У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Кліменко М.Р і Федченка О.С.

розглянула в судовому засіданні 19 серпня 2008 року в м.
Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок
Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2007
року щодо неї.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, судиму:

- 09.09.2002 року за ч.3 ст.185,
ст.304 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнену від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

- 27.01.2003 року за ч.1 ст.296 КК
України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнену 03.09.2004 року умовно-достроково
на 1 рік 19 днів,

- засуджено за
ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено
за те, що вона 06.07.2007 року близько 15 год., будучи в стані алкогольного
сп'яніння, у своєму будинку АДРЕСА_1 на
ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли між нею та її співмешканцем
ОСОБА_2, у процесі сварки умисно нанесла йому один удар кухонним ножем у живіт,
спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, що потягли його смерть.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 12
лютого 2008 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі та доповнені до неї засуджена
ОСОБА_1, доводить, що вона захищалася від неправомірних дій потерпілого ОСОБА_2 і діяла у стані необхідної
оборони, а тому судом неправильно застосовано кримінальний закон. Зазначає, що
суд розглянув справу неповно та не об'єктивно, при цьому порушив її право на захист, змусивши написати
заяву про відмову від захисника. Посилається на те, що позов, заявлений
прокурором, належним чином не обґрунтований. У зв'язку з цим просить вирок скасувати, а справу
провадженням закрити за відсутністю в її діях складу злочину.

Заслухавши
доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені у
скарзі і доповненні до неї, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, відповідають фактичним обставинам
справи, визнаним судом доведеними, та ґрунтуються на сукупності належним чином зібраних та
досліджених судом доказів, і є правильними.

Як на досудовому слідстві, так і в
суді ОСОБА_1 не заперечувала, що саме вона нанесла своєму співмешканцю ОСОБА_2
один удар кухонним ножем у живіт, що потягло його смерть.

Посилання засудженої на те, що при цьому вона діяла у стані
необхідної оборони, перевірялися судом і обґрунтовано визнані безпідставними та
такими, що спростовуються матеріалами справи.

Як визначено ст. 36 КК України,
необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних
законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного
посягання, шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої
в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Із матеріалів справи, зокрема,
показань ОСОБА_1 на досудовому слідстві при допитах як підозрюваної і
обвинуваченої, при відтворенні на місці обстановки та обставин події та з інших наведених у вироку доказів видно,
що ОСОБА_1, будучи в стані алкогольного
сп'яніння, сварилася зі своїм співмешканцем ОСОБА_2 і під час цієї сварки
останній бив її. Після того ОСОБА_2, заспокоївшись, вийшов з будинку надвір, де
перебував близько 10 хв., а потім повернувся до будинку з сокирою в руках, але
при цьому ніяких погроз на адресу ОСОБА_1 не висловлював, не був агресивним і з
його поведінки не було видно, що він хоче нанести удар сокирою.

У судовому засіданні ОСОБА_1 також
стверджувала, що коли тихо і спокійно з вулиці до будинку зайшов ОСОБА_2, вона побачила у нього сокиру в руках, після
чого поклала на стіл ніж, яким у той час
різала цибулю, та взяла зі столу інший більший ніж, яким одразу нанесла удар
потерпілому в живіт, при цьому зазначала, що злочин учинила внаслідок
алкогольного сп'яніння.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 не
перебувала у стані необхідної оборони, оскільки в момент заподіяння нею тяжких
тілесних ушкоджень співмешканцю з боку останнього не було
суспільно-небезпечного посягання на життя та здоров'я засудженої, яке давало б
їй підстави для застосування щодо потерпілого ножа і спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень,
що потягли його смерть.

Повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд правильно
кваліфікував дії засудженої за ч.2 ст.121 КК України,
і підстав для їх перекваліфікації на інші статті кримінального закону не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону,
які б давали б підстави для
скасування вироку, по справі не встановлено.

Твердження засудженої про те, що суддя змусив її написати
заяву про відмову від послуг захисника, необґрунтовані, оскільки в судовому
засіданні ОСОБА_1 усно підтвердила своє бажання захищатися самостійно та на
питання прокурора повідомила, що відмова від послуг захисника не пов'язана з її
матеріальним становищем.

Тому колегія суддів вважає, що право ОСОБА_1 на захист порушено не було.

Призначене засудженій покарання є мінімальним за ч.2 ст.121 КК України, воно відповідає
вимогам ст. 65 КК України. При цьому суд урахував характер та ступінь тяжкості
вчиненого злочину, його суспільну небезпеку, дані про особу винної, обтяжуючу
та пом'якшуючу покарання обставини.

Тому немає підстав вважати
призначене ОСОБА_1 покарання надмірно суворим.

Твердження ОСОБА_1 про те, що
позов прокурора про відшкодування витрат, пов'язаних з лікуванням ОСОБА_2, не
обгрунтований, безпідставні, оскільки резолютивна частина вироку не містить
рішення про задоволення цього позову та стягнення з ОСОБА_1 цих витрат.

З огляду на викладене, підстави для призначення справи до
касаційного розгляду з повідомленням осіб, вказаних у ст.384 КПК України, відсутні.

Ураховуючи наведене та керуючись
ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити засудженій ОСОБА_1
у задоволенні її касаційної скарги.

судді:

Паневін В.О. Кліменко М.Р. Федченко О.С.