Ухвала іменем україни 25 вересня 2014 року

м. КиївКолегія суддів судової
палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Орлянської
В.І.,

суддів: Суржка А.В.,
Франтовської Т.І.,

при секретарі

судового засідання Гладкіх Л.М.,

за участю прокурора Міщенко Т.М.,

засудженого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження за касаційною
скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 на вирок
Апеляційного суду Полтавської області
від 19 березня 2014 року щодо останнього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 02 грудня 2013
року засуджено

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Світлогірське Кобеляцького району
Полтавської області, громадянина
України, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1, раніше судимого: 12 квітня 2013
року вироком Кобеляцького районного
суду Полтавської області за ч. 1 ст. 185, ч.
2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України на 1 рік
позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75,
104 КК України звільнений від
відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком 1 рік,

за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у
виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України, за
сукупністю вироків, до призначеного
покарання частково приєднано
невідбуте покарання за вироком
Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 12 квітня 2013
року та остаточно призначено ОСОБА_2
покарання у виді позбавлення волі
строком на 3 роки 3 місяці.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України
звільнено ОСОБА_2 від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим
строком 2 роки, з покладенням на нього
виконання обов'язків передбачених п.п.
3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_4 судові
рішення щодо якого у касаційному
порядку на оскаржуються.

Вироком Апеляційного суду Полтавської
області від 19 березня 2014 року вирок
Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 02 грудня 2013
року щодо ОСОБА_2 в частині
призначеного покарання та звільнення
його від відбування покарання з
випробуванням скасовано.

Призначено ОСОБА_2 покарання за ч. 3 ст.
185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК
України, у виді позбавлення волі
строком на 1 рік.

На підставі ст. 71 КК України, за
сукупністю вироків, до призначеного
покарання частково приєднано
невідбуте покарання за вироком
Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 12 квітня 2013
року - у виді 1 місяця позбавлення волі
та остаточно призначено ОСОБА_2
покарання у виді позбавлення волі
строком на 1 рік 1 місяць.

Строк покарання ОСОБА_2 постановлено
обраховувати з моменту затримання за
даним вироком.

В іншій частині вирок районного суду
залишений без змін.

Згідно з вироком апеляційного суду
ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений
за те, що він 14 серпня 2013 року, у
вечірній час в с. Світлогірське
Кобеляцького району Полтавської
області за пропозицією ОСОБА_4 та за
попередньою змовою з ним, проникли в
будинок АДРЕСА_2, звідки повторно,
таємно викрали майно, заподіявши
потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди
на загальну суму 420 гр. Викраденим
розпорядились на свій розсуд.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_3
просить вирок апеляційного суду
змінити та застосувати до його
підзахисного вимоги ст. 75, 104 КК України.
Стверджує, що при призначенні
покарання апеляційним судом не
враховано, що ОСОБА_2 піддався впливу
іншої особи, після вчинення злочину
розкаявся, потерпіла немає жодних
претензій до нього. Крім того,
зазначає, що у кримінальному
законодавстві відсутня пряма заборона
звільнення від покарання з
випробуванням за злочин, скоєний під
час відбування покарання з
випробуванням за попереднім вироком.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженого та його захисника на
підтримку доводів касаційної скарги,
думку прокурора, який не погодився з
касаційною скаргою, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_2 у вчиненні
кримінального правопорушення за
обставин, викладених у вироку, та
правильність кваліфікації його дій за
ч. 3 ст. 185 КК України, в касаційному
порядку захисником не оспорюються.

Що стосується доводів касаційної
скарги про суворість призначеного
засудженому ОСОБА_2 покарання то вони
не ґрунтуються на законі.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 раніше був судимий, за вчинення
злочинів проти власності, належних
висновків для себе не зробив і новий
злочин вчинив у період невідбутого
покарання з іспитовим строком за
попереднім вироком.

Так, постановляючи вирок апеляційний
суд належним чином мотивував свої
доводи про неможливість повторного
застосування до ОСОБА_2 звільнення від
відбування покарання. Суд обґрунтовано
зазначив і про те, що відповідно до
вимог статті 75 КК України, за наявності
визначених законом підстав, він може
ухвалити рішення про звільнення
засудженого від відбування покарання з
випробуванням, якщо останній протягом
визначеного іспитового строку не
вчинить нового злочину і виконає
покладені на нього обов'язки, а
відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у
разі вчинення особою під час
іспитового строку нового злочину суди
мають призначати покарання за
сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК
України, то у таких випадках повторне
звільнення від відбування покарання з
випробуванням є недоцільним.

Таким чином, на думку колегії суддів,
апеляційний суд не порушив ці вимоги
закону. Крім того, застосування
положень ст. 75 КК України це право, а не
обов'язок суду.

А тому вимога захисника про
необхідність застосування до
покарання, призначеного засудженому
ст. ст. 75, 104 КК України, не може бути
задоволена.

Твердження сторони захисту про те, що
при призначенні покарання апеляційним
судом не враховано, що ОСОБА_2 піддався
впливу іншої особи, після вчинення
злочину розкаявся, потерпіла немає
жодних претензій до нього не
відповідають дійсності та
спростовуються вироком апеляційного
суду з якого вбачається, що саме з
урахуванням цих та інших даних у
сукупності апеляційний суд вважав за
можливе призначити ОСОБА_2 більш м'яке
покарання у виді позбавлення волі,
нижче від найнижчої межі передбаченого
у ч. 3 ст. 185 КК України, та ніж було
призначено судом першої інстанції,
однак з реальним його відбуттям.

З таким рішення погоджується і
касаційна інстанція та вважає, що
апеляційний суд призначив ОСОБА_2
покарання відповідно до вимог ст. ст. 50,
65, 69, 71, 78 КК України, воно є необхідним й
достатнім для його виправлення та
попередження нових злочинів, а тому
вважати його надто суворим, про що
йдеться у касаційній скарзі захисника,
у колегії суддів немає підстав.

При перевірці матеріалів
кримінального провадження колегія
суддів не вбачає істотних порушень
вимог кримінального процесуального
закону, чи неправильного застосування
кримінального закону, які є безумовною
підставою для зміни або скасування
оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 433, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційну скаргу захисника ОСОБА_3 в
інтересах засудженого ОСОБА_2
залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Полтавської
області від 19 березня 2014 року щодо
засудженого ОСОБА_2 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

С у д д і:

В.І. Орлянська А.В. Суржок Т.І.
Франтовська