Справа № 541/1559/15-к
Провадження № 1-кп/541/127/2015
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2015 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді кримінальне провадження (внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №000052 від 23.06.2015 року) по обвинуваченню:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Вікторинівка Буринського району Сумської області, з середньо-технічною освітою, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, призваного на військову службу 25 березня 2014 року Білопільським РВК демобілізованого 20 березня 2015 року, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 ч.1 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 являючись солдатом військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст. ст. 4, 11, 16, 28, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України 05 лютого 2015 року за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, без поважних причин, відкрито відмовився виконати наказ командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 05.02.2015 року №40 та бойове розпорядження Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.02.2015 року №04 стосовно виключення зі списків особового складу військової частини пп НОМЕР_1 дислокованої в АДРЕСА_2 та переміщення до Донецької та Луганської областей для забезпечення проведення Антитерористичної операції, залишився в місті Миргород.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому діянні визнав повністю. Суду пояснив, що він проходив військову службу як мобілізований з березня 2014 року в місті Миргород, де проводили відновлення техніки, яка надходила пошкоджена з зони АТО. До виконання службових обов`язків відносився добросовісно, разом з іншими військовослужбовцями відшукував можливості для проведення ремонту техніки. 05 лютого 2015 року коли залишався незначний час до демобілізації йому та іншим військовослужбовцям був відданий наказ про переміщення в зону АТО в місто Дебальцево. Оскільки йому не були достовірно відомі наслідки відмови від виконання наказу та зважаючи, що згідно неофіційного повідомлення всіх військовослужбовців, які не будуть відряджені в зону АТО направлять для подальшого проходження служби в іншу військову частину, дислоковану в місті Новоград-Волинський. Крім того на момент відправлення в зону АТО він психологічно не був готовий приймати участь в АТО, оскільки має дружину та неповнолітню дитину, які потребували його допомоги. Саме тому і відмовився виконати наказ командира. В скоєному щиро розкаюється.

Зважаючи на повне визнання вини обвинуваченим, оскільки учасники судового процесу не заперечували проти цього, встановивши правильність розуміння учасників судового провадження положень ст. 349 КПК України та не маючи сумніву в добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та вважає за можливе при розгляді кримінального провадження обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних щодо особи останнього.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 вчинив непокору, тобто відкриту відмову від виконання наказу начальника, кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 402 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та особу винного, який характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину.

Зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, та особу обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає за можливе при призначенні покарання відповідно до ст.69 ч.1 КК України перейти до іншого більш м`якого виду покарання не зазначеного в санкції ч.1 статті 402 КК України в виді штрафу, яке буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 349; 368; 370; 374; 376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 402 ч. 1 КК України і призначити покарання із застосуванням ст.69 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, в разі подання апеляційної скарги, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити прокурору та засудженому.

Суддя ОСОБА_1