Справа № 11-401/07 Головуючий
Категорія ч. 2 ст. 286,75,76 ТКАЧЕНКО
КК України Доповідач
в апеляційній інстанції
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15"
травня 2007 р.
Колегія суддів судової
палати в кримінальних
справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого ЩЕПОТКІНОЇ В.В.

суддів ЛІТВІНЦЕВА В.М.,
ШКРЕБИ Р.Д.

за
участю прокурора СВИЩ Л.А.

захисника

засудженого ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в порядку апеляції кримінальну
справу за апеляцією захисника засудженого - його рідної сестри ОСОБА_1 на вирок
Чигиринського районного суду Черкаської області від 2 березня 2007 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, уродженець та житель с.Медведівка Чигиринського району
Черкаської області, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, не
судимий, -

визнаний винним
в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і йому призначено
покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі, з позбавленням права керувати
транспортними засобами на три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування основного
покарання з випробуванням, з іспитовим строком на три роки.

На підставі п. п. З, 4 ч. 1 ст. 76 КК України засудженого зобов'язано
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та
періодично з'являтися для реєстрації в дані органи.

В задоволення цивільних позовів потерпілих стягнуто із засудженого на
користь ОСОБА_2 5250 грн. 50 коп. завданої матеріальної шкоди(витрати на лікування),
а на користь ОСОБА_3 -3155 грн. 42 коп. завданої шкоди(витрати на лікування).

Згідно до вироку, 7 квітня 2006 року близько 16 год. ОСОБА_1, керуючи
автомобілем «УАЗ-469» д/н НОМЕР_1, що належав його батькові, ОСОБА_4, в
порушення п. 2.1 «б» Правил ДР не маючи свідоцтва про право спільної власності
і тимчасового реєстраційного талону, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, чим порушив вимоги п.

2.9 «а» ПДР, на 45 км + 500 м автодороги Чигирин-Кам'янка
поблизу с-Мельники Чигиринського
району на заокругленні
дороги відволікся
від керування транспортним засобом, розмовляючи з пасажирами, чим порушив
вимоги п. 2.3 «б» ПДР, не врахував дорожню обстановку, особливості вантажу, не
справився з керуванням, перевищив швидкість, чим порушив вимоги п. 12.1, 12.2,
12.6 «б» ПДР, і допустив перекидання автомобіля, внаслідок чого пасажири
автомобіля Матрос В.О. та Слабенко Ю.В. отримали тяжкі тілесні ушкодження, що
небезпечні для їх життя(вирок, друк, текст - т. 2 а. с. 59-60).

В апеляції захисник засудженого в суді першої інстанції - його рідна сестра
ОСОБА_1, яка в судових дебатах разом із братом просили тільки пом'якшення
покарання із зменшенням суми цивільного позову, в даний час змінила свою
позицію і ставить питання про скасування вироку суду про засудження ОСОБА_1 з
направленням справи на новий судовий розгляд в інший суд.

Викладаючи свою власну версію подій, які мали місце за участі її брата
7.04.2006 p.,
і називаючи це «суттю справи», апелянт ствердно констатує про однобічність
і неповноту досудового слідства, невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи, про порушення права на захист підсудного та невідповідність
тяжкості злочину призначеного йому покарання. При цьому, змісту цих порушень
апелянт не розкриває, на докази та інші матеріали справи не посилається. Про
зміну вироку чи про повернення справи на додаткове розслідування в апеляції не
йдеться(т. 2 а. с. 76-77).

Сам засуджений ОСОБА_1, а також інші учасники процесу - прокурор,
потерпілий, професійний захисник засудженого - адвокат Семенов О.М., вирок суду не
оскаржують; своїх заперечень на апеляцію вони не представили.

Повідомлені про місце і час розгляду апеляції в засідання суду на 15.05.07 p., окрім прокурора,
з'явилася апелянт - захисник засудженого, його рідна сестра ОСОБА_1, що дає
змогу за безпосередньої участі сторін провести апеляційну перевірку даної
кримінальної справи.

Судове слідство у відсутність будь-якої необхідності чи клопотань учасників
процесу судом не призначалося і не провадилося; протокол судового засідання -
не вівся.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_1, яка підтримала свою
апеляцію і запевняла суд в тому, що її брат не винен в перекиданні автомобіля і
травмуванні хлопців, які самі запросили його на цю прогулянку; наполягала на
скасуванні вироку про засудження ОСОБА_1, яке вважала незаконним; прокурора про
правильність засудження цієї особи і залишення вироку без будь-яких змін;
перевіривши відповідно до вимог ст. 365 КПК України матеріали даної справи та
обговоривши доводи представника захисту, колегія вважає їх безпідставними і не
підлягаючими до задоволення, виходячи із встановлення нею слідуючого.

ОСОБА_1, як водія автомобіля «УАЗ-469» д/н НОМЕР_1, правильно засуджено за
злочинне порушення правил безпеки дорожнього руху, що мало місце 7.04.2006 року
на автодорозі Чигирин-Кам'янка поблизу с
Мельники Чигиринського району при вказаних у вироку обставинах, призвело до
перекидання керованого ним автомобіля з наслідками у вигляді тяжкого
травмування двох його пасажирів.

Зібрані органом досудового слідства і досліджені судом докази винності цієї
особи детально і вмотивовано викладені у вироку і отримали належну оцінку. Всі
вони зафіксовані також у протоколі судового засідання(прот. с/з - т. 2 а. с.
33-58), зауважень на який від учасників процесу, в т. ч. від
захисника-апелянта, не надходило.

Твердження засудженого, який не визнавав себе винним, про причетність до
перекидання керованого ним автомобіля якогось іншого невстановленого автомобіля
червоного кольору марки ВАЗ, а також пасажира Слабенка Ю., який нібито смикнув
за кермо і машина перекинулась, - спростовуються матеріалами справи.

Так, потерпілі - пасажири автомобіля «УАЗ-469» Матрос
В.О., Слабенко Ю.В., свідки Вовкогон A.M.,
Вовкогон О.М. пояснили, що причиною аварії стало вживання Орлом

В.Л. у
компанії з ними в той день горілки під час відпочинку у лісі, а також помилки
останнього в керуванні автомобілем. Ніякого транспорт)' в цей час на дорозі не
було.

Свідки Філоненко О.А., Постригань Г.П. та Міхненко В.В. бачили, як попереду
них з лісу, де хлопці розпивали спиртні напої, виїжджала ця машина, рухалася по
дорозі не рівно, вихляючись і було видно, що водій автомобіля знаходиться у
неналежному стані, тобто на підпитку.

Судово-токсилогічним дослідженням № 1215 від 20.04.06 р. крові ОСОБА_1 в
ній виявлено етиловий спирт в концентрації 1,34 проміле(т. 1 а. с. 30), що
також спростовує твердження підсудного про нібито невживання ним алкоголю під
час керування автомобілем.

Огляд самого транспортного засобу в день ДТП показав, що автомобіль «УАЗ-469» д/н НОМЕР_1 перебував в
справному стані(т. 1 а.
с. 5-5зв.). Протоколом огляду місця ДТП(т. 1 а. с. 3-6, 7-8, 9-18),
показами свідка ОСОБА_5,
який виїжджав на місце ДТП,
та свідка ОСОБА_6, який проводив розслідування по даній справі, гальмівного
шляху автомобіля «УАЗ-469» на асфальтному покритті дороги встановлено не було,
а сам обвинувачений спочатку і не говорив, що його машину «підрізав» якийсь
інший автомобіль. На їхню думку причиною ДТП
стало те, що водій ОСОБА_1, будучи у нетверезому стані, не врахував
небезпечності даної ділянки дороги, яка мала заокруглення, неправильно вибрав
безпечну швидкість руху по слизькій дорозі і, не справившись з керуванням,
перекинув транспортний засіб разом із собою та пасажирами.

Ці докази винності засудженого повністю узгоджуються з даними
судово-технічної інженерної експертизи(т. 1 а. с. 68-70), додаткової
судово-технічної інженерної експертизи(т. 1 а. с. 137-141), показами самого
експерта ОСОБА_7про те, що однією з причин аварії стало перевищення швидкості
водієм «УАЗ»а, який мав технічну можливість уникнути перекидання автомобіля,
якби рухався із швидкістю не більше 57 км/год.

Покази ОСОБА_1 в частині того, що перекидання автомобіля виникло внаслідок
виїзду на пагорб, який знаходився на краю правого узбіччя дороги, є технічно
неспроможними і суперечать об'єктивним даним, які встановлені і зафіксовані при
огляді місця події.

До того ж, ОСОБА_1 з самого початку досудового слідства нічого не говорив
про виїзд з лісу і створення для нього перешкоди в русі з боку якогось
червоного автомобіля, або ж з боку сидячого рядом пасажира ОСОБА_3(т. 1 а. с.
39-40). Ці його частково визнавальні пояснення найбільш повно узгоджуються з
іншими, наведеними вище доказами саме його причетності до перекидання
автомобіля і травмування пасажирів.

Цієї сукупності, а також інших викладених у вироку доказів, на думку
колегії суддів достатньо для висновків щодо доведеності вини ОСОБА_1 в скоєнні
даної ДТП із
зазначеними наслідками.

З 19.05.06 p.,
тобто з моменту пред'явлення обвинувачення, ОСОБА_1 був забезпечений
професійним захистом в особі адвоката ОСОБА_8т. 1 а. с. 93, 187), якого в суді
першої інстанції він замінив на адвоката Вакуленка О.П.(т. 1 а. с. 212), а
потім побажав мати захисниками за призначенням суду адвоката ОСОБА_9(т. 2 а. с. 6-7,
10-11) та свою рідну сестру ОСОБА_1(т. 2 а. с. 12-13, 34зв.). Судом першої
інстанції всі ці клопотання підсудного(обвинуваченого) були задоволені. Ніяких
порушень його права на захист, як стверджує апелянт, колегія не вбачає.
Будь-який тиск на нього з боку працівників міліції виключається, так як ОСОБА_1
увесь цей час перебував на волі і не міг під примусом себе обмовляти.

Підсумовуючи результати судового розгляду даної справи,
підсудний ОСОБА_1 разом із сестрою - своїм захисником в дебатах, не заперечуючи
доведеності своєї вини, просили тільки полегшення в покаранні та матеріальній
відповідальності за скоєне(прот. с/з - т. 2 а. с. 58-58зв.). Апеляція захисту
протилежного змісту вказує на кон'юнктурність позиції її автора, нещирість та
відсутність будь-якого розкаяння у вчиненому.

Колегія, як і суд першої інстанції, ставиться до всього
цього критичної розцінює як намагання винного через свого захисника будь за що
поставити під сумнів правильність судового рішення про своє засудження,
зменшити чи позбавитись відповідальності, в тому числі матеріальної, за
злочинну недбалість при керуванні автомобілем з тяжкими наслідками, що настали.
Професійний захисник засудженого, як і він сам, вирок суду не оскаржують.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною, як і
призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України покарання.

Тому, виходячи з наведеного і керуючись ст. ст. 365, 366 ч. 1, 377 КПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Чигиринського райсуду
Черкаської області від 2 березня 2007 року відносно ОСОБА_1 залишити без
змін, а апеляцію захисника засудженого - його рідної сестри ОСОБА_1- без
задоволення.