Справа № 453/1430/13-к
Провадження № 1-кп/456/16/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2015 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
представника потерпілої захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя
АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою
освітою, не одруженого, не працює, невійськовозобов`язаного, раніше судимого: 31.03.2000 року Франківським районним судом м. Львова за ч. 3 ст. 142, 43 КК України (в редакції 1960 року) до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково,
обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 25 червня 2013 року, близько 23.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на селищній дорозі в смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, під час словесного конфлікту, який виник між ним з однієї сторони та ОСОБА_7 й ОСОБА_8 з іншої, на грунті неприязних відносин, що виникли раптово, умисно наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_9 , від якого останній відхитнувся в сторону, після чого, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 , наніс ще один удар дерев`яною палкою в область голови потерпілого з правої сторони, від чого останній впав на землю, чим в сукупності заподіяв потерплому ОСОБА_9 згідно висновку експерта легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Крім цього, ОСОБА_6 25 червня 2013 року, близько 23.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на селищній дорозі в смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, під час словесного конфлікту, який виник між ним з однієї сторони та ОСОБА_7 й ОСОБА_8 з іншої, на грунті неприязних відносин, що виникли раптово, після того, як потерпілий ОСОБА_7 намагався припинити протиправні дії ОСОБА_6 відносно потерпілого ОСОБА_9 та штовхнув його, ОСОБА_6 у відповідь умисно наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_7 , від якого останній впав на дорогу та вдарився головою до твердого бетонного покриття, після чого, під час обопільної бійки з потерпілим, качаючись по землі, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_7 декілька ударів руками в область голови, шиї та грудей, чим в сукупності заподіяв останньому згідно висновку експерта тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, від якого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 на стадії з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, вину по ч.2 ст.125 КК України визнав частково, за ч.2 ст.121 КК України не визнав, цивільні позови заперечив та пояснив, що 25 червня 2013 року він, зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 до 23.00-23.30 год. перебували в гостях у ОСОБА_11 та його дружини в смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, де випивали, коли поверталися додому та проходили повз будинок потерпілого ОСОБА_7 , він побачив, що в літній кухні останнього горить світло та сказав до ОСОБА_10 , що в цьому будинку проживає чоловік на прізвисько « ОСОБА_12 », вона заперечила і вони почали сперечатися. Коли вони пройшли близько 20 м., він почув позаду тупіт ніг та коли почав обертатися, то відчув удар в задню частину голови, розвернувшись, він відштовхнув ОСОБА_10 та побачив перед собою невідомого старшого чоловіка, як потім йому стало відомо ОСОБА_7 , який тримав в руках чотирьохгранну палицю довжиною 1.00-1.20 м. Він запитав у нього, чому той його вдарив, і в цей час помітив позаду нього ОСОБА_8 , і в цей час ОСОБА_7 , нецензурно виражаючись на його адресу, вдарив його палкою в область чола, палка зламалася на дві частини, а він пригнувся. Після цього він, намагаючись оборонятися, виставивши попереду себе руки, почав відходити, однак ОСОБА_7 наніс третій удар в лівий висок, він прогнувся та закриваючи руками голову, побачив, що потерпілий вчетверте замахнувся, і тоді він почув глухий звук удару і піднімаючись, побачив, що ОСОБА_7 падає назад. В той час ОСОБА_8 пригнув ззаду йому на плечі і вхопивши лівою рукою, почав його душити, і він впав на землю поруч зі ОСОБА_7 . ОСОБА_8 впав на нього зверху, почав його душити, і він, намагаючись припинити його дії, почав наносити йому удари правою рукою позаду голови, потім вхопив рукою його за губу і продовжив наносити йому удари в лице правою рукою. Потім підбігла ОСОБА_10 і стягнула з нього ОСОБА_8 , який припіднявшись, побіг в сусідню вулицю. Коли він підвівся, то побачив, що ОСОБА_13 піднімає ОСОБА_7 , він підійшов і допоміг останньому сісти, на запитання ОСОБА_13 , ОСОБА_7 відповів, що в нього все добре, тільки його болить голова. Потім він почув крики ОСОБА_8 , який біг по сусідній вулиці і кричав, що всіх повбиває, в нього не було з собою телефону, тому швидку допомогу він не викликав, вони з ОСОБА_13 , коли почули крики, перейшли дорогу і пішли додому, де 26.06.2013 р. його було затримано працівниками міліції. Визнає, що наносив удари потерпілому ОСОБА_8 , однак не визнає, що наносив удари потерпілому ОСОБА_7 , зазначає, що коли вони з ОСОБА_10 йшли додому, останній почував себе нормально, допомоги не потребував. Конфлікт між ними тривав близько 5 хв., він наніс ОСОБА_8 близько 3-4 ударів. На досудовому слідстві не підписував пояснення, оскільки оперативний працівник писав зовсім не те, що він розповідав. Зазначив, що жодних незаконних методів досудового слідства до нього працівники міліції не застосовували, оперативний працівник погрожував психологічно, що його позбавлять волі надовго, однак на такі погрози він не зважав, і згодом взагалі відмовився від будь-яких пояснень. В подальшому ОСОБА_6 змінив свої показання та зазначив, що не винний у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкримінують, оскільки він захищав себе та свою співмешканку від нападу потерпілих, а тому в його діях немає жодного складу правопорушення.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини за ч.2 ст.121 КК України, та часткове визнання ним вини за ч.2 ст.125 КК України, винність ОСОБА_6 в злочинах, вчинених при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами у справі:
даними в судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_8 про те, що 25 червня 2013 року близько 23.00 год. він, повертаючись додому, зайшов до свого двоюрідного брата ОСОБА_7 , який мешкає в смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, вони поговорили, вийшли з будинку і підійшли до воріт, коли почули голос жінки і побачили ОСОБА_14 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_14 звернулася до брата ОСОБА_15 «Де є жовтий, давай його сюди», на що ОСОБА_16 сказав їй йти геть, оскільки не любив, коли його сина називали таким прізвиськом. В цей час налетів обвинувачений і замахнувся на ОСОБА_17 , хотів його вдарити, однак йому вдалося вхопити його за шию або груди, та забрати від ОСОБА_15 . Тоді ОСОБА_6 наніс йому удар рукою в лице і до нього підбігла ОСОБА_14 , від якої він почав захищатися, і в цей час він відчув удар по голові і втратив свідомість. Не може сказати хто йому наніс удар. Коли отямився, то побачив, що лежить на дорозі, недалеко від воріт помешкання ОСОБА_18 , а той лежить на протилежній стороні дороги, на ньому сидить ОСОБА_6 та завдає чисельні удари руками по голові та тілу, з лівої сторони стояла ОСОБА_14 , а з правої ще якийсь чоловік, можливо ОСОБА_19 , чи задавали двоє останніх удари потерпілому ОСОБА_20 він сказати не може, однак чітко пригадує наведений факт. Він намагався підвестися, але в нього дуже сильно крутилася голова, коли нарешті підійшов до потерпілого, поруч з ним вже нікого не було, той лише стогнав, і він побіг до магазину кликати на допомогу. Коли повернувся, поруч з потерпілим вже було багато односельчан, потім приїхала карета швидкої медичної допомоги. Ні він, ні потерпілий ОСОБА_21 жодних ударів ОСОБА_6 не наносили, вважає ці показання обвинуваченого неправдивими та просить їх до уваги не брати. Цивільний позов підтримує в повному обсязі, просить суд суворо покарати обвинуваченого;
даними в судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_22 про те, що вона не була очевидцем подій, які мали місце 25.06.2013 р., самого конфлікту не бачила, пригадує, що пізно ввечері до них додому прийшов двоюрідний брат її чоловіка ОСОБА_7 ОСОБА_8 , вони розмовляли, потім кудись пішли, і через 30 хв. вона почула стукіт у вікна та двері. Коли вийшла на поріг, то побачила ОСОБА_23 , який повідомив, що її чоловіка побили. Коли вона прийшла на місце події, чоловік лежав на землі і стогнав, а в ОСОБА_8 вся голова була в крові. Потім чоловіка та його брата забрали в лікарню, а вона помітила на дорозі палицю, яку забрала додому, і яка згодом була вилучена оперативними працівниками. При дослідженні в судовому засіданні речового доказу, потерпіла вказала, що це саме та палиця, яка була на місці події. Цивільний позов підтримує в повному обсязі, просить суд суворо покарати обвинуваченого;
даними в судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_24 про те, що він не був очевидцем подій, однак пригадує, що в той вечір почув голоси, визирнув у вікно, побачив трьох чоловік, серед яких був ОСОБА_25 і одну жінку, які йшли по вулиці і щось викрикували. Потім почув шум, зайшла мати і сказала, що батька побили. Коли він вийшов на вулицю, то побачив там багато односельчан, батько та його брат ОСОБА_26 вже були в кареті швидкої медичної допомоги. Цивільний позов підтримує в повному обсязі в частині відшкодування моральної шкоди, матеріальну шкоду та судові витрати просить стягнути на користь матері ОСОБА_22 , та суворо покарати обвинуваченого;
даними в судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_27 про те, що про події, які мали місце 25.06.2013 р. вона дізналася від брата ОСОБА_28 , який приїхав до неї пізно ввечері. Вони з мамою відразу поїхали в лікарню, де були постійно під реанімаційним відділенням, коли вона зайшла в палату, то побачила, що батько дуже побитий і без свідомості. В подальшому в лікарню привезли ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , потім прийшла ОСОБА_31 , яка повідомила про те, що їй відомо хто вчинив напад на її батька, згодом прийшла ОСОБА_14 і просила забрати заяву з міліції. Вважає, що суд повинен суворо покарати обвинуваченого і максимально позбавити його волі, цивільний позов підтримує в повному обсязі в частині відшкодування моральної шкоди, матеріальну шкоду та судові витрати просить стягнути на користь матері ОСОБА_22 ;
заявою потерпілого ОСОБА_8 на ім`я начальника Сколівського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 26.06.2013 р., в якій потерпілий просить прийняти міри до невідомого чоловіка, який в період з 22.30 год. до 22.45 год. 25.06.2013 р. безпричинно побив його та його двоюрідного брата ОСОБА_7 на селищній дорозі в смт.В.Синьовидне Сколівського району (Т.1 а.с.2);
телефонним повідомленням чергової медсестри о 01:03 26.06.2013 р. Сколівської ЦРЛ ОСОБА_32 про те, що у приймальний покій лікарні поступили мешканці с. В.Синьовидне Сколівського району ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з множинними тілесними ушкодженнями (Т.1 а.с.3);
лікарським свідоцтвом про смерть №39/13 від 28.06.2013 р., згідно якого причиною смерті ОСОБА_7 є набряк головного мозку, дислокація стовбура, забиття головного мозку, перелом основи черепу (Т.1 а.с.140);
протоколом огляду місця події від 26.06.2013 року, згідно якого подія мала місце на селищній дорозі в смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, на певних ділянках дороги виявлено сліди та фрагменти речовини бурого кольору, під час огляду місця події виявлено та вилучено фрагмент дерев`яної палки, довжиною 39 см., один кінець якої рівний, а другий зі слідами зламу на місці сучка (Т.1 а.с. 8-11);
даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_33 про те, що влітку 2013 року, коли вона поверталася додому близько 23.00 год., то почула на обочині людський стогін, коли підійшла ближче, то побачила, що на землі лежить ОСОБА_34 , поруч з ним вже були ОСОБА_35 з чоловіком та ОСОБА_36 . Вона за допомогою мобільного телефону викликала карету швидкої медичної допомоги, яка приїхала близько за 10 хв. За цей час, ОСОБА_8 , лице якого було все в крові, розповів, що його і ОСОБА_7 побив обвинувачений ОСОБА_6 , і разом з ОСОБА_37 намагався знайти в городі палку, якою було нанесено удари;
даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_38 - фельдшера швидкої медичної допомоги, який 25.06.2013 р. виїжджав на місце події по вул. Б.Хмельницького в смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району, та вказав, що на місці події на землі лежав без свідомості старший чоловік, якого згодом, разом з іншим потерпілим ОСОБА_8 було доставлено в Сколівську ЦРЛ. В останнього на лобно-тім`яній ділянці голови було садно, на яке було накладено пов`язку, потерпілий ОСОБА_8 говорив щось про їх побиття, проте деталі події йому невідомі;
аналогічними за змістом показаннями свідка ОСОБА_39 медсестри швидкої медичної допомоги, даними в судовому засіданні про обставини виклику та прибуття разом з фельдшером 25.06.2013 р. на місце події по вул. Б.Хмельницького в смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району та госпіталізацію двох потерпілих до Сколівської ЦРЛ. Додатково показала, що потерпілий ОСОБА_7 в кареті швидкої медичної допомоги постійно скаржився на болі в голові, а другий потерпілий вказував, що йому нанесли удар по голові;
даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_40 про те, що 25 червня 2013 року обвинувачений ОСОБА_6 та його співмешканка ОСОБА_13 були у них в гостях, вони випили на чотирьох пляшку (1л.) горілки, та розійшлися близько 00.00 год., оскільки на наступний день її чоловік та обвинувачений повинні були їхати на роботу в Росію, після того, як обвинувачений з ОСОБА_13 пішли, вони з чоловіком полягали спати;
аналогічними за змістом показаннями свідка ОСОБА_41 про обставини зустрічі та розпивання спиртного в нього вдома 25 червня 2013 року, при якій були присутні його дружина, ОСОБА_42 , обвинувачений та його співмешканка ОСОБА_13 , останні пішли близько опівночі, він їх не проводив, а вранці до нього додому прийшли працівники міліції, від яких він дізнався про нічні події, свідком яких він не був;
даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_43 про те, що 25.06.2013 р. близько 23.00 год. він повертався додому і на дорозі почув людський стогін, коли підійшов ближче, то побачив, що край дороги лежить ОСОБА_21 , очі в нього були закриті, останній тяжко стогнав. Він відразу побіг до нього додому, почав кликати дружину та сина, а коли повернувся, то на місці події вже був ОСОБА_26 , голова та лице якого були в крові, останній повідомив, що його побили;
висновком експерта №82 від 25.07.2013 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлено: перелам кісток склепіння та основи черепа, забій головного мозку важкого ступеню, мозкову кому ІІ-ІІІ ступеню, синці та садна на голові, шиї, грудях, спині та руках які утворилися від дії тупих предметів та тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо 25 червня 2013 р. Перелам кісток склепіння та основи черепа, забій головного мозку важкого ступеню, мозкова кома ІІ-ІІІ ступеню є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя, садна та синці легким тілесним ушкодженням (Т.1 а.с.94-96);
висновком експерта №39 від 27.08.2013 року, згідно якого на трупі ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: зовнішні - синці та садна на голові, шиї, грудях, спині та руках; внутрішні - крововиливи в м`які тканини голови, перелам кісток основи черепа, крововиливи під оболонки та в шлуночки головного мозку. Усі виявлені на трупі ОСОБА_7 тілесні ушкодження заподіяні йому при житті, можливо 25.06.2013 року та утворилися від дії тупих предметів або тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею. Синці та садна мають ознаки легкого тілесного ушкодження, перелам кісток основи черепа має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Усі виявлені на трупі ОСОБА_7 тілесні ушкодження виникли від дії фізичного фактору (чинника). Причиною смерті ОСОБА_7 є закрита травма голови в складі синців та садна на голові, крововиливів в м`які тканини голови, переламу кісток основи черепа, крововиливів під оболонки та в шлуночки головного мозку - забій головного мозку важкого ступеню - яка ускладнилась набряком головного мозку зі стиснення життєво важливих центрів, зупинкою дихання та кровообігу. Смерть настала о 09.20 год. 28.06.2013 р. При закритій травмі голови з переломом кісток черепа та крововиливами під оболонки головного мозку, стиснення мозку відбувається поступово, і протягом так званого «світлого проміжку», потерпілий, після отримання травми, ще деякий час здатний до цілеспрямованих активних дій (пересуватись, ходити, повзати). В крові, згортку крові з крововиливу під тверду оболонку головного мозку та сечі взятих з трупа ОСОБА_7 , спиртів не виявлено (Т.1 а.с.141-145);
висновком експерта № 85 від 31.07.2013 року, згідно якого у ОСОБА_8 виявлено струс головного мозку; забійну рану на голові праворуч, яка утворилась від дії тупого предмету або тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею; подряпину на нижній губі праворуч - яка утворилася від дії гострого предмету або тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею; синець на лівім плечі, який утворився від дії тупого предмету або тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею; садно на лівім плечі, яке утворилось від дії тупого предмету або тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею; садно на правім лікті, яке утворилось від дії тупого предмету або тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Струс головного мозку, виявлений у ОСОБА_8 є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Рана, подряпина, садна та синець виявлені у ОСОБА_8 є легким тілесним ушкодженням. Струс головного мозку в своєму клінічному перебігу, як правило, супроводжується короткочасною втратою свідомості (Т.1 а.с.104-106);
висновком експерта №933/2013-ім від 27.08.2013 року, згідно якого кров від трупа ОСОБА_7 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В ізосерологічної системи АВО. Кров ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В ізосерологічної системи АВО. Кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В, супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО. У слідах на чотирьох засушених листках, вилучених з місця події виявлена кров людини та антиген Н ізосерологічної системи АВО. Антигени А і В та ізогемаглютиніни анти-А і анти-В не виявлені, що не виключає можливість походження крові від будь-якої особи з групою крові О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В ізосерологічної системи АВО, в тому числі і від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (Т.1 а.с.192-195);
актом судово-психіатричного експерта №39 від 12.03.2014 року, згідно якого ОСОБА_6 на даний час психічним захворюванням не страждає і може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період інкримінованих йому дій також психічним захворюванням не страждав і не виявляв будь-яких тимчасових чи інших хворобливих розладів психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (Т.2 а.с.257-253);
даними в судовому засіданні показаннями судово-медичного експерта Сколівського відділення ЛОБСМЕ ОСОБА_44 про те, що всі виявлені на трупі ОСОБА_7 тілесні ушкодження описані у висновку №39 від 27.08.2013 року, який він підтримує в повному обсязі. Враховуючи кількість тілесних ушкоджень, їх розміщення на різних частинах поверхні тіла, утворення їх від дії одного удару виключається. Так само виключається їх походження від падіння, це була група ударів, які могли бути заподіяні, як руками, так і іншими твердими предметами. Удари були нанесені в ділянку голови, правого ока, рота, лівого вуха та ззаду ліворуч. Ушкодження в лівій потиличній ділянці у виді перелому кісток черепа і є причиною смерті потерпілого. Синець на потилиці ззаду міг бути отриманий і при падінні. Однак характер тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим ОСОБА_7 не свідчить про те, що такі були отримані при падінні, характер таких ушкоджень в даному випадку, якщо такі б дійсно були отримані внаслідок падіння потерпілого, був би іншим. Як синець, так і два смугасті крововиливи зліва, кожен сам по собі, могли потягти за собою перелом кісток склепіння черепа, і як наслідок - смерть потерпілого. Що стосується потерпілого ОСОБА_8 , то тілесні ушкодження, які були виявлені у нього, їх взаємне розміщення свідчать про те, що такі не могли бути заподіяні одним ударом, такі могли бути заподіяні як твердим, так і гострим предметом. Забійна рана на голові праворуч могла бути заподіяна палицею, малоймовірно рукою;
протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння №77 від 26.06.2013 року, згідно якого у ОСОБА_6 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (Т.1 а.с. 120);
даними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_10 , які суд бере до уваги в частині перебування обвинуваченого та свідка 25 червня 2013 року в гостях у сім`ї ОСОБА_45 , повернення додому та обставини, за яких виник конфлікт між обвинуваченим та потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , і обставини, за яких вони разом з обвинуваченим після конфлікту пішли додому.
Суд бере частково до уваги показання свідка ОСОБА_10 в частині обставин, за яких відбувався сам конфлікт та враховує, що свідок тривалий час (з 2008 р. по 2013 р.) проживала з обвинуваченим в цивільному шлюбі однією сім`єю, на досудовому слідстві, під час слідчого експерименту давала зовсім інші показання (з приводу місця події, послідовності нанесення тілесних ушкоджень, механізму їх заподіяння, як потерпілими, так і обвинуваченим), показання, дані в судовому засіданні досить суттєво різняться з показаннями самого обвинуваченого про обставини, за яких відбувався конфлікт. Окрім цього, після відтворення запису слідчого експерименту в судовому засіданні, свідок ствердила, що показання, дані нею під час вказаної слідчої дії відповідають дійсності.
В ході проведення слідчого експерименту 26 червня 2013 року ОСОБА_10 на місцевості розповіла та показала, при яких обставинах відбувся конфлікт між обвинуваченим та потерпілими та зазначила, що 25 червня 2013 року після того, як ОСОБА_7 підійшов до них, між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт, під час якого вони ображали один одного нецензурними словами, в цей час до них підійшов ОСОБА_8 , який тримав в руках дерев`яну палицю, якою першим наніс два удари в область голови ОСОБА_6 , який в свою чергу підломив ОСОБА_8 та штовхнув правою рукою в область плеча, так, що ОСОБА_8 впав назад на праву сторону всім тілом на траву. В цей час ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_6 , а той у відповідь наніс удар кулаком ОСОБА_7 в область щелепи, від якого останній впав на землю, сидячи під паркан. Після цього ОСОБА_7 підвівся та повалив ОСОБА_6 на ОСОБА_8 , при цьому тримав руками за шию. ОСОБА_6 , вириваючись від ОСОБА_7 , вирвав дерев`яну палку у ОСОБА_8 та наніс нею удар ОСОБА_7 в область голови ззаду.
Дані показання, після відтворення запису слідчого експерименту в судовому засіданні, свідок ОСОБА_10 підтримала та не змогла пояснити, чому вони різняться з тими, які вона надала в судовому засіданні, припустила, що з плином часу могла призабути певні обставини події.
Доводи сторони захисту про те, що показання свідка ОСОБА_10 спростовують обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 , суд вважає безпідставними, оскільки всі суперечності в показаннях свідка були усунуті в ході з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, а допущені в показаннях неточності свідок пояснює тривалістю в часі від дня події та підтримує ті показання, які є більш наближеними до події, тобто ті, які вона давала під час проведення слідчого експерименту.
Суд звертає увагу, що з початку досудового слідства і в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 змінювала та давала досить суперечливі показання, однак є такими, що заслуговують на увагу показання свідка про те, що обвинувачений ОСОБА_6 наносив удари, як потерпілому ОСОБА_7 («…а ОСОБА_6 у відповідь наніс кулаком ОСОБА_7 в область щелепи, від якого останній впав на землю, сидячи під паркан…, … та наніс палкою удар ОСОБА_7 в область голови ззаду»), так і потерпілому ОСОБА_8 («…підломив ОСОБА_8 та штовхнув правою рукою в область плеча, так, що ОСОБА_8 впав назад на праву сторону всім тілом на траву»), хоча вказані показання суд бере до уваги лише в частині, що не суперечить показанням потерпілого ОСОБА_8 .
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
Допитані в судовому засіданні, за клопотанням учасників процесу свідок ОСОБА_46 та працівники Сколівського РВ ГУМВС України у Львівській області оперуповноважений ОСОБА_47 та старший слідчий ОСОБА_48 жодних показань, які б прямо чи непрямо підтверджували існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, суду не надали, а тому суд визнає такі докази неналежними і до уваги не бере.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , в присутності якого надавав показання потерпілий ОСОБА_8 , ствердив, що останній дає неправдиві показання, що потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 напали на нього та нанесли йому чисельні удари по тілу, а він лише намагався захиститися, і окрім кількох ударів, які він можливо наніс потерпілому ОСОБА_8 , жодних інших насильницьких дій він по відношенню до потерпілих не вчиняв.
Суд враховує висновок експерта №84 від 26.07.2013 р. (Т.1 а.с.99-100), згідно якого у обвинуваченого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження, однак підстави вважати, що вказані тілесні ушкодження були заподіяні обвинуваченому особами, на яких він вказує ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в суду відсутні, жодними належними та допустимими доказами вказані показання не підтверджені, натомість суд вважає показання потерпілого ОСОБА_8 такими, що узгоджуються між собою та з іншими наведеними вище та дослідженими доказами по справі, при цьому такі показання є логічними, послідовними відтворюють реальну картину обстановки вчинення кримінального правопорушення, а тому суд визнає їх достовірними та бере їх за основу обвинувачення. Крім цього, суд враховує, що потерпілий ОСОБА_8 , даючи показання, був попереджений судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, в той час, як обвинувачений такої відповідальності в силу закону не несе, а тому має право давати будь-які показання на свій захист.
Проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, витлумачивши відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви на користь обвинуваченого, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового слідства за ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, та умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я кваліфіковано правильно оскільки орган котрий проводив досудове розслідування за наявних для цього об`єктивних підстав вжив всіх необхідних заходів для з`ясування та встановлення істини у кримінальній справі, здобувши усіх можливих доказів та давши правильну оцінку, як показанням свідків так і висновкам, проведених експертиз, і прийшов до правильного висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України.
Суд вважає, що підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України відсутні, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків свої дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання тяжких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 чи ст. 128 КК України.
Відповідальність за ч.2 ст.121 КК України може наставати у тому разі, коли тяжкий характер ушкодження охоплювався наміром винного і коли цей наслідок ним передбачався. Вбивство з необережності, виходячи із законодавчого його визначення, полягає у ненавмисному заподіянні смерті особі і передбачає необережну форму вини: злочинну самовпевненість або злочинну недбалість.
Відповідальність за ч. 2 ст.121 КК України настає лише за умови, що при вчиненні діяння винний передбачав заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також передбачав можливість настання смерті, але легковажно розраховував на її відвернення, або якщо не передбачав можливості настання смерті потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити. А якщо умислом винного не охоплювалося спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а стосовно смерті потерпілого в його діях є необережна вина, вчинене слід кваліфікувати як вбивство через необережність за ст. 119 КК України.
Дослідженими в судовому засіданні доказами по справі (показаннями потерпілого ОСОБА_8 , висновком експерта №39 від 27.08.2013 року, показаннями в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_44 ) встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 умисно наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_7 , від якого останній впав на дорогу та вдарився головою до твердого бетонного покриття, після чого, під час обопільної бійки з потерпілим, качаючись по землі, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 , наніс ОСОБА_7 декілька ударів руками в область голови, шиї та грудей; причиною смерті ОСОБА_7 є закрита травма голови в складі синців та садна на голові, крововиливів в м`які тканини голови, переламу кісток основи черепа, крововиливів під оболонки та в шлуночки головного мозку - забій головного мозку важкого ступеню - яка ускладнилась набряком головного мозку зі стиснення життєво важливих центрів, зупинкою дихання та кровообігу, вказані тілесні ушкодження не могли бути отримані при падінні та від одного удару, тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів або тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею.
Наведений висновок судово-медичної експертизи, проведеної висококваліфікованим експертом, роз`яснений останнім в судовому засіданні, належним чином аргументований, ґрунтується на ретельному дослідженні матеріалів кримінальної справи, зроблений на підставі діючого законодавства, містить відповідь на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до справи і мають доказове значення. Тому даний висновок можливо покласти в основу прийнятого рішення.
У зв`язку з наведеним, суд вважає, що ОСОБА_6 наносячи удари в життєво важливий орган голову потерпілого ОСОБА_7 діяв з прямим умислом, і заподіяння обвинуваченим вищевказаних тілесних ушкоджень знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_7 .
Окрім цього, слід звернути увагу, що обвинувачений заперечує нанесення будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 та вказує, що всі травми отримані потерпілим при падінні від поштовху сторонньої людини, однак такі показання обвинуваченого не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються наведеними вище доказами по справі, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 , які були присутні під час вказаної події та заперечили нанесення потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень сторонніми особами, зокрема свідок ОСОБА_10 вказала, що потерпілий ОСОБА_7 дійсно впав та лежав на землі непритомний і вона допомагала йому підвестися, потерпілий ОСОБА_8 , який прийшов на допомогу ОСОБА_7 жодного мотиву нанести останньому будь-які удари або штовхнути його не мав, наведене не підтверджується жодними доказами по справі. Натомість обвинувачений ОСОБА_6 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, без жодного мотиву, започаткував конфлікт між ним та потерпілими, образивши потерпілого ОСОБА_7 і викрикнувши на адресу його сина образливе прізвисько, і на реакцію потерпілого ОСОБА_7 відстояти свою гідність та припинити образливі висловлювання, наніс останньому тілесні ушкодження, від яких той помер.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що протягом досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений мав непослідовну позицію з приводу визнання своєї вини та під час судового розгляду показав, що потерпілий ОСОБА_7 впав та вдарився головою до твердого бетонного покриття, що було спростовано висновком судово-медичної експертизи №39 від 27.08.2013 року та підтверджено експертом ОСОБА_44 під час його допиту у суді. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_6 не щирий у своєму каятті та лише формально частково визнає свою провину, аби уникнути суворого покарання.
Характер, хронологія і послідовність дій обвинуваченого, а також об`єктивна спроможність дорослої осудної людини оцінювати життєву ситуацію, на думку суду, дає підстави вважати, що ОСОБА_6 дійсно вчинив злочин умисно. Сила та напрям завданого обвинуваченим удару рукою в обличчя ОСОБА_7 , від якого останній впав на дорогу та вдарився головою до твердого бетонного покриття, та нанесення після цього декількох ударів руками в область голови, шиї та грудей, надмірна сила ударів, їх раптовість, неможливість адекватного захисту від таких дій, вказують на те, що ОСОБА_6 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, тобто діяв з прямим умислом. Про наявність саме такого умислу свідчить і той факт, що обвинувачений відразу ж після нанесення ударів покинув місце події і медичної допомоги потерпілому ОСОБА_49 не надав. Наведене дає суду підстави дійти висновку, що умисел обвинуваченого був спрямований на заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження, а тому його дії вірно кваліфіковано органом досудового слідства за ч.2 ст.121 КК України.
На свій захист обвинувачений робить припущення, що він захищався від нападу потерпілих і жодних тілесних ушкоджень їм не наносив. Такі міркування обвинуваченого не є переконливими і суд їх до уваги не бере, оскільки такі спростовуються наведеними вище доказами у справі, зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який ствердив в судовому засіданні, що чітко бачив, як обвинувачений ОСОБА_6 наносив лежачому ОСОБА_7 чисельні удари руками по голові та інших частинах тіла.
Та обставина, що потерпілий ОСОБА_8 у своїй заяві в міліцію вказав, що їх з братом побив незнайомий чоловік, не є такою, що виправдовує обвинуваченого, і пояснюється показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні ствердив, що особисто обвинуваченого не знав, а лише візуально, і на протязі трьох днів погано себе почував, і взагалі не пригадує обставини написання ним заяви, однак чітко може сказати, що на них з братом напав і завдавав удари саме обвинувачений ОСОБА_6 .
Є такою, що заслуговує на увагу позиція захисту про те, що речовий доказ по справі - фрагмент дерев`яної палки розміром 39 см.х4,4см.х3см., який має 4-ри грані шириною 3,1 см.х0,8 см.х3,9см.х3см. (Т.1 а.с.236) не може бути належним доказом по справі, оскільки розмір палиці, вилученої під час огляду місця події не відповідає розміру палиці, яка була надана для огляду суду, як речовий доказ по справі і в подальшому описана у висновку експерта, як палиця розміром 575 мм.
Суд, в порядку ст.89 КПК України, у зв`зку з вищевикладеним, визнає долучений до справи речовий доказ - фрагмент дерев`яної палки розміром 39см.х4,4см.х3см., який має 4-ри грані шириною 3,1 см.х0,8 см.х3,9см.х3см. (Т.1 а.с.236) неналежним, однак вважає, що наведене не спростовує фактичних обставин справи і висновків суду про те, що 25.06.2013 р. обвинувачений ОСОБА_6 , використовуючи для цього дерев`яну палицю умисно наніс нею в область голови потерпілого ОСОБА_8 удар, що підтверджується поясненнями потерпілого та свідка ОСОБА_10 про те, що під час конфлікту обвинувачений завдавав удари потерпілим дерев`яною палицею.
Проведені за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_6 судово-імунологічна та судово-дактилоскопічна експертизи (висновки №1615/2014-ім від 14.11.2014 р. та №4004 від 25.11.2014 р.) не містять жодної інформації про відбитки пальців рук або інші речовини біологічного походження, речовий доказ - фрагмент палиці визнано судом неналежним доказом, а тому до уваги судом не беруться.
Суд вважає надуманими показання потерпілого ОСОБА_8 про заподіяння йому тілесного ушкодження у виді удару в голову дерев`яною палицею невідомою третьою особою, оскільки такі спростовуються наведеними вище доказами по справі та спростовуються, як показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_6 , так і показаннями свідка ОСОБА_10 , які ствердили, що під час конфлікту були присутні тільки обвинувачений, ОСОБА_10 , потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Показання потерпілого ОСОБА_24 про те, що він чув перед конфліктом на дорозі голоси і бачив кількох чоловік, і саме вони могли спричинити тілесні ушкодження його батьку спростовуються тим фактом, що потерпілий очевидцем події не був, конфлікту не бачив, з того моменту, як він побачив вказаних осіб і до того моменту, як мати повідомила про побиття батька пройшов значний проміжок часу (зі слів обвинуваченого, потерпілого та свідка конфлікт тривав лише кілька хвилин), а тому підстави вважати, що особи, на яких вказує потерпілий могли наносити тілесні ушкодження і брати участь у конфлікті, в суду відсутні. Аналогічно показання і самого потерпілого ОСОБА_8 про те, що третя особа, яку він ніби-то бачив на місці події жодного відношення до обставин конфлікту та факту побиття немає, оскільки сам потерпілий не бачив, чи вказаний чоловік наносив йому, або потерпілому ОСОБА_7 будь-які тілесні ушкодження і припущення про те, що це міг бути ОСОБА_19 , спростовуються показаннями останнього, як свідка в судовому засіданні, його дружини свідка ОСОБА_50 , яка повідомила суду, що після того, як гості пішли вони з чоловіком полягали спати, та показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 про те, що свідок зачинив за ними двері і на вулицю не виходив.
Враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.125, ч.2 ст.121 КК України, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 спочатку штовхнув потерпілого ОСОБА_7 , і після його падіння наніс ще кілька ударів кулаками потерпілому в голову як життєво важливий орган з метою умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, тобто заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 , та умисно наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_9 , та ще один удар дерев`яною палкою в область голови потерплого з правої сторони, чим заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_8 .
При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, і це не заперечує сам обвинувачений, що на час вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінують, він знаходився в стані алкогольного сп`яніння. На думку суду, цю обставину, згідно зі ст. 67 КК України, слід визнати обтяжуючою, так як підставою для такого рішення є наявність зв`язку відповідної обставини з характером вчиненого злочину. Також обставиною, що обтяжує покарання слід визнати вчинення злочину відносно особи похилого віку.
Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушеннями наслідків, а також те, що обвинувачений вину у вчиненні правопорушень не визнав та не розкаявся, раніше судимий, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, шкоду потерпілим не відшкодував, кримінальні правопорушення вчинив в стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку, після вчинення правопорушень не висловлював потерпілим своїх вибачень, не цікавився станом здоров`я потерпілих, до судового розгляду не виявляв бажання будь-яким чином матеріально допомогти потерпілим, що підтверджує доводи про те, що він фактично не розкаявся у скоєному, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.125 КК України та у виді позбавлення воді в межах санкції ч.2 ст.121 КК України.
При призначенні покарання суд враховує вимоги ч.2 ст.416 КПК України, згідно якої при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. Згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2014 р. (Т.3 а.с.87-89), вирок Сколівського районного суду Львівської області скасовано суто з процесуальних підстав, а тому відсутні передбачені законом підстави для призначення більш суворого покарання, як про це просять потерпілі по справі.
Суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України, судом достовірно встановлено, що саме обвинуваченим заподіяно матеріальну та моральну шкоду потерпілим, а тому цивільний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен при вирішенні суперечок про його цивільні права і обов`язки має право на справедливий і відкритий розгляд в перебігу розумного терміну судом, встановленим законом. При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструмент функціонування Конвенції, яка є частиною національного законодавства. Виходячи з матеріалів справи «Бурдов проти Росії» Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими тільки завдяки визнанню судом наявності правопорушення заявник отримав певну моральну шкоду. Враховуючи що потерпілі цивільні позивачі до теперішнього часу отримують моральні страждання, тому суд повинен керуватися при визначенні суми відшкодування моральної шкоди принципом справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції.
Суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_22 про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі і з обвинуваченого ОСОБА_6 слід стягнути на користь потерпілої 4130 грн. 26 коп. матеріальної шкоди.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 суд виходить із вимог ст.ст. 23,1187 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та визначає суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду потерпілим цивільним позивачам, ступінь вини обвинуваченого, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань цивільних позивачів, непоправність втрати і неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих стосунках потерпілих, і наслідків, що наступили, той факт що потерпілі безповоротно втратила сина та батька, перенесли страждання пов`язані зі смертю сина та батька, з його похованням і продовжують нести ці душевні страждання, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого та його майновий стан, враховуючи, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілих цивільних позивачів ОСОБА_27 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 по 100000 грн. моральної шкоди. Ці суми, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій, на думку суду відповідають вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не можуть вважатися явно завищеними чи надмірними.
Враховуючи наведені обставини, враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий цивільний позивач ОСОБА_8 , характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, суд вважає, що з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_8 слід стягнути 5000 грн. моральної шкоди.
В порядку ч.1 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_22 документально підтверджені потерпілою витрати на правову допомогу адвоката.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд

п р и с у д и в :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України, й призначити йому покарання:
за ч.2 ст.121 КК України 8 /вісім/ років 6 /шість/ місяців позбавлення волі;
за ч.2 ст.125 КК України - 1 /один/ рік обмеження волі;
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_6 визначити 8 /вісім/ років 6 /шість/ місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з 26 червня 2013 року, тобто з часу його фактичного затримання, згідно з протоколом затримання.
Запобіжний захід ОСОБА_6 - взяття від варту, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_22 4130 /чотири тисячі сто тридцять/ грн. 26 коп. матеріальної шкоди та 100000 /сто тисяч/ грн. моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_27 100000 /сто тисяч/ грн. моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_24 100000 /сто тисяч/ грн. моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 5000 /п`ять тисяч/ грн. моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Речовий доказ: фрагмент дерев`яної палки розміром 39 см.х4,4см.х3см., який має 4 грані шириною 3,1 см. х 0,8 см. х 3,9 см. х 3 см. - знищити.
Вирок може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1