Справа № 635/8656/14-к
Провадження 1-в/635/2/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2015 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

представника Темнівської ВК 100 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мерефа Харківського району Харківської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, раніше судимого: 1) 11.10.2001 року Харківським районним судом Харківської області за ст. ст. 206 ч. 1, 141 ч. 1, 140 ч. 2 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком два роки; 2) 26.11.2003 року Харківським районним судом Харківської області за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком три роки; 3) 01.02.2005 року Харківським районним судом Харківської області за ст. ст. 309 ч. 2, 317 ч. 1, 185 ч. 2, 70, 71 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, звільненого з місць позбавлення волі 26.07.2006 року умовно-достроково, на невідбутий строк один рік сім місяців 27 днів; 4) 25.07.2007 року Харківським районним судом Харківської області за ст. 263 ч. 1, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки шість місяців; 5) 18.03.2013 року Харківським районним судом Харківської області за ст. ст. 185 ч. 3, 309 ч. 2 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком три роки,

який відбуває покарання у Темнівській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 100 за вироком Харківського районного суду Харківської області від 13 лютого 2014 року, яким засуджений за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,

УСТАНОВИВ:

до харківського районного суду засудженим ОСОБА_5 подано клопотання, в якому він просить суд застосувати до нього положення Закону України «Про амністію у 2014 році».

ОСОБА_5 просив суд розглянути клопотання без його участі, будь яких документів засудженим до клопотання не додано.

В судовому засіданні прокурор та представник Темнівської ВК 100 просили суд відмовити в задоволені клопотання за його безпідставністю.

Дослідивши матеріали особової справи, надані адміністрацією виправної колонії, судом встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання у Темнівській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 100 за вироком Харківського районного суду Харківської області від 13 лютого 2014 року, яким засуджений за ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 11 липня 2014 року, кінець строку відбування покарання 11 січня 2017 року.

При вирішити питання щодо можливості застосування до засудженого будь-якої норми Закону України «Про амністію» суд вважає необхідним з`ясувати, чи існують в даному випадку прямо передбачені законом заборони для застосування до засудженого ОСОБА_5 акту амністії.

Так, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Крім положень Кримінального кодексу України та конкретного акту амністії, питання про порядок та підстави застосування до особи акту амністії вирішуються відповідно до Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 1 жовтня 1996 року N 392/96-ВР, який є обов`язковим до застосування в кожному випадку прийняття чергового акту амністії. Зазначеним законом, зокрема визначено у пункті «в» ст. 4, що амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Згідно із положеннями ст. 12 КК України злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років. Із аналізу зазначеної норми закону суд приходить до висновку, що в разі, якщо санкцією статі КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 10 років, то такий злочин визнається тяжким. При цьому не має значення до якого виду і міри покарання засуджено конкретну особу, оскільки враховується сам факт наявності у санкції статті такої міри покарання.

Як вбачається із наданих суду матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 він засуджений Харківським районним судом Харківської області за ст. 263 ч. 1, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки шість місяців. Санкція ч. 1 ст. 263 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до семи років. Отже такий злочин визнається тяжким. Крім того, 18.03.2013 року він засуджений Харківським районним судом Харківської області за ст. ст. 185 ч. 3, 309 ч. 2 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком три роки.

Санкція ч. 3 ст. 185 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, а тому і такий злочин тяжким. Потягом іспитового строку ОСОБА_5 вчиняє новий злочин і на теперішній час відбуває покарання за вироком суду від 13 лютого 2014 року, яким призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 2 років 6 міс. позбавлення волі з урахування строку покарання, який засуджений частково відбув за попереднім вироком.

Відповідно до правил, встановлених п. 8 ст. 89 КК України визнаються такими, що не мають судимості, особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочин.

Таким чином, судимості за вироками Харківського районного суду Харківської області від 25.07.2007 року та від 18.03.2013 року згідно правил, визначених п. 8 ст. 89 КК України не погашені, а тому ОСОБА_5 має дві судимості за вчинення умисних тяжких злочинів. Факту застосування до засудженого ОСОБА_5 індивідуальної амністії судом не встановлено.

Злочини передбачені ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 263 КК України є умисними.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним відмовити засудженому ОСОБА_5 в задоволенні клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки за наявності у ОСОБА_5 не погашених судимостей за два тяжкі умисні злочини застосування до нього ату амністії прямо заборонено законом.

Керуючись ст. 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

засудженому ОСОБА_5 в задоволенні клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 7 днів з дня її проголошення до судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області, а особою, що тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя: ОСОБА_1