АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1373/15 Справа № 205/3227/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2015 року щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився у м.Кривий Ріг

Дніпропетровської області,

якому відмовлено в задоволенні клопотання щодо звільнення його від відбування покарання на підставі ст.81 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

засудженого - ОСОБА_6 .

Засудженим ОСОБА_6 принесена апеляційна скарга на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2015 року, в якій він просить ухвалу суду скасувати та умовно-достроково звільнити його від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги засуджений вказує про те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом взято до уваги рішення комісії установи від 24 квітня 2015 року та зо він в період умовно-дострокового звільнення 05 травня 2007 року він вчинив знову злочин, що на його думку, є недостатнім для відмови в застосуванні ст.81 КК України Також судом не враховано його письмові зобов`язання, дані адміністрації установи згідно ст.81 КК України та ст.154КПК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2015 року засудженому ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні його клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

Суд, відмовляючи ОСОБА_6 в задоволенні клопотання, своє рішення вмотивував тим, що останній своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення, оскільки ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, раніше звільнявся умовно достроково від відбування покарання та в зазначений період вчинив умисний тяжкий злочин, що на думку суду означають підвищену та стійку ступінь громадської небезпеки та зумовлюють активну злочинну поведінку засудженого після звільнення, тому суд вважає, що засуджений не довів, що став на шлях виправлення.

Під час апеляційного розгляду прокурора ОСОБА_7 заперечувала проти доводів апеляції засудженого та просила ухвалу суду залишити без змін.

Засуджений ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив задовольнити її в повному обсязі, вказав проте, що свої апеляційні вимоги обґрунтував тим, що відбув 2/3 призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши та перевіривши матеріали справи разом з доводами апеляційної скарги, вислухавши учасників судового провадження, колегія суддів прийшла до наступного.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення та ґрунтуватися на вимогах закону.

ОСОБА_8 вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2012 року засуджений за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 7 жовтня 2011 року, кінець строку 07 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Однак, зазначена норма права містить умову щодо строку фактичного відбуття засудженим покарання, за якої можливо умовно-дострокове звільнення від відбування останнього.

В даному випадку до засудженого ОСОБА_6 , як до особи, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання, могло бути застосовано п.3 ч.3 ст.81 КК України: умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано після фактичного відбуття засудженим не менш ? строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання .

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, ОСОБА_6 відбув 2/3 частини строку призначеного покарання. Тоді як при вирішенні питання відносно нього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений повинен відбути ? частини призначеного покарання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та незаконність постановленого судом першої інстанції рішення є безпідставними.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду першої інстанції встановлено, що судове рішення, яке оскаржується, в повному обсязі відповідає вищенаведеним вимогам закону.

Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом першої інстанції встановлено те, що ОСОБА_6 на час звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення відбув 2/3 частини призначеного покарання, за період відбування покарання мав два стягнення, які погашено, з зазначеного вбачається, що на момент звернення засудженого відсутні формально-юридичні підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання

Відповідно до ст.12 КК України засуджений скоїв тяжкий злочин, не одноразово був судимим за тяжкі злочини, востаннє, будучи умовно достроково звільненим в зазначений період скоїв новий тяжкий злочин, що свідчить про те, що він схильний до антисоціальної поведінки та належних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став.

Крім цього, наявність декількох заохочень за час відбування покарання не є доказом того, що засуджений за цей час довів своє виправлення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано відмовив в задоволенні подання, оскільки в конкретному випадку відсутні формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого.

Ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для зміни, скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Судді