Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1.,

суддів: ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

за участю прокурора ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні 17 червня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2014 року та вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року.

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2014 року засуджено

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого,

що не має судимості в силу

ст. 89 КК України,

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_2 покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_1 2 780 грн і 17 000 грн в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно.

Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року вирок місцевого суду скасовано, постановлено новий вирок, яким ОСОБА_2 визнано винуватим і засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна;

- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_2 покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_1 17 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 8 000 грн витрат на правову допомогу.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він 18 лютого 2008 року, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в с. Застав'я Рівненського району Рівненської області, здійснив напад на ОСОБА_1, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров'я потерпілої, та заволодів належним їй майном на загальну суму 510 грн 27 коп. і паспортом громадянина України.

Крім того, 21 травня 2009 року ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в с. Сморжів Рівненського району Рівненської області, повторно, незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ-21053», державний номер НОМЕР_1, вартістю 16146,48 грн., та мобільним телефоном «Самсунг», які належали ОСОБА_3

У касаційній скарзі потерпіла, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_2 судовими рішеннями, просить їх змінити через неправильне застосування норм матеріального і процесуального закону, повністю скасувавши вирок місцевого суду та призначивши засудженому покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, а також задовольнити її цивільний позов у повному обсязі. При цьому вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, упереджений склад апеляційного суду та неправильне розв'язання її цивільного позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу та просив направити справу на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, висновки судів про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах і в касаційній скарзі потерпілою не оспорюються.

Щодо доводів потерпілої ОСОБА_1 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок його м'якості, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_2, апеляційний суд, як убачається з мотивувальної частини вироку, врахував тяжкість вчинених злочинів, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, а також дані про його особу, зокрема, те, що він раніше судимий, за місцем проживання та роботи характеризується задовільно, повністю відшкодував завдані збитки потерпілому ОСОБА_3, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Таким чином, апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, передбаченому санкціями ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України. Призначене ОСОБА_2 покарання з дотриманням вимог ч. 1 ст. 70 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно м'яким, як про це зазначено у касаційній скарзі потерпілої, колегія суддів не знаходить.

Що стосується доводів касаційної скарги потерпілої про неправильне розв'язання її цивільного позову, то, на думку колегії суддів, вони є слушними.

Так, вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2014 року цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 2780 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 17000 грн - моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 05 серпня 2014 року цей вирок у частині вирішення цивільного позову скасовано, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року зазначену ухвалу апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Проте касаційний суд не переглядав рішення апеляційного суду щодо цивільного позову ОСОБА_1, тому апеляційний суд 17 лютого 2015 року не мав законних підстав ухвалювати нове рішення про часткове задоволення заявлених цивільних вимог.

Також апеляційний суд при розв'язанні цивільного позову ОСОБА_1 не навів достатнього обґрунтування своїх висновків.

Тому вирок апеляційного суду підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 із направленням справи в цій частині на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 395, 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської області від 17 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2 в частині розв'язання цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_1 ОСОБА_5