Справа № 462/8095/13-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2015 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001810 від 12.06.2013 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, вищою освітою, непрацюючого, розлученого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 11.06.2013 року близько 17.00 год., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 на грунті тривалого конфлікту з потерпілою ОСОБА_6 , маючи умисел на заподіяння умисного тілесного ушкодження, наніс їй удари по обличчю, голові та тулубу, спричинивши останній тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №244/2013 від 12.06.2013 року відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_4 , своїми умисними діями, вчинив умисне легке тілесне ушкодження, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та просить звільнити його від відбування покарання в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки кримінальне правопорушення вчинене ним 11.06.2013 року, тобто пройшло більше 2 років з моменту вчинення ним кримінального правопорушення.

Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у скоєнні умисного легкого тілесне ушкодження, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який у відповідності до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, обставини вчинення злочину, наслідки від вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, раніше не судимий, за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, а також те, що обвинувачений в судовому засіданні визнав вину та щиро розкаявся у вчиненому та інші в сукупності обставини, які характеризують особу винного

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України є: щире каяття та сприяння слідству у розкритті даного злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд також бере до уваги думку потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 , які в судових дебатах заперечили проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а також заперечили проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді громадських робіт в межах санкції ч.1 ст.125 КК України.

Разом з тим, оскільки кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим за ст.125 ч.1 КК України відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості, та з урахуванням ст.ст.74 ч.5, 49 КК України суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно звільнити від відбування визначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності передбачених ст.49 КК України, так як з моменту вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України пройшло більше двох років.

Зазначене на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і захистом інтересів потерпілої.

Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 майнової шкоди у сумі 400 грн. та моральної шкоди у сумі 8000 грн., суд приходить до висновку, що такий слід задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності його йоговини.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.92р., із подальшими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Однак, суд критично оцінює докази позивача з приводу заподіяння їй майнової шкоди у розмірі 400 грн., оскільки на підтвердження своїх витрат позивачем додано ряд квитанцій (а.с. 10 ), однак, не представлено суду скерування та рецепт лікаря на придбання даних медичних засобів, а тому не можливо з`ясувати, чи придбання цих ліків зумовлено завданими обвинуваченим тілесними ушкодженнями. У зв`язку із цим у позові у частині стягнення майнових витрат слід відмовити.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, який спричинив легкі тілесні ушкодження, що призвело до душевних страждань потерпілого ОСОБА_6 , у судовому засіданні доведена.

В даному випадку, вимогу щодо стягнення моральної шкоди, потерпіла обґрунтовує тим, що така шкода завдана їй внаслідок отримання тілесних ушкоджень та полягає у переживаннях, душевному болю та моральних страждань у зв`язку із цим, відмічає, що обвинувачений наніс їй тілесні ушкодження в присутності дитини, що довгий час через зовнішні прояви ушкоджень не мала можливості працювати, це призводило до нових переживань.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнала потерпіла, зазнавши тілесних ушкоджень, їх тривалість, та приходить до висновку про задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_4 повністю, а саме в розмірі 8000 грн.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 8000 (вісім тисяч) гривень моральної шкоди.

В решті цивільного позову відмовити.

Речові докази відсутні.

Витрати на залучення експерта - відсутні.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1