а.с.10-11) висновком судово-медичної
експертизи, згідно якої ОСОБА_4. нанесено одне колото-різане поранення
предметом типу ножа передньої черевної стінки з пошкодженням лівої долі
печінки, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (а.с.63-66) З врахуванням
вищевикладеного, суд вважає, що
підсудний своїми діями скоїв злочин , передбачений ст. 124 КК України, як
умисне заподіяння тяжких
тілесних ушкоджень у разі перевищення
меж необхідної оборони, виходячи з наступного :

Відповідно до
ч.З ст. 36 КК України перевищення меж необхідної оборони визнається умисне
заподіяння , тому хто посягає тяжкої шкоди , яка явно не відповідає
небезпечності посягання або обстановці
захисту.

При даних
конкретних умовах ОСОБА_3. усвідомлював, що хоча і малася погроза його
фізичного побиття, ніяких предметів для нанесення пошкоджень у потерпшого в
руках не було. Сама подія відбувалася в приміщенні будинку де знаходилися інші
особи (ОСОБА_5. ), і він був поряд , а тому умисне нанесення удару ножа у
життєво важливий орган не викликалося
небезпечністю посягання.

У цьому
випадку заподіяна посягаючому тяжка шкода повинна визнаватися , явно
неспівмірною з небезпечністю посягання
, хоча може і відповідати обстановці

захисту,
а тому в діях підсудного відсутній склад злочину , передбаченого ст. 121 ч.1 КК
України.

Проаналізувавши вищенаведене, в сукупності , суд вважає,
що дії підсудного знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, за що він і
повинен нести кримінальну відповідальність.

Переходячи до вибору міри покарання суд враховує, що він раніше
притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання
характеризується позитивно, повністю відшкодував матеріальні збитки, а тому з
врахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе погодитися з думкою
обвинувачення і призначити йому покарання у вигляді громадських робіт на
максимально можливий термін .

По справі заявлено цивільний позов потерпілого про відшкодування моральних
збитків в сумі 20000 грн., який з врахуванням конкретних обставин спричинення
тілесних ушкоджень (обоє, і підсудний і потерпілий, знаходилися у нетверезому
стані , спільно вживаючи тривалий час спиртні напої ) підлягає задоволенню
частково.

Позов прокурора в інтересах Прилуцької міської лікарні про стягнення коштів
за лікування потерпілого в сумі 856, 89 грн. задоволенню не підлягає ,
поскільки згідно ст. 93-1 КПК України - кошти , витрачені закладом охорони
здоров'я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину не
відшкодовуються при перевищенні меж необхідної оборони.

Керуючись
ст.ст.323, 324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним за сет. 124 КК України і призначити
йому покарання у вигляді 240 (двісті сорока) годин громадських робіт.

Запобіжну міру, до вступу вироку в законну силу, залишити попередньою
-підписку про невиїзд.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_4 3000
(тири тисячі) грн. на відшкодування моральних збитків.

В позові прокурора про стягнення з ОСОБА_3 на користь
Прилуцької міської лікарні витрат понесених на лікування - відмовити.

Речові
докази по справі: три кухонні ножі, що знаходяться на зберіганні у камері
речових доказів Прилуцького МРВ УМВС -повернути гр.ОСОБА_5.; одяг, що знаходиться на
зберіганні у камері речових доказів Прилуцького МРВ УМВС -повернути потерпілому ОСОБА_4.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного
суду Чернігівської

області через Прилуцький місьіфайонний суд на протязі
п'ятнадцяти діб з моменту його

проголошення.