У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:

головуючого

Пивовара В.Ф.

суддів

Кривенди О.В., Шевченко Т.В.

за участю прокурора

Опанасюка О.В.

розглянула в судовому
засіданні в м. Києві 29 березня 2007 року

кримінальну справу щодо
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за касаційним поданням заступника
прокурора Луганської області на вирок Кременського районного суду Луганської
області від 28 лютого 2006 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

несудимий,

засуджений за ч.2 ст.296 КК
України, а на підставі ст.48 КК України звільнений від кримінальної
відповідальності.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

несудимий,

засуджений за ч.2 ст.296 КК України, а на підставі ст.48 КК України
звільнений від кримінальної відповідальності.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

несудимий,

засуджений за ч.2 ст.296 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На
підставі ст.104 КК України ОСОБА_3 від призначеного покарання звільнено з
випробуванням, і встановлено іспитовий строк 1 рік.

На
підставі п.а ст.1 Закону України “Про амністію” від 31 травня 2005 року ОСОБА_3
від призначеного покарання звільнено.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_4,

несудимий,

засуджений за ч.2 ст.296 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На
підставі ст.104 КК України ОСОБА_4 від призначеного покарання звільнено з
випробуванням, і встановлено іспитовий строк 1 рік.

На підставі п.а ст.1 Закону України “Про
амністію” від 31 травня 2005 року ОСОБА_4 від призначеного покарання звільнено.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_5,

несудимий,

засуджений:

-за ч.2 ст.296 КК України на 2 роки позбавлення
волі;

-за ч.1 ст.122 КК України на 1 рік позбавлення
волі, а на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено
2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.104 КК України ОСОБА_5 звільнено
від призначеного покарання з випробуванням, і встановлено іспитовий строк 1
рік.

На підставі п.а ст.1 Закону
України “Про амністію” від 31 травня 2005 року ОСОБА_5 від призначеного
покарання звільнено.

Постановлено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_1 та
неповнолітніх: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а у випадку відсутності у них майна
з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно на користь потерпілого ОСОБА_9 3 000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду, ОСОБА_1, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винними в тому, що вони 11 червня 2005 року
близько 22 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля подвір`я
будинку АДРЕСА_1, за обставин, встановлених судом та детально наведених у
вироку, брутально лаючись, завдали удари руками та ногами у різні частини тіла ОСОБА_10 та
ОСОБА_9. При цьому неповнолітній ОСОБА_5 завдав ОСОБА_9 удар ногою у праву руку
в область ліктя. В результаті вказаних дій потерпілому ОСОБА_9 спричинено
середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_10-легкі тілесні
ушкодження.

В апеляційному порядку справа не
розглядалась.

У
касаційному поданні прокурор порушує питання про скасування вироку, посилаючись
на істотні порушення кримінально-процесуального законодавства та неправильне
застосування кримінального закону. Стверджує про те, що у вироку не зазначено в
чому саме полягало порушення громадського порядку та мотиви вчиненого злочину,
на підставі яких дії засуджених кваліфіковано за ч.2 ст.296 КК України. Вказує
на те, що засуджених братів ОСОБА_1 ОСОБА_2
необгрунтовано звільнено від
кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України, за відсутності для
цього підстав. Зазначає, за змістом подання, що суд, в порушення вимог
ст.ст.1167,1179, 1182 ЦК України, стягнув в солідарному порядку з неповнолітніх
та їх батьків, у разі відсутності в них майна, моральну шкоду на користь
потерпілого.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на
підтримання касаційного подання, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів
вважає, що подання підлягає частковому задоволенню.

Як
видно з матеріалів кримінальної справи, висновки про доведеність винності
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні хуліганських дій, а
останнього також у заподіянні тілесних ушкоджень середньої тяжкості
потерпілому ОСОБА_9 та кваліфікація їх
дій за ч.2 ст.296 КК України, а останнього ще й за ч.1 ст.122 КК України,
грунтуються на зібраних у справі та детально наведених у вироку доказах, в їх
сукупності та взаємозв`язку. Зокрема, вони підтверджуються показаннями
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як в стадії досудового
слідства та і в суді, показаннями
потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про обставини вчинення щодо них
хуліганських дій; висновками судово-медичних експертиз та даними протоколів
слідчих дій.

Крім
того, місцевий суд, відповідно до вимог ст.275 КПК України, розглянув справу в
межах пред`явленого обвинувачення. Тому, твердження
прокурора з цього приводу позбавленні підстав.

Доводи прокурора про необгруноване звільнення братів ОСОБА_1
від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України, є
безпідставними. Місцевий суд, відповідно до вимог ст.48 КК України, звільнив братів ОСОБА_1 від кримінальної
відповідальності у зв`язку із зміною обстановки, внаслідок того, що вони
перестали бути суспільно-небезпечними, пославшись на те, що обидва являються
студентами вузів та позитивно характеризуються.

Разом
з тим, викладені у касаційному поданні доводи про, неправильне стягнення у солідарному порядку з
неповнолітніх та їх батьків, у разі
відсутності у неповнолітніх майна, за
заподіяну злочином шкоду на користь потерпілого є обгрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.1182 ЦК
України, шкода завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб,
відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за
рішенням суду. Місцевий суд, в порушення вказаної вимоги закону, стягнув
моральну шкоду з неповнолітніх в солідарному порядку.

У разі відсутності у неповнолітньої
особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода
відшкодовується їх батьками у дольовому порядку, оскільки згідно ст.1190 ЦК
України, в солідарному порядку відповідають лише ті особи, які спільно
заподіяли шкоду.

Крім того, відповідно до вимог
ст.1179 ЦК України батьки неповнолітнього несуть відповідальність за шкоду,
заподіяну його злочинними діями, якщо не доведуть, що її було заподіяно не з
їхньої вини. У такому випадку батьки мають бути притягнуті до участі у розгляді
кримінальної справі як цивільні відповідачі (ст.51 КПК України).

Із матеріалів справи видно, що
батьки неповнолітніх - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не були визнанні у справі цивільними
відповідачами, відповідних процесуальних прав їм не роз`яснено, пояснень щодо
цивільних позовів вони не давали і в судових дебатах участі не брали.

Таким чином, вирок щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову
у зв`язку з істотним порушенням чинного законодавства, а
справа направленню на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.394 КПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника прокурора Луганської області задовольнити
частково.

Вирок
Кременського районного суду Луганської області від 28 лютого 2006 року щодо
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
в частині вирішення цивільного позову скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

С у д д і:

Пивовар В.Ф. Кривенда О.В. Шевченко Т.В.