Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Заголдного В.В. і Лавренюка М.Ю.

розглянувши в судовому
засіданні в м. Києві 19 квітня 2007 року кримінальну справу за касаційним
поданням заступника Генерального прокурора України Кудрявцева В.В. на вирок
Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 серпня 2004 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

немаючого судимості,

за ч. 2 ст. 191 КК
України на два роки обмеження волі з позбавленням права обіймати
матеріально-відповідальні посади або займатися діяльністю, пов'язаною з
відпуском і зберіганням товарно-матеріальних цінностей, а на підставі ст. 75 КК
України його звільнено від відбування покарання з випробуванням на один рік та
покладено обов'язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

установила:

Суд визнав ОСОБА_1винуватим у тому, що він 19 вересня 2005 року, виконуючи
обов'язки завідуючого магазином ПП Мака А. “Норд-Юг”, що по АДРЕСА_1 у м.
Миколаєві, привласнив і вчинив розтрату ввірених йому товарно-матеріальних
цінностей на суму 1.635 грн.

В апеляційному порядку справа не переглядалася.

У касаційному поданні прокурор просить вирок щодо
ОСОБА_1. скасувати, а справу - направити на новий судовий розгляд. Не оспорюючи
правильності встановлення судом фактичних обставин справи та юридичної оцінки
злочинних дій винуватого, вважає, що призначене йому покарання є м'яким.
Твердить, що суд безпідставно звільнив засудженого на підставі ст. 75 КК
України як від основного, так і від додаткового покарання. Крім того, звертає увагу, що суд всупереч
вимогам ч. 3 ст. 55 КК України не встановив строк додаткового покарання,
призначеного ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що касаційне подання прокурора не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1у вчиненні привласнення та
розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим
становищем грунтуються на зібраних у справі та всебічно, повно й об'єктивно
досліджених доказах, які змістовно наведені у вироку, і в касаційному поданні
не заперечуються.

Кваліфікація злочинних дій за ч. 2 ст. 191 КК України є
правильною і в колегії суддів сумніву не викликає.

Що стосується покарання, то воно, з урахуванням уточнень, внесених
постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 листопада 2006 року, призначено
ОСОБА_1 у відповідності з вимогами закону, є необхідним і достатнім для
виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів справи, суд в порядку ст. 409, ст. 411 КПК
України постановив вважати ОСОБА_1.
засудженим до додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати
матеріально-відповідальні посади або займатися діяльністю, пов'язаною з
відпуском і зберіганням товарно-матеріальних цінностей строком на один рік і
уточнив в резолютивній частині вироку, що на підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_1. звільнено з випробуванням лише від відбування основного покарання.

Будь-яких даних про порушення судом норм кримінально -
процесуального чи кримінального закону, які були б підставою для скасування чи
зміни вироку, не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає
підстав для призначення кримінальної справи до касаційного розгляду з
обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Тому, керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити прокурору в задоволенні касаційного подання.

Судді:

Заголдний В.В.
Редька А.І. Лавренюк М.Ю.