Справа № 11 -
137/07 Головуючий по І інстанції Барчук В.М.
Категорія: ч. 5 ст. 185, ч. З ст. 357, Доповідач Пазюк О.С.
ч. 2 ст. 389 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 02 березня 2007 року

Колегія суддів
судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого-судді: Пазюка О.С.

суддів: Польового М.І. Олексюка Я.М.

і участю прокурора: ОСОБА_1

захисників: ОСОБА_2

представника потерпілої: ОСОБА_3

засуджених: ОСОБА_4, ОСОБА_5

ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями
помічника прокурора м. Луцька, засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_6, представника потерпілої ОСОБА_3,
на вирок Луцького міськрайонного суду від 14
грудня 2006 року
яким ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та жительАДРЕСА_1, українець, не
працюючий, з середньою освітою, одружений, на утриманні має одну малолітню
дитину, раніше судимий:

· вироком Луцького народного суду від 13.06.1996 року за ч.2 ст. 140 КК України до 2 років позбавлення волі з відстрочкою
виконання вироку на 1 рік 6 місяців;

· вироком
Луцького народного суду від 03.09.1996
року за ч.2 ст. 140 до 2 років 6 місяців
позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

· вироком Луцького районного суду від 17.03.1997 року за ч.2 ст. 140 КК України до 3 років
позбавлення волі;

· вироком Володимир-Волинського міського суду від 24.05.2000 року за ч.З ст.81, ч. 1
ст. 89, ст. 42 КК України до 5 років
позбавлення волі;

· вироком Луцького міського суду від 16.09.2005 року за ч. З ст. 385 КК України до штраф
в розмірі 600 гривень,
-

засуджений
за ч. 5 ст. 185 КК України до 9 (дев'яти) років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його власності, за ч. З
ст. 357 КК
України до обмеження волі на строк 3
(три) роки, за ч. 2 ст. 389 КК України у
виді обмеження волі на строк 2
(два) роки.

2

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом

поглинення менш
суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк дев'ять років
з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженець м. Дебрецен Угорщина, громадянин України, українець, не працюючий, з
середньою освітою, не одружений, житель АДРЕСА_2, раніше судимий:

· вироком
Луцького міського суду від 10.06.1999
року за ч. 2 ст. 17, ч.2 ст. 140, 46-1 КК України до 1 року 6 місяців
позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

· вироком
Луцьким міським судом 08.02.2000
року за ч. З ст. 140
КК України до 3 років
позбавлення волі. 05 березня 2003 року звільнений
у зв'язку з відбуттям строку покарання;

· вироком
Шацького районного суду від 11.11.2004
року за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 75, 76 КК України до 4 років
позбавлення волі з іспитовим строком на 2
роки.

· засуджений за ч. 5 ст. 185 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до 5
(п'яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його
власності.

На
підставі ст.' 71 КК
України за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним
вироком, частково невідбуте покарання за вироком Шацького районного суду від 11.11.2004 року - шість місяців
позбавлення волі і остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення
волі на строк п'ять років шість місяців з конфіскацією всього майна, що є його
власністю.

На
підставі ч. 4 ст. 309 КК України
ОСОБА_5 звільнено від кримінальної
відповідальності за ч. 1
ст. 309 КК
України.

ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та жителя АДРЕСА_3, з середньою освітою, не одружений,
працюючий приватним підприємцем, раніше не судимий

- засуджений за ч. 5 ст. 185 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК

України до 3 (трьох)
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є

у його власності.

Строк
відбуття покарання засудженим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 постановлено рахувати з
моменту проголошення вироку, тобто з 14
грудня 2006 року,
зарахувавши в строк відбування покарання
засудженому ОСОБА_4 перебування під вартою з 10.04.2006 року, а
засудженому ОСОБА_5 - перебування
під вартою з 03.06.2006 року.

Міру
запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу засудженим ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 постановлено залишити попередню, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - утримання під
вартою, а ОСОБА_6 - підписку
про невиїзд.

Стягнуто
в доход держави з засуджених ОСОБА_4 50 грн. 15 коп., ОСОБА_6 - 22 грн. та з ОСОБА_5 - 163 грн. 23 коп. витрат
за проведення експертиз.

Вироком вирішено долю речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

Підсудний
ОСОБА_4 будучи засудженим вироком Володимир-Волинського міського суду від 24 травня 2000 року за ч. З
ст.81, ч. 1 ст. 89 КК України до 4 років позбавлення волі, а 02 червня 2004 року йому було замінено невідбуту
частину покарання на виправні роботи терміном 1 рік 6
місяців за місцем роботи з відрахуванням 20 відсотків заробітку в доход держави з 22 листопада 2005 року не
з'являється в кримінально-виконавчу інспекцію на реєстрацію та ухиляється від
відбування покарання у виді виправних робіт.

Крім
того, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5
та невстановлена слідством особа, матеріали кримінальної справи відносно якої
виділені в окреме провадження, 24
березня 2006 року за
попередньою змовою між собою, проникли в квартиру АДРЕСА_4 звідки викрали
ювелірні вироби, дорогоцінні речі, побутову техніку, на загальну суму 199 260 грн., чим спричинили
потерпілій ОСОБА_7 збитки на вказану суму, яка відноситься до особливо великого
розміру.

Крім
того, ОСОБА_4 24 березня 2006 року, під час
вчинення крадіжки разом з ОСОБА_6, ОСОБА_5 та невстановленою слідством особою,
матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження, в квартирі потерпілої ОСОБА_7 за АДРЕСА_4, незаконно
заволодів паспортом громадянки України, свідоцтвом про народження та
документами про права власності на ім'я потерпілої, які належали ОСОБА_7

Засуджений
ОСОБА_4 в поданій апеляції просить вирок суду першої
інстанції в частині його засудження за ч. 5 ст. 185 КК України скасувати
Перекваліфікувати його дії з ч. 5 ст. 185 КК України на ч. З ст. 185 КК України. Вважає, що
досудове та судове слідство по справі проведено однобічно .та неповно, а висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. До крадіжки вважає себе не причетним, оскільки
відсутні докази того, що саме він вчинив викрадення майна та документів,
належних ОСОБА_7, зберігав чи продавав
викрадене. Даних речей чи документів при ньому виявлено не було. В іншій
частині вирок просить змінити, постановивши свій вирок.

Засуджений
ОСОБА_6 в
апеляції просить вирок Луцького міськрайонного
суду відносно нього змінити, перекваліфікувавши його дії з ч. 5 ст. 185 КК України на ч.
З ст. 185 КК
України, пом'якшити призначене покарання з застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.
Апеляцію обґрунтовує тим, що умислу на
вчинення крадіжки в особливо великому розмірі в нього не було, при
вчиненні злочину його участь було незначною і другорядною. Крім того, судом не в повній мірі взято до уваги
характеризуючі дані про його особу.

В
поданій апеляції помічник прокурора м. Луцька, який брав участь у розгляді
справи в суді
першої інстанції, не
оспорюючи кваліфікації дій

4

засуджених, просить вирок Луцького
міськрайонного суду скасувати та постановити свій вирок. Вважає вирок
незаконним в частині призначеного засудженим покарання, оскільки воно не
відповідає тяжкості вчиненого злочину та особам засуджених. Судом необгунтовано
застосовано по відношенню до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ст. 69 КК України, оскільки
вони не розкаялися, заподіяних збитків не відшкодували, крім того, ОСОБА_5
неодноразово судимий і скоїв злочин під час іспитового строку.

В поданій апеляції представник потерпілої ОСОБА_3 просить
вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Посилається на
те, що крадіжку ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 скоїли разом з
ОСОБА_8, який і був організатором злочину, однак, справи щодо засуджених та
ОСОБА_8 роз'єднані, що впливає на об'єктивність та повноту їх розгляду.

Заслухавши
доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, прокурора, який
підтримав свою апеляцію і заперечив проти інших апеляцій, представника
потерпілоїОСОБА_3, який підтримав свою апеляцію та апеляції прокурора та
ОСОБА_5 і заперечив проти апеляції ОСОБА_4; ОСОБА_4, який підтримав свою
апеляцію та апеляцію ОСОБА_6 і заперечив проти апеляцій прокурора та
представника потерпілої; ОСОБА_6, який підтримав свою апеляцію та апеляцію
ОСОБА_4 і заперечив проти апеляції
прокурора та представника потерпілої; ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_2,
які підтримали апеляції ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та заперечили проти апеляцій
прокурора та представника потерпілої, перевіривши матеріали справи, судова
колегія встановила, що апеляції до задоволення не підлягають.

Висновок
суду про вчинення засудженими злочинів, при вказаних у вироку обставинах,
ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну оцінку і правильно кваліфікував
дії ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 185, ч. З ст. 357 та ч. 2 ст. 389 КК України, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 185 КК України

Доводи засуджених про те, що умислу на вчинення крадіжки
у великому розмірі вони не мали, повністю спростовуються матеріалами
кримінальної справи:

·
так, з показів самих засуджених вбачається, що перед
вчиненням крадіжки, вони знали про наявність значної кількості майна в квартирі
потерпілої ОСОБА_7, крім того проникли в квартиру;

·
показами потерпілої ОСОБА_7, яка показала, що з її квартири було викрадено дві старовинні ікони, прикраси, посуд з
золота та срібла, старовинні статуетки, побутову техніку, інші антикваріатні
речі та предмети побутового значення на загальну суму 199 260 грн. Покази
потерпілої підтвердив свідок ОСОБА_9.

·
показами свідка ОСОБА_10, який в судовому засіданні показав, що потерпіла купувала
у нього старовинну ікону, а пізніша повідомила, що з її квартири викрали майно
на велику суму;

показами
ОСОБА_11 - головного
експертом краєзнавчого музею, яка ствердила, що згідно списку викрадених речей
у потерпілої ОСОБА_7 їх

5

вартість в середньому відповідає дійсності;

· протоколом
огляду місця події, яким стверджується що з квартириНОМЕР_1 було вчинено
крадіжку майна;

· протоколами відтворення обстановки та обставин події з
ОСОБА_6 та ОСОБА_4, згідно яких засудженні
показали та розповіли про обставини вчинення крадіжки 24.03.2006 року з квартири
потерпілої ОСОБА_7

Також суд
правильно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Як вбачається з
матеріалів справи ОСОБА_4, будучи засудженим до виправних робіт ухилявся від
відбування покарання, що стверджується листком реєстрації у відповідності до
якого останній раз засуджений був на відмітці в ВКВІ м. Луцька 22 листопада 2005 року.

Факт викрадення
ОСОБА_4 з квартири потерпілої ОСОБА_7 її
документів стверджується: показами самої потерпілої про те, що в неї були викрадені
паспорт громадянки України, свідоцтво про народження та документи про права
власності на нерухоме майно, які були повернуті їй органом досудового слідства;
протоколом добровільної видачі ОСОБА_12 працівникам . міліції паспорту
громадянки України, свідоцтва про народження
та картки платника податків на ім'я ОСОБА_7, його показами по даному
епізоду та іншими матеріалами справи.

Не заслуговують
на увагу також доводи представника потерпілоїОСОБА_3 про незаконне виділення
матеріалів справи відносно ОСОБА_8 З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8
підставно було оголошено в розшук, а тому,
у відповідності до ст. 26 КПК України, матеріали справи щодо
нього досудовим слідством були виділені в окреме провадження законно
і це не впливає на законність та об'єктивність вироку, не порушує законних прав
засуджених та потерпілої.

Твердження прокурора про те, що судом необгунтовано застосовано при призначенні
покарання засудженим ст. 69
КК України є безпідставними.

У відповідності
до ст. 69 КК
України за наявності декількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно
знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину,
з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити
основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті
Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м'якого виду
основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

З вироку
вбачається, що судом, при призначенні покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6, враховано всі
пом'якшуючі обставини, а саме, їх щире
каяття та часткове відшкодування збитків, їх другорядну роль у вчинені злочину, і суд прийшов до правильного висновку, що
в сукупності вони суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого ними
злочину та дають підстави для призначення засудженим покарання за ч. 5 ст. 186 КК України нижче
нижчої межі, встановленою санкцією статті.

Дане рішення
суду належним чином обґрунтоване у вироку з наведенням відповідних мотивів і
підстав сумніватися в правильності рішення,

6
колегія суддів не вбачає.

Як вбачається з
вироку суду, при призначенні міри покарання ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд
першої інстанції врахував тяжкість скоєних ними злочинів, дані про їх особи,
те, що ОСОБА_5 вчинив злочин під час відбуття іспитового строку, а ОСОБА_4
-будучи раніше судимим і судимість з нього у встановленому законом порядку не
знята і не погашена, обтяжуючу його покарання обставину - рецидив злочинів, їх
характеристики, а також пом'якшуючі їх покарання обставини і прийшов до
обґрунтованого висновку, що їх виправлення та перевиховання можливе лише в
ізоляції від суспільства .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що покарання

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд першої інстанції

призначив правильно, обґрунтовано застосувавши принцип поглинення при

призначенні покарання ОСОБА_4 за сукупністю
злочинів та повного приєднання невідбутої частини покарання - при визначенні
покарання ОСОБА_5 за сукупністю вироків.

Обране судом
покарання відповідає вимогам ст. ст. 50,
65 КК України, воно є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та
запобігання вчиненню ними нових злочинів.

Керуючись ст.ст.
365, 366 КПК
України колегія суддів судової палати, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Луцького
міськрайонного суду від 14
грудня 2006 року
щодо ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
залишити без змін, а апеляції помічника прокурора м. Луцька, представника
потерпілоїОСОБА_3, засудженого ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - без задоволення.