У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого - судді

Паневіна В.О.,

суддів

Кліменко М.Р. і Гриціва М.І.,

розглянувши в судовому засіданні в
м. Києві 20 лютого 2007 року кримінальну справу за касаційною
скаргою захисника ОСОБА_1 на ухвалу колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 24
лютого 2005 року щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3,

в с т а
н о в и л а :

вироком
Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада
2004 року засуджено:

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

не судиму,

- за
ч.2 ст. 296 КК України на 3 роки обмеження волі. На підставі ст.75 КК України
її звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2
роки з покладенням обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

не судиму,

- за ч.2 ст.296 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75
КК України її звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком 2 роки з покладенням обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76
КК України. На підставі ст. 1 п. “б” Закону України “Про амністію” від
11.07.2003р. ОСОБА_3 звільнено від призначеного покарання.

ОСОБА_2
і ОСОБА_3 засуджено за вчинення групою осіб злісного хуліганства за таких
обставин.

4
квітня 2002 року близько 18год. 10 хв. біля будинку АДРЕСА_1, який належав
ОСОБА_4, знаходилися ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_3, а також їх сусіди ОСОБА_4,
ОСОБА_5 і ОСОБА_6, між якими існували неприязні стосунки. ОСОБА_2,
використовуючи незначний привід - висловлювання ОСОБА_4, яке їй не сподобалось,
виявляючи явну неповагу до суспільства, вчинила сварку і нецензурно лаялась. До
її дій приєдналася і дочка. Почувши це, з подвір'я свого будинку НОМЕР_1 вийшов
ОСОБА_7, який запропонував ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заспокоїтись. На це ОСОБА_2, діючи
із хуліганських спонукань, схопила ОСОБА_7 за одяг і повалила на землю, де
утримувала його, а ОСОБА_3 почала бити ОСОБА_7 ногами по тулубу. Коли ОСОБА_7
вдалося вирватись і він став тікати до свого будинку, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
продовжуючи свої хуліганські дії, стали кидати в нього уламки цегли, якими
влучили по тулубу потерпілого. У результаті цих дій ОСОБА_7 отримав середньої
тяжкості тілесні ушкодження у виді закритої травми грудної клітини з переломом
ребра.

Ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2005 року
вирок від 30.11.2004 року щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник засуджених ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 лютого 2005 року і закрити справу щодо ОСОБА_2
і ОСОБА_3 за відсутністю в їх діях складу злочину, за який вони засуджені, або
повернути справу на новий апеляційний розгляд. Вказує, що апеляційний суд
розглянув його апеляцію на вирок поверхово, не
відповів в ухвалі на всі доводи, що зазначались в апеляції, не звернув
уваги на допущені під час досудового слідства і судового розгляду справи
порушення закону та прав обвинувачених. Також зазначає, що апеляційний суд
перебував у нарадчій кімнаті незначний час, що виключає можливість достатнього
вивчення справи і підготовки мотивованої ухвали.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,
відповідає фактичним обставинам справи, встановленим судом, підтверджений
дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є
обґрунтованим.

На підтвердження цього висновку суд у вироку
послався на показання самих засуджених, які не заперечували наявність конфлікту
між ними й сусідами, а потім і ОСОБА_7, але висловлювали інші мотиви і характер своїх дій щодо потерпілого; на
показання потерпілого ОСОБА_7 про побиття його з хуліганських спонукань
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, яким він зробив
зауваження за непристойну поведінку, та на показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, якими повністю
підтверджені показання потерпілого щодо обставин події.

Зазначені у вироку показання потерпілого і
свідків підтверджені і дослідженим судом висновком судово-медичної експертизи
щодо виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, механізму їх утворення і ступеня
тяжкості.

Всім цим доказам у сукупності суд дав належну
оцінку і правильно кваліфікував дії засуджених за ч.2 ст. 296 КК України.

Призначаючи ОСОБА_2 і ОСОБА_3 покарання,
суд дотримав вимоги ст. 65 КК України.

Розглядаючи апеляцію захисника
засуджених ОСОБА_1 на вирок суду щодо
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, апеляційний суд обґрунтовано визнав, що судом першої
інстанції була дана належна оцінка доказам і по справі прийнято законне й
обґрунтоване рішення, підстав для скасування і зміни якого немає.

При
цьому в ухвалі апеляційного суду, яка відповідає вимогам ст. 377 КПК
України, наведені докладні мотиви
прийнятого апеляційним судом рішення та підстави, через які апеляцію визнано
необґрунтованою. Апеляційним судом проаналізовані всі докази по справі і доводи
апеляції, які мали значення для постановлення законного і справедливого
судового рішення.

Твердження захисника ОСОБА_1 у касаційній скарзі про незначний час
перебування колегії суддів апеляційного суду у нарадчій кімнаті не дає підстав
вважати, що апеляційним судом були порушені вимоги закону щодо належної
перевірки постановленого по справі вироку, оскільки справа вивчалася ще до початку
судового засідання суду апеляційної інстанції, а за результатами судового
розгляду справи в апеляційному порядку колегія суддів, як видно зі справи, у відповідності до вимог ст. 379 КПК України
24.02.2005р. склала і оголосила резолютивну частину ухвали. Повний її текст був
виготовлений і оголошений у відповідності до вимог закону через 5 діб після
апеляційного розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів не знаходить
підстав для скасування ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від
24.02.2005 року щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_3, як про це просить у касаційній скарзі
захисник ОСОБА_1

Істотних
порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть зміну чи
скасування постановлених по справі судових рішень, під час перевірки справи у касаційному
порядку не встановлено.

Підстав
для призначення справи до розгляду з повідомленням осіб, визначених ст. 384 КПК
України, немає.

Керуючись ст.394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_1 на ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2005 року щодо
ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Судді:

Паневін
В.О.. Кліменко
М.Р. Гриців
М.І.