Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10
суддів ОСОБА_11., ОСОБА_12,
при секретаріза участю прокурора ОСОБА_13,ОСОБА_14
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 29 січня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань

№ 0000221, за касаційними скаргами заступника прокурора Житомирської області та захисника ОСОБА_6 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 19 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Кашперівки Баранівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1, неодноразово судимого - останнього разу за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 29 січня 2014 року за ч. 3 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі

ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Вироком Баранівського районного суду Житомирської області

від 19 червня 2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 29 січня 2014 року ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Згідно з вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, будучи раніше засудженим за хуліганство,

02 травня 2014 року приблизно о 02.50 год. у стані алкогольного сп'яніння біля кафе-бару «Зодіак», розташованого по вул. Леніна, 11 у м. Баранівці, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи зухвало, прагнучи явно показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, моральності і добропристойності, зневажливо ставлячись до спокою громадян, підійшов до групи громадян та одному з них - ОСОБА_8 - безпричинно приставив до шиї небезпечну бритву для гоління, маючи на меті застосування до останнього психічного насильства шляхом погрози заподіяння тілесних ушкоджень. Однак був знешкоджений ОСОБА_9, вчиняючи при цьому останньому опір шляхом намагання звільнитися та висловлюючи погрози щодо ОСОБА_8 та самого ОСОБА_9

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2014 року цей вирок районного суду змінено та виключено з його мотивувальної частини вказівку про повторність як обставину, що обтяжує покарання, вказівку про вчинення ОСОБА_7 опору громадянам, які припинили хуліганство, а також про застосування предмета, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для заподіяння тілесних ушкоджень як кваліфікуючі ознаки злочину, передбаченого ст. 296 КК України.

Дії ОСОБА_7, перекваліфіковано з ч. 4 на ч. 3 ст. 296 КК України і призначено йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 29 січня 2014 року ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці.

У решті вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв'язку з неправильним застосуванням закону України

про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Захисник у своїй касаційній скарзі стверджує, що в діях ОСОБА_7 взагалі відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України, оскільки ці дії не можна характеризувати як вчинені з особливою зухвалістю, і просить скасувати оскаржувані судові рішення, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи, наведені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу прокурора слід задовольнити, а скаргу захисника задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто, під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

Проте суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу щодо ОСОБА_7, наведених вимог процесуального закону не дотримався.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого саме ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки органами досудового слідства було встановлено, що він вчиняв хуліганські дії із застосуванням предмета, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для заподіяння тілесних ушкоджень.

Виходячи з положень кримінального закону спеціально пристосованими для заподіяння тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час безпосереднього вчинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими - предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети.

При цьому, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення хуліганства із застосуванням предмета, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для заподіяння тілесних ушкоджень, слід враховувати, що ця ознака має місце в тих випадках, коли винний за допомогою цього предмета завдав чи намагався завдати тілесних ушкоджень, або коли використання цього предмета під час вчинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя й здоров'я громадян.

Згідно з ухвалою апеляційного суду дії ОСОБА_7 було перекваліфіковано з ч. 4 на ч. 3 ст. 296 КК України, оскільки з кваліфікації дій засудженого було виключено наведену кваліфікуючу ознаку. Такого рішення суд дійшов, встановивши, що у справі немає достатніх доказів, які би спростовували показання ОСОБА_7 про те, що небезпечну бритву він носив без мети завдання тілесних ушкоджень, а лише як засіб гоління, який він забув викласти з одягу.

Однак таке рішення апеляційного суду не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки його прийнято без аналізу всіх обставин справи у сукупності з положеннями закону України про кримінальну відповідальність, які визначають кваліфікацію протиправних дій, вчинених проти громадського порядку та моральності.

Зокрема, як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_7 ставилось у вину використання предмету не тільки заздалегідь заготовленого, а й спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень. При цьому наведені кваліфікуючі ознаки, відповідно до положень кримінального закону є самостійними, і виключення однієї не тягне за собою неможливість кваліфікувати дії винної особи за іншою.

Незважаючи на це суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про відсутність наведеної кваліфікуючої ознаки, не обгрунтував його в частині чому небезпечну бритву, якою користувався ОСОБА_7 в ході вчинення протиправних дій, не можна вважати спеціально пристосованим предметом для заподіяння тілесних ушкоджень під час вчинення хуліганства, особливо з огляду на те, що ОСОБА_7 приставив її до горла потерпілого.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали апеляційного суду через порушення норм процесуального закону.

Таким чином, з огляду на наведене оскаржувану ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, перевірити всі доводи, наведені в поданих апеляційних скаргах, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв'язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Оскільки ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню через порушення норм процесуального закону, а захисник у своїй апеляційній скарзі наводив доводи, аналогічні доводам його касаційної скарги про відсутність в діях його підзахисного складу кримінального правопорушення, то їх належить перевірити під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задовольнити, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня

2014 року за обвинуваченням ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11ОСОБА_12