АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3549/14-к Номер провадження 11-кп/786/15/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 185 КК України - З.С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 11.08.2014 року ,-

ВСТАНОВИЛА :
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтава, громадянин України, українець, з середньою технічною освітою, непрацюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 13.12.2004 р. вироком Ленінського районного суду м. Полтава за ч. 1 ст. 101, ч. 2 ст. 206, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 140, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- 4.08.2014 р. вироком Зіньківського районного суду Полтавської області за ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 245, ст. 70 , ст.75 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

- 2.04.2010 року вироком Ленінського районного суду м. Полтава за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі. 07.06.2012 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 6 днів, згідно постанови Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 30.05.2012 р;

- 16.05.2014 року вироком Ленінського районного суду м. Полтава за ч. 2 ст. 190, ст. 75 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

· засуджений за ч 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання ОСОБА_8 частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 16.05.2014 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі та остаточно визначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно за наступних обставин.

14 червня 2014 року близько 21 год. ОСОБА_8 перебуваючи за адресою: м. Полтава, вул. Красноградське шоссе, 25 за столиком на літньому майданчику, біля магазину «Климівський», знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення корисливого злочину, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Lenovo А 516», вартістю 1 799 грн., належний потерпілому ОСОБА_7 . З місця злочину зник, майном розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі та доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Вважає себе невинуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що підтверджується його показаннями та свідченнями потерпілого (про відсутність в його діях складу злочину), які безпідставно судом не прийняті до уваги, як і клопотання потерпілого про примирення. Тому вважає, що судове слідство проведено однобічно, без урахування фактів, які його виправдовують.

Стверджує, що у судовому засідання йому не було роз`яснено про умови спрощеного порядку дослідження доказів та не з`ясовано чи правильно він розуміє зміст положень закону; заяв про беззаперечне визнання вини та про згоду на проведення судового розгляду у спрощеному порядку він не писав та вказує на порушення судом його права на захист.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку потерпілого про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, міркування прокурора про безпідставність апеляційних вимог, провівши повне дослідження доказів, обговоривши доводи апеляційної скарги та доповнення до неї, вважає, що скарга не підлягає до задоволення на підставі наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.

Суд першої інстанції не виконав зазначені вимоги, розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 у спрощеному порядку, при цьому не роз`яснив йому, що він буде позбавлений права оскаржувати обставини у апеляційному порядку.

За таких обставин, для відновлення права обвинуваченого на справедливий, неупереджений та всебічний розгляд справи, колегія прийняла рішення про повне дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Будучи допитаним у суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 показав, що 14 червня 2014 року у вечірній час після спільного вживання спиртних напоїв разом із ОСОБА_7 на літньому майданчику біля магазину «Климівський», у той час, коли останній заснув, обвинувачений забрав його мобільний телефон марки «Lenovo А 516», що лежав на столі поряд із ОСОБА_10 з метою, щоб його ніхто не вкрав.

Прийшовши додому, ОСОБА_11 витягнув дві сім-карти із належного потерпілому телефону, а наступного дня намагався йому додзвонитися, щоб віддати телефон. ОСОБА_8 не знав де працює чи проживає ОСОБА_7 , а тому залишив телефон у себе і через 4 дні здав його до ломбарду, так як йому потрібні були гроші, а його мобільний телефон відмовлялися приймати через ушкодження екрану. Близько за тиждень він викупив вказаний телефон та зберігав його вдома, доки до нього не зателефонував дільничний інспектор міліції та сказав принести телефон до відділку міліції.

Твердження обвинуваченого проте, що він не мав наміру викрадати телефон, колегія суддів вважає засобом захисту, оскільки останній усвідомлює, що може втратити волю, оскільки обвинувачується у вчиненні злочину у період іспитового строку.

Про наявність умислу у ОСОБА_8 саме на вчинення крадіжки свідчать такі докази:

Потерпілий ОСОБА_7 показав, що 14 червня 2014 року спільно із ОСОБА_8 вживав спритні напої на літньому майданчику біля магазину «Климівський». ОСОБА_7 заснув за столом, а коли прокинувся близько 21 години та виявив відсутність свого мобільного телефону «Lenovo А 516». Прийшовши додому він намагався зателефонувати на свій телефон, однак зв`язок був відсутній. Через деякий час телефон йому повернули працівники міліції але без сім-карток.

Відповідно до протоколу про проведення слідчого експерименту від 25.07.2014 року проведеного за участю ОСОБА_8 останній показав та розповів яким чином викрадав телефон у ОСОБА_7 , доки той спав на літньому майданчику.

Згідно протоколу про проведення слідчого експерименту від 21.07.2014 року проведеного за участю потерпілого ОСОБА_7 , останній показав та розповів про літній майданчик біля магазину ««Климівський», де він разом із ОСОБА_8 вживав спиртні напої, після чого заснув, а коли прокинувся, то виявив відсутність свого мобільного телефону.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 17.07.2014 року ОСОБА_8 добровільно видав мобільний телефон марки «Lenovo А 516» чорного кольору, належний ОСОБА_7 .

Згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 19.07.2014 року ОСОБА_7 впізнав свій телефон «Lenovo А 516» с/н НОМЕР_1 та с/н НОМЕР_2 , а відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19.07.2014 року потерпілий впізнав ОСОБА_11 як особу, яка викрала його мобільний телефон.

За повідомленням ломбарду «Скарбниця» ОСОБА_8 звертався до ломбардного відділення ПТ «Ломбард-Скарбниця» з приводу закладу мобільного телефону «Lenovo А 516» с/н НОМЕР_1 та с/н НОМЕР_2 17 червня 2014 року та викупив його 23 червня 2014 року.

Сукупність наведених доказів підтверджують те, що ОСОБА_8 мав намір саме викрасти мобільний телефон. Про це свідчить поведінка самого обвинуваченого, який відразу як забрав телефон, вимкнув його та витягнув із нього сім-картки. Дана обставина спростовує твердження ОСОБА_8 про його намагання додзвонитися до потерпілого. Як повідомили і потерпілий, і обвинувачений вони ледве знайомі між собою, зустріч їхня була випадковою. Жоден із них не знає місця проживання чи роботи одне одного. Наведені обставини свідчить про усвідомлення обвинуваченим малоймовірності повторної зустрічі з власником телефону. Також слід зазначити, що у подальшому після вчинення крадіжки, ОСОБА_8 використовував мобільний телефон на свій розсуд: здавав його до ломбарду, за що отримував кошти; використовував телефон вставивши іншу сім-карту. Всі учасники процесу не мають заперечень проти вартості об`єкту злочину - телефону марки «Lenovo А 516» в сумі 1799 гривень, а тому колегія суддів сприймає її як дійсну.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, а також кваліфікація його дій за ч.2 ст. 185 КК України - є правильними.

У статтях 412, 415 КПК України наведені виключні випадки, при наявності яких суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд.

Вимога апелянта про призначення нового судового розгляду не є мотивованою в розрізі вказаних статтей, а отже є безпідставною.

Як видно із мотивувальної частини вироку, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, районний суд, дотримуючись основних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, врахував характер і тяжкість вчиненого злочину, що відноситься до злочинів середнього ступеню тяжкості, дані про особу винного, який будучи раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, повторно вчинив злочин у період іспитового строку. Судом першої інстанції враховано пом`якшуючі покарання обставини стосовно засудженого: добровільне відшкодування завданої шкоди, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 11 серпня 2014 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4