Справа № 404/9233/14-к
Номер провадження 1-кп/404/31/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2015 року року колегія Кіровського районного суду міста Кіровограда в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Кіровограді кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобринець Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з вищою освітою, приватного підприємця, розлученого, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія

ВСТАНОВЛА:
01.04.2010 року, приблизно в першій половині дня, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 будучи директором ТОВ «Бобринець-Агро», маючи умисел на заволодіння коштами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 діючи умисно та цілеспрямовано, заздалегідь знаючи що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 йому довіряють домовився з ними про позику грошових коштів зазначивши, що вони потрібні для проведення польових робіт по вирощуванню соняшника на землях, які орендує ТОВ «Бобринець-Агро», при цьому заздалегідь не мав наміру повертати отримані грошові кошти.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір та розуміючи протиправність своїх діянь, ОСОБА_5 знаходячись за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 під приводом укладання договору позики, отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 222 600 грн. та від ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 285 000 грн.

При цьому ОСОБА_5 діючи з метою залишення зазначених грошових коштів собі та не маючи на меті виконувати договірні зобов`язання, з метою введення потерпілих в оману, підписав як директор ТОВ «Бобринець-Агро» договір позики № 1/04-10 від 01.04.2010 року на суму 222 600 гривень та договір позики № 2/04-10 від 01.04.2010 року на суму 285 000 гривень. Кошти в сумі 222 600 грн. та 285 000 грн. ОСОБА_5 отримав готівкою від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Крім того, діючи з метою обману, для створення видимості оприбуткування вказаних коштів та використання їх в інтересах підприємства, надав ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 квитанції до прибуткових касових ордерів № 1 на суму 222 600 грн. та № 2 на суму 285 000 грн. про прийняття позик від 01.04.2010 року, які виписав самостійно.

Крім того, 01.04.2010 року, будучи директором ТОВ «Бобринець-Агро», після підписання договорів позики, з метою створення видимості оприбуткування вказаних коштів та використання їх в інтересах підприємства, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою заволодіння отриманими коштами, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій здійснив службове підроблення, тобто складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, а саме з метою створення видимості оприбуткування вказаних коштів та використання їх в інтересах підприємства, надав ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 офіційний документ який посвідчує надходження коштів до каси ТОВ «Бобринець-Агро», а саме квитанції до прибуткових касових ордерів № 1 на суму 222 600 грн. та № 2 на суму 285 000 грн. про прийняття позик від 01.04.2010 року, які виписав самостійно та завірив їх підписами та печаткою.

Отримавши грошові кошти, ОСОБА_5 діючи умисно та цілеспрямовано, з метою заволодіння отриманими коштами, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами, а саме не вніс вищевказані грошові кошти до каси товариства, а залишив їх собі.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_5 , вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України та вчинив службове підроблення, тобто складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в скоєному не визнав повністю та пояснив, що дійсно, 01.04.2010 року він отримав від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кошти в сумі 285 000 грн. та 222 600 грн. відповідно, про що було складено договір позики та ним видано квитанції до прибуткових касових ордерів. Однак, він мав намір повернути кошти і жодним чином не бажав когось вводити в оману. Однак, у 2010 році ним було зібрано поганий врожай, тому розрахуватися з потерпілими не мав можливості, про що їм повідомив і за спільною згодою, сплата боргу була відстрочена на один рік. В 2011 році врожай був значно кращий, однак, він попросив дати можливість потримати зерно на елеваторі та продати, в подальшому його значно вигідніше, на що потерпілі погодилися. Продавши зерно, виникла необхідність в продажу самого сільськогосподарського підприємства, продавши яке, він передав ОСОБА_7 всю суму боргу. Оскільки ОСОБА_7 перебував в дружніх відносинах з ОСОБА_8 , тому всі кошти були передані ОСОБА_7 , а останній, мав розрахуватися з ОСОБА_8 . Окрім того, виконуючи вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 червня 2014 року в частині стягнення матеріальної шкоди, ОСОБА_7 було відступлено частку в статутному капіталі ТОВ "Автодіагностика КС" вартість якого покриває борги, як за попереднім вироком суду, так і заборгованість за договорами позики. Зазначає, що діяльність підприємства ТОВ «Бобринець-Агро», в тому числі проведення посіву зернових, проводилася за кошти, які внесла його дружина.

В частині обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України вину ОСОБА_5 також не визнав, зазначивши, що будь-які підробки документів не здійснював, обвинувачення є безпідставним.

Цивільні позови, заявлені потерпілими, обвинувачений не визнав.

Не зважаючи на повне невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина доводиться зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами.

- показами потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які пояснили суду, що ОСОБА_5 попрохав кошти в борг для проведення посіву зернових підприємством ТОВ «Бобринець-Агро», директором якого він був. Погодившись з проханням, потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було передано кошти в сумі 222 600 грн. та 285 000 грн. відповідно. Факт передачі коштів оформлено договорами позики, які підписані сторонами та видачею квитанцій до прибуткового касового ордеру. Оскільки в 2010 році врожай був поганий, ОСОБА_5 попросив відстрочити сплату коштів за договорами на наступний рік. В 2011 році зібравши врожай, ОСОБА_5 попросив дати час, щоб потримати зерно на елеваторі деякий час та продати його дорожче. В квітні 2012 року було прийнято рішення про продаж підприємства ТОВ «Бобринець-Агро» іншій особі. При цьому, ОСОБА_5 повідомив, що покупець бажає спілкуватися лише з директором. Після продажу підприємства і, як з`ясувалося зерна, ОСОБА_5 кошти не віддав, почав уникати зустрічей та не відповідав на телефонні дзвінки.

В подальшому, при розгляді справ в порядку цивільного провадження, ОСОБА_5 зазначав, що кошти за договорами позики не отримував, дані договори є безгрошовими, спрямованими на зменшення розміру податку. Дана позиція обвинуваченого, на думку потерпілих, додатково свідчить про небажання віддавати отримані кошти.

Окрім того, вина ОСОБА_5 доводиться письмовими матеріалами провадження.

- звітом не залежного аудитора від 10.09.2012 року, згідно якого заборгованість по фінансовим позикам відсутня. Грошові кошти за договором позики №2/04-10 від 01.04.2010 року в сумі 285 000 грн. в касу не оприбутковувалися.

(т. 1 а.п.17-19)

- копією касової книги на 2009-2012 роки, з якої вбачається, що кошти за договорами позики оприбутковані не були. Останній оприбуткований касовий ордер 31.03.2010 року мав номер №12.

(т.1 а.п.21-36)

- висновками судово-почеркознавчих експертиз № 3395/02 від 09.11.2012 року та № 319 від 05.11.2013 згідно яких підписи від імені ОСОБА_5 на квитанціях до прибуткового касового ордера та договорах позики, виконані ОСОБА_5

(т.1 а.п. 53-57, 70-82)

- рішенням Кіровського районного суду від 15.05.2013 року згідно якого вбачається, що ОСОБА_5 давав пояснення про те, що кошти від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 він не отримував вказані договори є фіктивними.

(т.1. а.п. 144-146)

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого за ч.4 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України.

При цьому, колегія критично оцінює покази обвинуваченого, розцінюючи їх як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності.

Дана думка колегії базується на наступному.

Так, підсудний стверджує, що кошти ним були повернуті потерпілим в повному обсязі після продажу врожаю та самого товариства. При цьому, він повернув всі гроші ОСОБА_7 , а останній мав би розрахуватися з ОСОБА_8 . Будь-які документи про повернення коштів від ОСОБА_7 він не отримував, враховуючи товариські відносини.

Однак, дана позиція є не логічною, враховуючи, що договори позики, незважаючи на товариські та бізнесові відносини з ОСОБА_7 , були укладені в письмовій формі, скріплені підписами та печаткою, а тому, ОСОБА_5 мав би розуміти, що факт повернення коштів йому необхідно підтвердити письмово.

Обвинувачений зазначає, що в рахунок погашення боргів за вироком Кіровського районного суду від 11.06.2014 року відповідно до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 23.09.2014 року ТОВ "Автотехдіагностика КС" було передано ОСОБА_7 частку в статутному капіталі. Вартість даного підприємства значно більше ніж борги ОСОБА_5 перед ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . При цьому, посилається на Звіт про незалежну оцінку об`єкту корпоративного права ТОВ "Автодіагностика КС" від 30.06.2014 року де вартість товариства визначена в сумі 1 208 300 грн.

Однак, даний факт не може свідчити про повернення коштів потерпілим за договором позики з наступних підстав. По-перше, умови договору жодним чином не вказують про відступлення частки в статутному капіталі в рахунок боргу. Навпаки, п. 2.1 свідчить, що покупець - ОСОБА_7 , сплатив 31 250 грн. за придбану частку. По-друге, продавцем є ОСОБА_10 , а не обвинувачений. По-третє, загальна вартість товариства оцінена по розміру статутного капіталу і становить 62 500 грн., що є значно меншим, ніж наявна заборгованість у ОСОБА_5 .

Таким чином, будь-яких доказів, які б свідчили про повернення коштів потерпілим суду надано не було.

Про наявність умислу у ОСОБА_5 на заволодіння коштами шляхом обману та зловживанням довірою, свідчить його власна позиція, висловлена при розгляді справ в порядку цивільного судочинства. Так, обвинувачений послідовно заперечував факт отримання коштів за договорами позики від потерпілих пояснюючи наявність договорів позики необхідністю зменшення розміру податку ТОВ "Бобринець-агро". Однак, в такому випадку не було необхідності в укладенні другого договору з ОСОБА_8 . Достатньо укласти договір лише з ОСОБА_7 , але на більшу суму. Опосередковано на наявність умислу в скоєнні шахрайства, вказує факт того, що видавши квитанції до касових ордерів, дані кошти не були оприбутковані підприємством. Вказані дії, на думку колегії свідчать про лише про намір створити видимість реальності укладених угод.

При цьому, видавши квитанції до прибуткового ордеру, діючи як посадова особа ТОВ "Бобринец Агро" обвинувачений зазначив номера квитанцій №1 та №2. В той же час, як директор даного підприємства він не міг не знати, що квитанції за даними номерами були видані 02.01.2010 року та 10.01.2010 року відповідно. На дату 01.04.2010 року квитанція повинна була б мати номер №13, як вбачається з касової книги. Окрім того, зазначені кошти, в порушення вимог бухгалтерського обліку не були оприбутковані підприємством.

Таким чином, на думку колегії, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження обвинувачення за ч. 1 ст.366 КК України.

Обвинувачений стверджує, що всі розрахунки з контрагентами проходили в готівковій формі, документи, які підтверджували б наявність господарських взаємовідносин, знаходилися на підприємстві. Однак, відповідно до звіту незалежного аудитора, первинні документи по вирощуванню продукції, іншої господарської діяльності на підприємстві відсутні.

Обвинувачений стверджує, що окрім коштів, залучених від потерпілих, його дружиною, яка була учасником товариства, надавалися кошти в сумі близько 200000 грн. За дані кошти проводилася закупівля посівмату, паливно-мастильних матеріалів, тощо. Однак, згідно наданих фінансових документів, жодним чином не вбачається оприбуткування вказаних коштів на рахунках підприємства.

За даних обставин, вина обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України в судовому засіданні доведена.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 366 КК України.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, віднесене до не тяжких правопорушень (ч. 1 ст. 366 КК України) та тяжке кримінальне правопорушення (ч. 4 ст. 190 КК України).

Як особа, ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, осудний, на момент скоєння кримінальних правопорушень не мав судимості.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого колегією суду не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого колегією суду не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин провадження, особи обвинуваченого ОСОБА_5 який вину не визнав, шкоду не відшкодував, не зробив належні висновки для себе, колегія приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства застосування до обвинуваченого ст. 69, 75 КК України не вбачає.

При цьому, враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинено 01.04.2010 року. Дане кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, віднесено до категорії нетяжких кримінальних правопорушень. На час розгляду кримінального провадження, відповідно до ст. 49 КК України закінчилися строки давності, відтак, обвинувачений має бути звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України.

Судові витрати покласти на винного.

Речові докази у провадженні відсутні

Потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заявлено цивільні позови, про стягнення з обвинуваченого на їх користь завдану матеріальну шкоду.

При цьому, позивачі посилаються на умови договорів позики, відповідно до пункту 3.2. яких, у разі зростання курсу гривні до долара США, позичальник зобов`язується повернути позику в гривні в еквіваленті до долара США по ринковому курсу продажу доларів США на момент розрахунку.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, окрім іншого, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Виходячи з умов договору, за умови не порушення прав позивачів, вони мали б право вимоги повернення коштів, з урахуванням курсу долара США до гривні на момент розгляду справи в суді.

При цьому, виходячи з того, що умовами договору не визначено конкретний банк, ринковий курс якого мав би враховуватися при поверненні коштів, колегія приходить до висновку про необхідність визначення суми, що підлягає до стягнення у еквіваленті до курсу долара США визначеного НБУ.

Відтак, враховуючи, що вина обвинуваченого в судовому засіданні доведено, ОСОБА_8 , згідно п.1.2. договору позики передано кошти в еквіваленті 36075 доларів США, а ОСОБА_7 в еквіваленті 28177 доларів США, Національним банком України станом на 04.02.2015 року встановлено курс долара США 1672.8929 грн. за 100 доларів США, тому до стягнення на користь ОСОБА_8 підлягає 603 496 грн. 11 коп., а на користь ОСОБА_7 471 371 грн. 03 коп. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, колегія суду,

УХВАЛИЛА:
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України та призначити йому покарання:

· за ч. 1 ст. 366 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 1 рік та на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від вказаного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
· за ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією всього майна, належного на праві приватної власності.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з конфіскацією всього майна, належного на праві приватної власності.

Вирок Кіровського районного суду від 11.06.2014 року за яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік виконувати самостійно.

До вступу вироку в законну силу обрати запобіжний захід особисте зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 2720 грн. 28 коп. судових витрат.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 471 371 грн. 03 коп. завданої шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 603 496 грн. 11 коп. завданої шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30 діб з моменту його проголошення через Кіровський районний суд м. Кіровограда.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_1