У Х В А Л А
29.07.2015 Справа №607/11993/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

провівши у приміщенні суду в м. Тернополі підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001596 від 16 червня 2015 року, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, проживаючого у АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в :

10 липня 2015 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001596 від 16 червня 2015 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та угода про примирення від 08 липня 2015 року між ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 .

Відповідно до обвинувального акту та угоди про примирення ОСОБА_3 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Угодою про примирення від 08 липня 2015 року передбачено узгоджене сторонами покарання ОСОБА_3 у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 пояснила, що угода про примирення підлягає до затвердження.

Обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що він бажає затвердження угоди про примирення. Разом з тим суду повідомив, що на даний час офіційно не працює. Угоду про примирення готувала слідча.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що ініціатором укладення угоди про примирення була слідча. Вона в силу відсутності претензій бажала щоб кримінальне провадження було закрите, однак їй слідча роз`яснила, що можливо укласти лише угоду про примирення, яку вона для них підготувала.

Заслухавши учасників, вивчивши обвинувальний акт і угоду про примирення у вищевказаному кримінальному провадженні суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.п.4, 5 ч.7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

-існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним;

-встановлена очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.

Ініціатива укладення угоди про примирення відповідно до вимог ч. 1 ст. 469 КПК України має походити тільки від потерпілого або підозрюваного чи обвинуваченого. Лише після того, як потерпілий або підозрюваний чи обвинувачений виявили бажання примиритися з протилежною стороною, оскільки саме факт примирення є підставою для укладення угоди про примирення, до процедури примирення можуть залучатися інші особи, зокрема представники медіаційних центрів, особи, які мають певний авторитет для учасників процедури. Слід зазначити, що слідчий, прокурор зобов`язані згідно з ч. 7 цієї статті лише проінформувати підозрюваного та потерпілого про їхнє право на примирення (суддя, відповідно, під час судового провадження обвинуваченого та потерпілого), роз`яснити механізм його реалізації та в жодному разі не чинити перешкод в укладенні угоди, не ініціювати її укладення та не вести перемовин (проводити домовленості) щодо її змісту.

Так, перевіряючи дану угоду про примирення на відповідність її вимогам КПК України та Кримінального кодексу України, суд встановив, що угоду укладено з ініціативи слідчого, тобто особи, яка не може бути її ініціатором.

Крім того, при огляді як обвинувального акту, так і угоди про примирення є очевидним, що вони виготовлені за допомогою одного і того ж принтера, надруковані одним і тим же шрифтом, що свідчить про те, що як обвинувальний акт так і угода про примирення були виготовлені однією особою.

Тобто, в даному випадку існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , як на час укладення угоди про примирення, так і на даний час офіційно не працевлаштований, а тому суд вбачає, в даному випадку очевидну неможливість виконання ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу. Інших доказів про ймовірне джерело доходів обвинуваченим та прокурором суду надано не було.

Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення:

-затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку передбаченому статтями 468-475 КПК України.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що в затвердженні угоди між потерпілою та обвинуваченим слід відмовити, а кримінальне провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 468-474 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у затвердженні угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_3 від 08 липня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001596 від 16 червня 2015 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та повернути кримінальне провадження прокурору прокуратури м. Тернополя ОСОБА_6 для продовження досудового розслідування

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1