Номер провадження: 11-кп/785/605/15
Номер справи місцевого суду: 516/361/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.05.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 та її представника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №001115 від 05.09.2014 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 06.03.2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Біляївка Одеської області, громадянин України, українець, не працюючий, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 3 ст. 187 КК України - до покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Строк відбуття покарання обчислений з 06 вересня 2014 року; міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою залишена без змін.

Стягнуто з обвинуваченого:

- на користь потерпілої ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 8937,34 (вісім тисяч дев`ятсот тридцять сім гривень тридцять чотири копійки) та моральну шкоду у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень;

- на користь держави витрати за проведення експертизи, у розмірі 343,98 (триста сорок три гривні дев`яносто вісім копійок) гривень,-

встановив
Зазначеним вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що він 05 вересня 2014 року близько 06 год. 50 хв., маючи злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном потерпілої ОСОБА_7 з проникненням у житло, попередньо підготувавшись та взявши з собою електрошокер замаскований під мобільний телефон, шкіряні печатки чорного кольору, шапку синього кольору, металевий кухонний молоток, моток скотчу і переконавшись, в тому що його ніхто не бачить, направився до квартири своєї сусідки ОСОБА_7 .

Знаходячись у тамбурі, біля квартири ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , одягнув на себе завчасно приготовлені для вчинення нападу предмети одягу, після чого дочекавшись коли потерпіла вийшла з квартири, ОСОБА_9 , застосовуючи відносно неї фізичне насилля, вчинив на неї напад, при цьому застосував до потерпілої електрошокер та наніс їй удар кулаком в обличчя, від чого остання впала на підлогу, та почала відбиватися від нього ногами та кликати на допомогу сусідів.

Подолавши опір потерпілої, ОСОБА_9 з метою заволодіння майном ОСОБА_7 , проник у її квартиру, однак потерпіла зачинила вхідні двері квартири та покликала на допомогу сусідів. У подальшому після приїзду за викликом на місце події працівників міліції, ОСОБА_9 був затриманий.

В результаті нападу потерпілій ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у виді рани шкіри правої сідниці, синця верхньої губи зліва, множинних подряпин ліктьового суглоба, правої половини грудної клітки, лівої передньої поверхні шиї, які згідно висновку судово-медичного експерта №299 від 10 вересня 2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційних скаргах:
- захисник ОСОБА_10 , діюча в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного її підзахисному покарання, а також в частині розгляду цивільного позову і стягнення з ОСОБА_9 матеріальної шкоди, послалася на його необгрунтованість.

Так захисник зазначила, що маючи підстави для призначення її підзахисному мінімальної міри покарання, судом першої інстанції не в повній мірі враховано визнання обвинуваченим своєї вини, щирого каяття, а також ті обставини, що він раніше не судимий, попросив вибачення у потерпілої та намагався відшкодувати потерпілій збитки, що на думку захисника надавало можливість застосування відносно її підзахисного призначення у відповідності до вимог ст.69 КК України більш м`якого покарання, ніж передбаченої санкцією ч.3 ст.187 КК України. Також вказала, що існують усі підстави призначити ОСОБА_9 мінімальну міру покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Крім того, захисник послалася на безпідставне стягнення з її підзахисного матеріальної шкоди у сумі 4201 грн. 82 копійки, оскільки вважає, що на підтвердження понесення позивачем зазначених витрат не надано достатніх доказів, а також те, що надані нею документи як на підтвердження понесення інших витрат, не пов`язані з вчиненням її підзахисним злочину.

Просить вирок суду змінити, зменшити матеріальні витрати на суму 4201 гривні 82 копійки та призначити мінімальну міру покарання.

Потерпіла ОСОБА_7 вказала, що вважає, вирок суду незаконним та необґрунтованим, зокрема, у частині невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також незадоволення у повному обсязі заявленого нею цивільного позову, виходячи з наступного:

- суд призначив ОСОБА_9 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінальних дій обвинуваченого та яке є несправедливим через м`якість, оскільки розуміючи протиправний характер своїх дій, він все спланував, щоб його не впізнали приховав своє обличчя та металевим кухонним молотком намагався поцілити їй у голову, про що не вказано у вироку суду. Крім того вважає, що протиправні дії ОСОБА_9 могли призвести до її смерті.

- суд не стягнув на її користь матеріальну шкоду у повному обсязі та несправедливо зарахував намагання ОСОБА_9 відшкодувати їй завдану шкоду у розмірі 8000 гривень, як пом`якшуючу покарання обставину, оскільки намагання ОСОБА_9 відшкодувати заподіяну шкоду у розмірі 8000 гривень не може бути враховано судом як пом`якшуюча обставина, так як реальної виплати грошей не відбулося та станом на дату проголошення вироку спричинені збитки відшкодовані не були;
- судом не враховано, що з моменту вчинення злочину та до судових дебатів обвинувачений не попросив у неї пробачення, а лише частково визнав її позовні вимоги у розмірі 2000 гривень, що вказує на відсутність щирого каяття у ОСОБА_9 ;
- судом не прийнято до уваги та обставина, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого вона була позбавлена роботи і єдиного джерела існування та в подальшому потребує довгого лікування на яке потрібні кошти, що є суттєвим фактором при визначенні розміру моральної шкоди;
Просить вирок суду змінити, призначити ОСОБА_9 покарання у виді 12 років позбавлення волі та стягнути на її користь матеріальну шкоду у розмірі 15000 гривень.

Заслухавши суддю - доповідача; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляції потерпілої та підтримали апеляцію захисника, а у судових дебатах та останньому слові обвинуваченого, який прохав пом`якшити призначене йому покарання; потерпілу та її представника, які підтримали апеляцію потерпілої та заперечували проти апеляції захисника обвинуваченого; думку прокурора, який заперечував проти апеляцій захисника та потерпілої; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляції захисника обвинуваченого та потерпілої не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

В порядку зі ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
В поданій апеляції, захисник обвинуваченого та потерпіла не оскаржує доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненому злочині та правильність кваліфікації його дій.

Враховуючи ту обставину, що вирок суду прокурором та іншими учасниками процесу у цій частині не оспорюється, судова колегія прийшла до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 доведена та його дії правильно кваліфіковані - за ч.3 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням в житло.

Під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_9 повністю погодився с сумою стягнутих судом з нього на користь потерпілої грошових коштів у рахунок відшкодування матеріальних збитків у сумі 8937,34 грн., так і моральної шкоди у сумі 7000 грн. та фактично не підтримав апеляційних вимог свого захисника. На думку апеляційного суду визнання обвинуваченим заявленого потерпілою цивільного позову у сумі, яка була стягнута з нього за вироком суду на користь потерпілої, дає підстави вважати, що обвинувачений фактично погодився з вироком суду у цій частині та його не оспорює.

Захисник обвинуваченого підтримала позицію свого підзахисного, вказавши що у такому випадку вона не наполягає на апеляційній скарзі, вказавши при цьому, що її позиція не може різнитися з позицією її підзахисного.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що необхідність розгляду зазначеного питання стосовно зайво стягнутих з обвинуваченого на думку захисника коштів у сумі 4201 гривні 82 копійки, в зв`язку з визнанням обвинуваченим рішення у цій частині - відсутня.

Разом з тим, потерпіла ОСОБА_7 наполягала на задоволенні у повному обсязі її позовних вимог та стягнення на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди коштів у сумі 15000 грн. і призначення обвинуваченому більш суворого покарання. При цьому потерпіла на підтвердження позову в частині стягнення з обвинуваченого зазначеної суми послалася на те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого вона була позбавлена роботи і єдиного джерела існування та в подальшому потребує довгого лікування на яке потрібні кошти.

Ці доводи потерпілої судова колегія не може прийняти до уваги, оскільки нею на підтвердження зазначених обставин не надано жодного доказу, в зв`язку з чим судова колегія повністю погоджується з рішенням місцевого суду в частині стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди коштів в сумі 7000 грн. та вважає, що зазначена сума є помірною та відповідає понесеним потерпілою емоційним та душевним стражданням, спричинених їй в результаті нападу.

Що стосується доводів потерпілої про призначення обвинуваченому м`якого покарання, то судова колегія вважає їх такими, які не відповідають загальним засадам кримінального закону, які регулюють призначення покарання, при цьому виходить з наступного.

Як видно з вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, конкретні обставини справи, обставину, яка пом`якшує відповідальність - щире каяття ОСОБА_9 у скоєному та його намагання відшкодувати потерпілій спричинені ним збитки. Крім того, суд прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме той факт, що він є раніше не судимою особою і позитивно характеризується по місцю проживання та призначив йому покарання у виді вказаного строку, фактично у межах мінімальної санкції зазначеної статті.

Доводи потерпілої про те, що обвинувачений не покаявся у вчиненому не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи та аудіозапису судового засідання, він приймав заходи стосовно відшкодування спричиненої злочином шкоди, вибачився перед потерпілою, сприяв органу досудового розслідування в його розслідуванні, що в сукупності апеляційний суд розцінює як його щире каяття.

Як пояснила у суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_10 , підстави для призначення її підзахисному більш м`якого покарання, ніж передбачено законом - відсутні. При цьому вказала, що йому можливо призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією зазначеної статі Кримінального кодексу.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при наявності фактично однієї пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття, суд був позбавлений можливості призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, оскільки застосуванням вимог ст.69 КК України можливе при наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Що стосується призначення обвинуваченому мінімального покарання за санкцією ч.3 ст.187 КК України, то апеляційний суд вважає, що з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який був направлений на вчинення розбійного нападу з застосуванням відносно потерпілої заходів фізичного впливу, в тому числі спеціально приготовлених ним предметів, застосування яких могло привести до настання більш тяжких наслідків, а також з урахуванням усіх обставин справи, судова колегія вважає, що саме ця міра покарання, яка призначена місцевим судом, відповідає усім обставинам справи та особі винного та є відповідною та достатньою для виправлення ОСОБА_9 .

За таких обставин, судова колегія вважає, що міра покарання обвинуваченому призначена у відповідності до вимог ст.65 КК України, в зв`язку з чим підстав для пом`якшення покарання з застосуванням ст.69 КК України не вбачає.

На підставі вищевказаного апеляційний суд приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_9 покарання, в повній мірі відповідає тяжкості скоєного ним злочину та особі обвинуваченого, в зв`язку з чим, підстав для задоволення апеляції, зміни вироку та призначення йому менш суворого покарання - не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд Одеської області,-

постановив
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , діючої в інтересах підзахисного ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Біляївського районного суду Одеської області від 06 березня 2015 року відносно ОСОБА_9 - без зміни.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 залишити у виді тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців с моменту набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області: ОСОБА_2 .

ОСОБА_11 .