Справа № 751/1671/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/318/2015
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 лютого 2015 року,

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника виправної установи ОСОБА_8 ,

засудженої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_6 на час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення негативно характеризується за місцем відбування покарання, своєю поведінкою не довела своє виправлення, має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку стягнення, в зв`язку з чим суд позбавлений підстав для застосування відносно засудженої пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення.

Не погоджуючись з рішенням суду засуджена ОСОБА_6 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить переглянути ухвалу Новозаводського районного суду та застосувати щодо неї положення ст. 81 КК України, звільнивши її умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції належним чином не врахував, що за час відбуття покарання у виправному закладі вона приймала участь в розважальних заходах установи, однак, керівництво колонії з невідомих причин не написало їй з цього приводу заохочення. Зазначає про те, що вона була працевлаштована на виробництві, де втратила багато здоров`я. Наголошує на тому, що має ряд тяжких захворювань. З приводу порушень зазначає про те, що останнє порушення повинно було бути знято в січні 2015 року, а про порушення від 31 грудня 2014 року їй не було відомо і вона з цього приводу навіть не писала пояснень. Просить прийняти до уваги, що всі записані їй порушення є не значними, так як вона не конфліктна та тактовна особа. У жовтні 2014 року вона втратила матір і тому їй ще тяжче стало відбувати покарання, особливо з урахуванням того, що її чотирирічна дочка потребує її догляду та турботи. Наголошує на тому, що в неї мається власне житло і вона зможе здійснювати догляд за своє дитиною. Вказує на те, що вона щиросердно розкаюється у вчиненому, визнає свою вину та хоче довести, що вона стала на шлях виправлення і просить дати їй шанс як найшвидше повернутись додому до дочки.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженої ОСОБА_6 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила застосувати щодо неї умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, пояснення представника виправного закладу що не вбачала законних підстав для задоволення клопотання обвинуваченої про її умовно дострокове звільнення та просила залишити її апеляційну скаргу без задоволення, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженої задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України 1960 року, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, суд при розгляді подання дотримався вказаних вимог Закону, належним чином дослідив наявність необхідних умов для умовно-дострокового звільнення засудженої та обґрунтував свою відмову у задоволенні її клопотання переконливими доводами.

При цьому, розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення суд достатньо перевірив дані щодо сумлінної поведінки обвинуваченої та сумлінного ставлення останньої до праці за весь період відбування нею покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та особу засудженої в цілому.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 була засуджена 16 серпня 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2, 70 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання рахується з 12 червня 2012 року, кінець строку покарання визначено 12 червня 2016 року ОСОБА_6 не працевлаштована у зв`язку зі станом здоров`я.

На ряду з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що докази які б вказували на сумлінну поведінку засудженої під час відбування покарання, в матеріалах справи відсутні, навпаки, ОСОБА_6 характеризується з негативного боку.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, а і неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

Під час апеляційного перегляду та в ході судового розгляду в суді першої інстанції було достеменно встановлено, що ОСОБА_6 не довела що її поведінка є сумлінною та що вона стала на шлях виправлення і може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.

З характеристики щодо ОСОБА_6 вбачається, що остання в Чернігівській виправній колонії № 44 утримується з 18 січня 2013 року. На даний час вона не працевлаштована в зв`язку зі станом здоров`я. ОСОБА_6 порушувала вимоги режиму відбування покарання, правила внутрішнього розпорядку та протипожежної безпеки, за що на неї було накладено стягнення правами начальника відділення, яке станом на 26 лютого 2015 року не зняте та не погашене у встановленому законом порядку. Зазначено і про те, що ОСОБА_6 на заходи виховного та пізнавального характеру, які проводяться в установі та відділенні, реагує правильно, але не приймає участі у їх проведенні. Залучена до програми диференційованого виховного впливу згідно методичних рекомендацій ДПтС України та ст. 123 КВК України «Духовне відродження», а саме відвідує заходи, які проводять представники релігійних організацій.

Наряду з цим, характеристика містить дані про те, що ОСОБА_6 за характером особа емоційна, запальна та хитра. У спілкуванні з представниками адміністрації тактовна не завжди. При цьому, правил санітарії та особистої гігієни дотримується під контролем. Засуджена намагається дбайливо ставитись до майна установи та предметів, якими користується, однак, не виконує роботи із самообслуговування та робити із благоустрою установи.

Із психологічної характеристики щодо ОСОБА_6 вбачається, що вона особа наполеглива, запальна, зосереджена на власних потребах, зовні охайна, дотримується вимог санітарії та правил гігієни, спальне місце утримує в чистоті під контролем співробітників установи. У взаємовідносинах із представниками адміністрації не завжди тактовна, бурхливо реагує на зауваження у свою адресу. На виховні заходи реагує задовільно, але не завжди приймає в них участь. Станом на 26 лютого 2015 року у засудженої низький рівень суб`єктивного контролю за власними вчинками та поведінкою. Не завжди здатна стримувати власні негативні потяги та вчинки. У критичних життєвих ситуаціях також проявляє низький рівень суб`єктивного контролю, може поводитись імпульсивно, бо не завжди здатна брати на себе відповідальність за власні прорахунки.

Засуджена ОСОБА_6 недостатньо усвідомлює свою провину та прямий причинно-наслідковий зв`язок між власними діями і наслідками від них, прагнення поводитись відповідно до соціально-прийнятих норм у суспільстві на даний час слабке. На даний час ОСОБА_6 не готова до самокерованої правослухняної поведінки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги засудженої про те, що вона своєю поведінкою довела своє виправлення не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів особової справи у відношенні ОСОБА_9 вбачається, що засуджена 31 грудня 2014 року отримала догану правами начальника СІЗО, отже, на час її звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 мала не погашене стягнення, що свідчить про те, що вона своєю поведінкою не довела своє виправлення та бажання стати на шлях виправлення.

З врахуванням досліджених матеріалів особової справи щодо ОСОБА_6 та вищевикладених доводів, колегія суддів приходить до висновку, що засуджена відбула встановлену законом частину строку покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення, враховуючи те, що ОСОБА_6 з позитивного боку себе не зарекомендувала, порушувала вимоги режиму відбування покарання, неодноразово звільнялась від відбуття покарання з іспитовим строком, однак, належних висновків для себе не зробила, а отже не має впевненості у її подальшій правослухняній поведінці, тому підстави для умовно-дострокового звільнення згідно з вимогами статті 81 КК України відсутні.

Таким чином, ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є законною, та такою, що відповідає вимогам Кримінального Кодексу України, Кримінально-виконавчого кодексу України та чинному Кримінальному процесуальному кодексу України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час розгляду матеріалів справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 лютого 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12