Провадження № 11-о/780/3/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 17 06.04.2015

УХВАЛА
Іменем України
06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженої ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

секретаря судових засідань ОСОБА_10

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2015 року, постановлену за наслідками перегляду за нововиявленими обставинами вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2010 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Києва, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2010 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років з конфіскацією майна, яке є її власністю. Крім того, даним вироком суду стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_11 4 919 379 гривень 48 копійок в якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, 45 000 гривень в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди та судові витрати в сумі 4036 гривень 87 копійок.

За вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватою в тому, що в період часу з квітня по липень 2008 року, маючи умисел на таємне викрадення грошей із належного потерпілому ОСОБА_11 сейфу, що знаходився у спальній кімнаті будинку АДРЕСА_2 , знаходячись у приміщенні вказаного будинку, скориставшись відсутністю господаря та інших осіб, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом підбору ключа, який заздалегідь приготувала, проникла до приміщення спальної кімнати, де з металевого сейфу таємно викрала належні потерпілому ОСОБА_11 гроші в сумі 310 000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становило 1 501 981 гривня, заподіявши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_8 , продовжуючи свою злочинну діяльність, повторно, на початку грудня 2008 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, аналогічним способом проникла до спальної кімнати будинку, що належить потерпілому ОСОБА_11 , звідки таємно викрала належний потерпілому металевий сейф моделі «Дипломат» вартістю 1250 гривень, в якому знаходились належні йому гроші в сумі 480 000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становило 3 593 664 гривні та гроші в сумі 40 000 Євро, що згідно курсу Національного банку України становило 395 752 гривні 24 копійки, а також 7 талонів на видачу дизельного пального «АВІАС-Україна», які для потерпілого ОСОБА_11 матеріальної цінності не становлять, заподіявши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3 990 666 гривень 24 копійки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 червня 2010 року постановлений щодо ОСОБА_8 вирок суду залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 09 грудня 2010 року вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 червня 2010 року щодо ОСОБА_8 змінено. Виключено з обвинувачення ОСОБА_8 , визнаного судом доведеним епізод викрадення у потерпілого ОСОБА_11 в період з квітня по липень 2008 року 310 000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України становило 1 501 981 гривню, та таку кваліфікуючу ознаку таємного викрадення чужого майна, як вчинення його повторно. Даною ухвалою застосовано до ОСОБА_8 статтю 69 КК України та пом`якшено призначене ОСОБА_8 за ч.5 ст.185 КК України покарання до позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією ? частини належного їй майна. Також, зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальної шкоди до 3 417 398 гривень. В решті судові рішення залишено без зміни.

В листопаді 2013 року ОСОБА_8 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про перегляд вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2010 року за нововиявленими обставинами. Вимоги заяви обґрунтовувалися тим, що засудження її за скоєння крадіжки грошових коштів, що належали ОСОБА_11 ґрунтуються виключно на явці з повинною та протоколі допиту її як підозрюваної від 30 березня 2009 року, однак ці докази є недопустимими, оскільки явка з повинною дана під тиском і без присутності захисника, про що вона стверджувала як в ході досудового слідства так і під час судового розгляду. На вимогу працівника міліції текст явки з повинною був переписаний нею з протоколу допиту її як підозрюваної від 30 березня 2009 року. При цьому, проведена нею 06 серпня 2013 року за власною ініціативою авторознавча експертиза підтвердила, що вона не являється автором явки з повинною. Автором тексту протоколу допиту та явки з повинною є одна і та ж людина, якою вона не являється. Крім того, в явці з повинною не зазначено, де, ким та коли вона була відібрана.

Також, як на доказ винуватості ОСОБА_8 орган досудового слідства та суд послалися на виявлений та вилучений за місцем її проживання паперовий конверт з написом, який згідно з поясненням ОСОБА_11 ніби то був викрадений разом із сейфом і напис на якому виконаний його знайомим ОСОБА_12 , що останній підтверджував при допиті в суді в якості свідка.

При цьому, доводи ОСОБА_8 під час судового розгляду про те, що даний конверт належить їй та напис на ньому зроблено її рукою, ні органом досудового слідства, ні судом не були перевірені.

На підтвердження вказаного факту нею також за власною ініціативою була проведена експертиза, згідно з висновком якої встановлено, що напис на зазначеному конверті зроблено її рукою, чим безумовно підтверджено, що свідок ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_11 як під час досудового слідства так і в суді давали завідомо неправдиві показання.

Зазначені вище обставини ОСОБА_8 вважає нововиявленими, які дають підстави для перегляду вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2010 року та його скасування.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2013 року заяву ОСОБА_8 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 22 січня 2014 року зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 жовтня 2014 року, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 січня 2014 року щодо ОСОБА_8 скасовано та призначено новий розгляд її заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами в суді першої інстанції.

10 лютого 2015 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області за результатами нового розгляду заява ОСОБА_8 щодо перегляду за нововиявленими обставинами вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2010 року залишена без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами зазначеного вироку, суд першої інстанції послався на те, що обставини, які вона вказує не є нововиявленими в розумінні ч.2 ст.459 КПК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що висновок спеціаліста №184/1 від 06 серпня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_8 не являється автором тексту явки з каяттям та протоколу допиту підозрюваної від 30 березня 2009 року, не впливає на судове рішення, оскільки вказаний протокол складав слідчий Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_13 зі слів ОСОБА_8 , про що в протоколі мається відповідний запис, зроблений ОСОБА_8 , тому вона відповідно і не може бути автором вказаного документа, при цьому, ОСОБА_8 підтвердила той факт, що вказаний документ вона використовувала і для написання явки з каяттям.

Також, суд першої інстанції на спростування доводів ОСОБА_8 , викладених в заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами в частині застосування до неї недозволених методів слідства та завданої злочином шкоди, послався на висновки Верховного Суду України, викладені в його ухвалі від 09 грудня 2010 року, постановленій за результатами касаційного перегляду вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2010 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 23 червня 2010 року щодо ОСОБА_8 .

Крім того, судом першої інстанції відкинуто наданий ОСОБА_8 висновок судово-почеркознавчої експертизи №17563/17564/14-32/17565/14-32 від 29.12.2014, відповідно до якого цифрові записи «24250», які розміщені на паперовому конверті коричневого кольору виконані ОСОБА_8 , з посиланням на достатність інших доказів, які в своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_8 16 лютого 2015 року подала апеляційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2015 року, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, та призначити новий розгляд поданої нею заяви в суді першої інстанції.

Підставами для скасування оскаржуваної ухвали апелянт зазначає невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.

Зокрема, на думку ОСОБА_8 , суд першої інстанції при розгляді її заяви порушив вимоги ч.2 ст.439 КПК України, проігнорувавши вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі від 14 жовтня 2014 року, що призвело до прийняття помилкового рішення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_8 зазначає про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою вказівки суду касаційної інстанції щодо ретельної перевірки доводів заяви про зазначені нею обставини, оскільки як самі по собі та і зазначені у вироку обставини ставлять під сумнів його законність та обґрунтованість, зокрема і можливість ОСОБА_8 безперешкодно винести сейф з приміщення будинку потерпілого ОСОБА_11 та заволодіти його грошима, які в ньому могли знаходитись, як і сама наявність зазначеної у вироку суми грошей у цьому сейфі.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_8 та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, доводи прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8 , вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно вимог ч.2 ст.439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Однак, суд першої інстанції не дотримався зазначених положень кримінального процесуального закону, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає вимогам статті 370 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій, а саме ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 січня 2014 року щодо ОСОБА_8 , колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постановленій ухвалі від 14 жовтня 2014 року вказала, що засудженою ОСОБА_8 суду першої інстанції були надані обставини, які в розумінні п.5 ч.2 ст.459 КПК України є нововиявленими, але суд ухилився від їх належної процесуальної перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами, покладеними в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 . Крім того, колегією суддів надано вказівку суду першої інстанції при новому розгляді справи ретельно перевірити доводи заяви ОСОБА_8 про зазначені нею обставини, у тому числі, зокрема і можливість ОСОБА_8 безперешкодно винести сейф з приміщення будинку потерпілого ОСОБА_11 та заволодіти грошима, які в ньому могли знаходитися, як і сама наявність зазначеної у вироку суми грошей.

Однак, повторно розглядаючи заяву ОСОБА_8 , суд першої інстанції в порушення вимог ч.2 ст.439 КПК України, знову належним чином не перевірив та не дав правової оцінки обставинам, на які вона посилається як на нововиявлені.

Більше того, на підтвердження доводів заяви ОСОБА_8 суду був наданий висновок судово-почеркознавчої експертизи, яка була проведена в рамках іншого кримінального провадження щодо виконання цифрового напису на вилученому по місцю проживання ОСОБА_8 конверті самою ОСОБА_8 , що прямо свідчить про неправдивість показань потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 і ставить під сумнів обґрунтованість висновків суду про заволодіння засудженою ОСОБА_8 грошима потерпілого, які за вироком суду вона виносила разом із сейфом, в якому знаходився паперовий конверт із зазначеним написом.

Також, висновок експертного дослідження, який ставить під сумнів авторство ОСОБА_8 в протоколі допиту її як підозрюваної від 30 березня 2009 року та явці з повинною не спростовує доводи засудженої про примушування її до дачі неправдивих показань.

Суд першої інстанції, не перевіривши безпосередньо доводи заяви ОСОБА_8 щодо застосування до неї недозволених методів слідства в контексті вказаних нею нововиявлених обставин, послався на висновки колегії суддів, зазначені в ухвалі Верховного Суду України від 09 грудня 2010 року, постановленої за наслідками перегляду вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2010 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 23 червня 2010 року щодо ОСОБА_8 .

Посилання місцевого суду в оскаржуваній ухвалі щодо наявності інших доказів винуватості ОСОБА_8 , які наведені у вироку, видаються непереконливими з огляду на їх неконкретність.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не виконав вказівки суду касаційної інстанції, належним чином не перевірив та не надав обґрунтованої оцінки обставинам, на які посилається в своїй заяві ОСОБА_8 .

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, так як перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2015 року необхідно скасувати та призначити новий розгляд заяви ОСОБА_8 в суді першої інстанції в іншому складі суду, задовольнивши апеляційну скаргу ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2015 року, постановлену за наслідками розгляду заяви ОСОБА_8 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами - скасувати та призначити новий розгляд заяви ОСОБА_8 про перегляд вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 квітня 2010 року постановленого щодо ОСОБА_8 за нововиявленими обставинами в суді першої інстанції.

Судді:

___________________ ___________________ ____________________
ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5