Провадження №1-кп/487/169/15
В И Р О К
Іменем України
30.03.2015 р.

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,секретаря ОСОБА_2 ,прокурора прокуратури Заводського району м.Миколаєва ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна , працює слюсарем депо Залізничної дороги м.Миколаєва , розведений , мешкає по АДРЕСА_1 ,зареєстрований АДРЕСА_2 , раніше судимий 16.02.2009 року Ленінським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 16.06.2014 року по відбуттю строку покарання,

- у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В

Угода про примирення досягнута під час досудового розслідування.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у кримінальному правопорушенні з таких підстав:

04.12.2014р. В період часу з 19 години 00 хв. До 21 години 00 хв. ОСОБА_4 , знаходячись у будинку АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю уваги з боку власниці будинку ОСОБА_5 , зайшов до кімнати, звідки таємно викрав її майно, а саме мобільний телефон Леново А 390 вайт білого кольору, вартістю 1100 грн. та мобільний телефон Леново А691 блек, чорного кольору ,вартістю 1000 грн., які знаходились на комоді.Після цього ОСОБА_4 , утримуючи викрадене майно при собі , з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 2100 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 в ході підготовчого судового засідання свою вину визнав повністю та щиро розкаявся у скоєному.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка), вчинена повторно.

Потерпілою стороною по даному кримінальному провадженню визнано ОСОБА_5

19.12.2014р. в даному кримінальному провадженні №0005692 між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст. 468,469,472 КПК України укладено угоду про примирення.

На момент укладення угоди, матеріальна шкода потерпілій стороні відшкодована в повному обсязі. Потерпіла сторона не має жодних претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого. Потерпіла сторона вважає, що ОСОБА_4 за кримінальне правопорушення повинен понести покарання у вигляді одного року позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік , а ОСОБА_4 згоден понести за вчинене ним протиправне діяння покарання у вигляді одного року позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік .

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 і потерпілий досягли угоди про примирення, підписали її, ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, - суд розглянув справу відповідно до положень ст.473, ч.5 ст.474 КПК України.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про примирення, суд приходить до наступного:

Відповідно до п.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні приватного обвинувачення.

ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення та повністю визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Крім того зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки та укладання та затвердження угоди про примирення, визначені ст.473 ч.2 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, згодний з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди.

Суд переконався, що затвердження угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Керуючись ст.ст. 369-374 КПК України, суд

З А С У Д И В :

Затвердити угоду від 19.12.2014 року укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0005692 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за яким призначити йому узгоджене між сторонами угоди про примирення від 19.12.2014 року покарання у вигляді одного року позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження вироку визначені ч.2 ст.473 КПК України.

СУДДЯ ОСОБА_6