ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 19 березня 2015 року касаційну скаргу захисника у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина

України, раніше судимого вироком Амур-

Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 15 липня 2013 року за

ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді

позбавлення волі на строк один рік,

за участю прокурора ОСОБА_10.,

засудженого ОСОБА_5,

захисника ОСОБА_7,

встановив:

У касаційній скарзі захисника ОСОБА_7 викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції. Вимогу обґрунтовано тим, що дії засудженого ОСОБА_5 по епізоду обвинувачення в розбійному нападі на ОСОБА_6 слід кваліфікувати за відповідною частиною ст. 186 КК України, оскільки потерпілій були спричинені легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминучі наслідки. Вказує на те, що висновком судово-медичної експертизи підтверджується заподіяння ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень в той період, коли він вже був затриманий. Крім того, захисник вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України. Вважає, що покарання призначене ОСОБА_5 є надто суворим, оскільки по епізоду вчинення злочину відносно ОСОБА_6, він як під час досудового розслідування, так і під час судового слідства, вину визнав та щиро розкаявся у скоєному, тому просить про пом'якшення покарання із застосуванням положень ст. 69-1 КК України.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

17 січня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років, за ч. 1 ст. 187 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років шість місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років шість місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення покаранням, призначеного цим вироком, покарання призначеного за вироком суду від 15 липня 2013 року, остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років шість місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника залишено без задоволення, вирок суду - без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 30 червня 2013 року, приблизно о 15-ій год. 00 хв., знаходячись поблизу буд. № 73 по вул. С. Ковалевської у м. Дніпропетровську, діючи умисно, повторно, підійшов ззаду до раніше незнайомої йому потерпілої ОСОБА_8 та шляхом ривку з її шиї відкрито викрав золотий ланцюг вартістю 2 090,66 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

2 липня 2013 року, приблизно о 11-ій год. 05 хв., ОСОБА_5, знаходячись поблизу буд. № 30 по вул. Батумській у м. Дніпропетровську, діючи умисно, повторно, за аналогічних обставин, шляхом ривку з шиї потерпілої ОСОБА_9 викрав золотий ланцюг вартістю 2 987,74 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, цього ж дня, приблизно о 16-ій год., ОСОБА_5, знаходячись поблизу буд. № 71 А по вул. C. Ковалевської у м. Дніпропетровську, діючи умисно, підійшов ззаду до раніше незнайомої йому потерпілої ОСОБА_6, застосовуючи насильство, небезпечне для її здоров'я, зірвав з її шиї золотий ланцюжок, вартістю 2 660,84 грн, та одночасно штовхнув потерпілу в спину, внаслідок чого вона впала. В результаті вчиненого злочину щодо потерпілої ОСОБА_6, останній заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день), після чого з місця вчинення злочину зник, також спричинивши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за якими його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, визнані судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених доказів та в касаційній скарзі не оспорюються, як і кваліфікація дій за ч. 2 ст. 186 КК України по епізодам щодо потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_9

Твердження у касаційній скарзі захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій засудженого за епізодом щодо потерпілої ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КК України є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 187 КК України розбій є нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Таким фізичним насильством, небезпечним для життя чи здоров'я, є легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я або незначну втрату непрацездатності.

За матеріалами кримінального провадження. згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2797е (т. 1 а.с. 89-91) та додатковим висновком СМЕ № 3596е (т. 2 а.с. 53-55) у потерпілої ОСОБА_6 виявлені легкі тілесні ушкодження, що спричиниили короткочасний розлад здоров'я тривалістю понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день). Також, з додаткового висновку СМЕ № 3596е вбачається, що локалізація та характер виявлених у потерпілої ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не суперечить механізму їх спричинення, на який вона вказала під час проведення слідчого експерименту.

Як встановлено судами, саме внаслідок злочинних дій ОСОБА_5, який вчинив напад на потерпілу ОСОБА_6 з метою заволодіння її майном, штовхнув її, від чого остання впала та отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. При цьому, ОСОБА_5, зриваючи ланцюжок, спричинив тілесні ушкодження потерпілій також і в області шиї.

Отже, дії засудженого ОСОБА_5 по епізоду нападу на потерпілу ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до ст. 419 КПК України апеляційний суд зазначив в ухвалі мотиви, з яких виходив при постановленні ухвали, положення закону, якими керувався. Матеріали кримінального провадження свідчать, що судом апеляційної інстанції ретельно перевірялись доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі захисника, в тому числі й щодо неправильної кваліфікації дій засудженого по епізоду щодо потерпілої ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187, замість, як він стверджував, за ч. 2 ст. 186 КК України.

Також, що стосується посилання захисника на результати судово-медичної експертизи № 2685 (т. 1 а.с. 54-55) щодо побиття засудженого працівниками міліції, то вказаний факт перевірявся, та згідно постанови прокуратури від 23 липня 2013 року кримінальне провадження за фактом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 співробітниками Індустріального РВ закрито у зв'язку із відсутністю в їх діях складу злочину (т. 3 а.с. 110).

Суд вважає, що призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 52, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_5, попередження вчинення ним нових злочинів і є відповідним скоєному.

Судом при призначенні покарання ОСОБА_5 повною мірою враховано тяжкість вчинених злочинів, дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується негативно, раніше судимий. Враховано й думку потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_9 щодо призначення суворого покарання, та думку потерпілої ОСОБА_6 про призначення максимального строку покарання засудженому ОСОБА_5

До пом'якшення покарання із застосуванням положень ст. 69-1 КК України суд підстав не вбачає, оскільки згідно вимог вказаної статті мають бути наявні обставини, які пом'якшують покарання, передбачені пунктами 1, 2 ст. 66 КК України, зокрема добровільне відшкодування завданого збитку, чого засудженим зроблено не було.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а також підстав для скасування ухвали апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, суд,

ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3