Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
19 травня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000341 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, раніше судимого вироком Бродівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2014 року за ч. 1 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ст. 70 КК України із застосуванням ст. 75 КК України на 4 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 3 роки, зміненого ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 20 січня 2015 року в частині встановлення іспитового строку - терміном 2 роки, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
За невідомих обставин, ОСОБА_5 незаконно придбав 5, 432 г (в перерахунку на висушену речовину) особливо небезпечного наркотичного засобу каннабісу, який, згідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року) відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, про продаж якого 12.08.2014 року домовився з ОСОБА_8 , і після перерахування для нього коштів останнім (250 грн.), 13.08.2014 року продав, шляхом передачі через водія маршрутного автобуса сполученням Броди-Кременець, ОСОБА_8 .

Крім того, ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність, маючи умисел на повторний збут особливо небезпечного наркотичного засобу каннабіс, 21.08.2014 року повторно домовився з ОСОБА_8 про збут йому каннабісу, і отримавши кошти (680 грн.), 22.08.2014 року приблизно о 22 год. 00 хв. на автобусній зупинці в м. Радивилові особисто продав ОСОБА_8 5, 76 г каннабісу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , не заперечивши фактичних обставин справи, визнав свою вину в предявленому за ч. 2 ст. 307 КК України обвинуваченні і розкаявся у скоєному.

Вироком Радивилівського районного суду від 9 лютого 2015 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на три роки позбавлення волі без конфіскації майна.

Вирок Бродівського районного суду Львівської області від 22.10.2014 року, змінений ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 20.01.2015 року відносно ОСОБА_5 , постановлено виконувати самостійно.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 885 грн. 04 коп.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому та правильності кваліфікації його дій, покликається на безпідставність застосування щодо ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України, оскільки, таке покарання, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у звязку з чим просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією всього належного йому майна.
Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Винність ОСОБА_5 в незаконному придбанні і зберіганні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу відповідає правовій кваліфікації скоєного та фактичним обставинам справи, які не досліджувалися за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 349 КПК України, і не заперечуються ніким з учасників судового розгляду.

Поряд з цим, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та розяснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину (класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного (вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що помякшують і обтяжують покарання, і призначив йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок його м`якості та не є необхідним і достатнім для запобігання вчиненню особою інших злочинів, про що правомірно йдеться у поданій прокурором апеляційній скарзі.
За вимогами ч. 2 ст. 409 КПК України невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 8 вищезгаданої постанови, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При цьому, у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і впливають на пом`якшення покарання.

Однак, як вбачається з оскаржуваного вироку, на порушення вимог закону, його мотивувальна частина жодного обґрунтування про застосування ст. 69 КК України взагалі не містить, як відсутні у мотивувальній частині і підстави, з яких судом прийнято рішення про не застосування щодо ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, про що наголошує апелянт у поданій скарзі.

З вироку слідує, що вирішуючи питання про обрання ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд першої інстанції врахував одну пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, позитивні характеристики з місця проживання та роботи і відсутність обтяжуючих покарання обставин.

При цьому залишено поза увагою тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, віднесеного законом до тяжких злочинів, спосіб його вчинення пошук каналів збуту через мережу Інтернет та збут, як транспортними засобами, так і безпосередньо особливо небезпечного наркотичного засобу каннабісу, який є загрозою для життя і здоров`я громадян, що вказує на суспільну небезпечність вчиненого злочину, а також той факт, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкий умисний корисливий злочин - неодноразові вимагання коштів у неповнолітніх, і в період досудового розслідування даного кримінального провадження, двічі, в короткий проміжок часу, з корисливою метою, переконавшись, що на його картковий рахунок та рахунок членів його сім`ї надійшли відповідні кошти, знову вчинив тяжкий злочин, що знайшло своє підтвердження і при апеляційному розгляді кримінального провадження.

За таких обставин вирок суду першої інстанції про застосування ст. 69 КК України не можна визнати законним і обґрунтованим, оскільки таке покарання суперечить загальним засадам його призначення.

При призначенні ОСОБА_5 покарання, колегія суддів виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, і враховує фактичну тяжкість вчиненого умисно злочину та його підвищену суспільну небезпеку, особу ОСОБА_5 , який має судимість, його позитивні характеристики, обставину, що помякшує покарання щире розкаяння у вчиненому, відсутність обтяжуючих покарання обставин, що в своїй сукупності, на думку колегії суддів, істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а дає підстави для призначення ОСОБА_5 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 307 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, задовольнити.
Вирок Радивилівського районного суду від 9 лютого 2015 року щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання скасувати.

ОСОБА_5 засудити за ч. 2 ст. 307 КК України на шість років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 9 лютого 2015 року.

Запобіжний захід залишити попередній тримання під вартою.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
З оригіналом вірно: Суддя ОСОБА_1