Справа № 447/3335/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/28/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: УДЗ ст. 81 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 10.11.2014 року щодо подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хамса Алтарицького району Ферганської області, Республіки Узбекистан та мешканця АДРЕСА_1 , татарина, без громадянства, з середньо- спеціальною освітою, до засудження не працював, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, інвалід 3 групи,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_8 ,

засудженого - ОСОБА_6 ,

встановила:
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 10.11.2014 року у задоволенні подання адміністрації Держівської виправної колонії № 110 управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області підтримане спостережною комісією при Миколаївській райдержадміністрації Львівської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 відмовлено за недоведеністю виправлення ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочину середньої тяжкості та тяжкий злочин, пов`язаний з обігом наркотичних засобів, на момент розгляду справи в суді першої інстанції (тобто на 10.11.2014 р.) невідбута частина покарання становила 10 місяців 1 день, за час відбування покарання допустив два порушення встановленого порядку відбування покарання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, двічі заохочувався начальником установи. Водночас суд першої інстанції критично оцінив характеристику дану засудженому адміністрацією Держівської ВК №110 від 23.09.2014 року, де зазначено, що ОСОБА_6 довів своє виправлення поведінкою та ставленням до праці, при цьому вказує, що в характеристиці від 25.03.2014 року було зазначено, що ОСОБА_6 не став на шлях виправлення, а тому до нього не може бути застосовано ст. 82 КК України.

На ухвалу суду першої інстанції подав апеляцію засуджений ОСОБА_6 , який просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього ст. 81 КК України.

Апелянт вважає ухвалу необґрунтованою, необ`єктивною та незаконною, яка не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки він за час перебування в місцях позбавлення волі довів своє виправлення, вину в скоєному визнав та щиро розкаявся, вирок вважає справедливим, в колонії залучався до заходів виправного та профілактичного заохочення, залучався до праці. Наголошує, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що він має дружину та двох дітей 2010 та 2014 років народження, є інвалідом 3 групи та хворіє гепатитом С.

Апелянт просить звільнити його з місць позбавлення волі так, як він довів своє виправлення, розгляд справи в апеляційній інстанції здійснювати за його участю.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, міркування засудженого ОСОБА_6 , підтримане його захисника - адвокатом ОСОБА_8 , які, кожен окремо, просили задоволити апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності зі ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст.107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчанню довів своє виправлення.

Згідно матеріалів на застосування УДЗ, а саме з подання адміністрації виправної колонії (а.с.1) та довідки про заохочення та стягнення (а.с.3) засудженому ОСОБА_6 під час відбування покарання було накладено два стягнення у 2013 році, які згідно ст. 134 КВК України погашені, також йому були у 2014 році оголошені дві подяки, заходи виховного та профілактичного характеру відвідував регулярно, робить належні висновки, приймає участь у суспільно корисній праці, щодо покращення комунально-побутових умов у відділені колонії, при цьому проявляє власну ініціативу, вину в скоєному злочині визнав, вирок суду вважає справедливим, із засудженими, які характеризуються позитивно, підтримує дружні стосунки, зв`язок з рідними підтримує шляхом листування та побачень, отримує від них передачі.

Як вбачається із матеріалів судового провадження Миколаївського районного суду Львівської області № 447/3335/14-к про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_6 останній відбув передбачений п.2 ч.3 ст.81 КК України строк, у зв`язку з чим виникла можливість вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення від призначеного судом першої інстанції покарання за тяжкий злочин.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно з вимогами ч.1 ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення є, в тому числі - невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Розглядаючи подання адміністрації Держівської ВК № 110, суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам справи у їх сукупності, зокрема: позитивній характеристиці від 23.09.2014 року, засуджений вину у скоєнні злочинів визнав, розкаявся, своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, сімейний стан засудженого, який має двоє малолітніх дітей, є інвалідом 3 групи, страждає на ряд тяжких захворювань, а тому висновок про те, що засуджений ОСОБА_6 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення є не обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на те, що судом не здобуто переконливих доказів з приводу того, що засуджений довів своє виправлення при цьому послався на характеристику від 25.03.2014 року, якої в матеріалах справи немає.

В суді апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_6 надав для долучення до справи ксерокопії медичних довідок про призначення йому інвалідності 3 групи та про захворювання на гепатит С, а також ксерокопію про укладення церковного шлюбу з ОСОБА_9 та свідоцтв про народження дітей ОСОБА_10 , 2010 р.н., ОСОБА_11 , 2014 р.н.

Згідно вироку Шевченківського районного суду м.Львова від 22.05.2013 року ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Строк покарання рахується з дня його затримання - з 11 вересня 2012 року. Кінець строку 11 вересня 2015 року.

На час звернення адміністрації виправної колонії до суду першої інстанції з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 відбув, передбачений вимогами п.2 ч.3 ст.81 КК України, 2/3 строку покарання, призначений йому вироком Шевченківського районного суду м.Львова.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, а засуджений ОСОБА_6 підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання на не відбуту частину строку покарання, яка відповідно до подання станом на 28.10.2014 року становила 10 місяць 13 днів, а станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції становить 7 місяців 25 днів.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу суду Миколаївського районного суду Львівської області від 31.10.2014 року, якою відхилено подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання стосовно засудженого ОСОБА_6 - скасувати.

Ухвалити нову ухвалу.

Подання адміністрації Держівської ВК № 110 Львівської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання за вироком суду Шевченківського районного суду м. Львова від 22.05.2012 року, яким його засуджено за ч.1 ст.309, ч.2 ст. 307, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, умовно-достроково на не відбутий строк - 7 місяців 25 днів.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:
Судді:
Згідно з оригіналом

Суддя : ОСОБА_2 .

Ухвала набула законної сили 16.01.2015 р.

Копію ухвали виготовила 16.01.2015 р.

Помічник судді : ОСОБА_12