УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду
України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Міщенка С. М.,

суддів: Сахна Р. І.,
Крещенка А. М.,

за участю

прокурора Парусова А. М.,

захисників : ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3,

засуджених: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні
кримінальну справу за касаційними
скаргами захисників ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_1 та засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_6 на
вирок Московського районного суду м.
Харкова від 22 грудня 2011 року та ухвалу
Апеляційного суду Харківської області
від 26 грудня 2013 року.

Вироком Московського районного суду
м. Харкова від 22 грудня

2011 року засуджено:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, такого, що судимості не має,

до покарання у виді позбавлення волі:
за ч. 5 ст. 185 КК - на строк 8 років із
конфіскацією майна, яке є його
власністю; за ч. 5 ст. 186 КК - на строк

9 років із конфіскацією майна, яке є
його власністю; за ч. 4 ст. 187 КК - на строк
10 років із конфіскацією майна, яке є
його власністю.

На підставі ст. 70 КК за
сукупністю злочинів ОСОБА_4 остаточно
визначено покарання у виді позбавлення
волі на строк 10 років із конфіскацією
майна, яке є його власністю.

За ч. 3 ст. 209 КК ОСОБА_4
виправдано за відсутністю в його діях
складу злочину.

Із обвинувачення
ОСОБА_4 виключено обвинувачення за ч. 3

ст. 146 КК як зайве;

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина
України, раніше судимого, останнього
разу - вироком Буринського районного
суду Сумської області від 19 квітня 2005
року за ч. 3 ст. 390 КК та за сукупністю
вироків до покарання у виді
позбавлення волі на строк 3 роки,

до покарання у виді позбавлення волі:
за ч. 5 ст. 185 КК - на строк 8 років із
конфіскацією майна, яке є його
власністю; за ч. 5 ст. 186 КК - на строк

9 років із конфіскацією майна, яке є
його власністю; за ч. 4 ст. 187 КК - на строк
10 років із конфіскацією майна, яке є
його власністю.

На підставі ст. 70 КК за
сукупністю злочинів ОСОБА_6 остаточно
визначено покарання у виді позбавлення
волі на строк 10 років із конфіскацією
майна, яке є його власністю.

За ч. 3 ст. 209 КК ОСОБА_6
виправдано за відсутністю в його діях
складу злочину.

Із обвинувачення
ОСОБА_6 виключено обвинувачення за ч. 3

ст. 146 КК як зайве;

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина
України, такого, що судимості не має,

за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді
позбавлення волі на строк 9 років із
конфіскацією майна, яке є його
власністю.

Із обвинувачення
ОСОБА_9 виключено обвинувачення за ч. 2

ст. 146 КК як зайве;

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина
України, раніше судимого вироком
Номосковського міського суду

м. Дніпропетровська від 21 листопада 1997
року за сукупністю злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 144, ч. 1 ст. 222 КК 1960
року до покарання у виді позбавлення
волі на строк 8 років, 20 січня 2005 року
звільненого по відбуттю строку,

за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді
позбавлення волі на строк 9 років із
конфіскацією майна, яке є його
власністю.

Із обвинувачення ОСОБА_5 виключено
обвинувачення за ч. 2 ст. 146 КК як зайве.

Цим же вироком засуджено також
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, судові рішення щодо
яких у касаційному порядку не
оскаржувались.

Ухвалою Апеляційного
суду Харківської області від 26 грудня
2013 року апеляції учасників судового
розгляду залишено без задоволення. У
порядку, передбаченому ст. 365 КПК 1960
року вирок місцевого суду в частині
призначення покарання засудженим
ОСОБА_9 та ОСОБА_5 змінено та ухвалено
кожному зменшити покарання за ч. 4 ст. 187
КК до 8 років позбавлення волі з
конфіскацією майна, яке є власністю
кожного. В порядку, передбаченому
статтями 409, 411 КПК 1960 року
запропоновано місцевому суду вирішити
питання про судові витрати по справі
відповідно до ст. 91 КПК

1960 року. В решті вирок місцевого суду
залишено без зміни.

За вироком місцевого суду ОСОБА_10,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та
ОСОБА_11 визнано винними у вчиненні
злочинів проти власності за наступних
обставин.

На початку вересня 2009 року ОСОБА_10
для вчинення нападів на іноземних
громадян, які проживали на території м.
Харкова та займались реалізацією
товарів на ТЦ «Барабашова» у вказаному
місті, створив і очолив організовану
злочинну групу до складу якої увійшли
ОСОБА_4 та

ОСОБА_6, а також склав план вчинення
злочинів, розподілив функції учасників
групи для його реалізації.

У середині 2009 року для вчинення
злочинів ОСОБА_6 залучив ОСОБА_9, ОСОБА_11
та ОСОБА_5

07 вересня 2009 року приблизно о 21.00 год.
ОСОБА_10 повторно з корисливого мотиву у
складі організованої групи разом із
ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які залишилися на
вулиці спостерігати за оточуючою
обстановкою, відповідно до
розробленого плану проник до квартири
АДРЕСА_1, звідки таємно викрав належне
ОСОБА_12 майно на загальну суму 43 418 грн,
що є значною шкодою.

19 жовтня 2009 року приблизно о 22.00 год.
ОСОБА_10 разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а
також із двома невстановленими в ході
досудового слідства особами
відповідно до розробленого плану
проникли до під'їзду будинку АДРЕСА_2,
де на сходовому майданчику сьомого
поверху застосували насильство, яке не
було небезпечним для життя й здоров'я
потерпілих, і відкрито викрали належне
останнім майно: ОСОБА_18 - 3000 грн та 200
дол. США, що відповідно до курсу
Національного банку України становило
1594 грн, а також інше майно, яке не мало
матеріальної цінності для потерпілої;
ОСОБА_19 - 200 грн, а також інше майно, що не
маєло матеріальної цінності для
потерпілого.

У середині жовтня 2009 року ОСОБА_10
разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_6, визначив
об'єкт вчинення злочину - ювелірний
магазин «Золотой век» по просп. М.
Жукова, 2/144 у м. Харкові. Для вчинення
злочину ОСОБА_6 залучив ОСОБА_9 та
ОСОБА_5

23 жовтня 2009 року приблизно о 20.30 год.
ОСОБА_10 відповідно до розробленого
плану, будучи обізнаним, що ключі від
приміщення ювелірного магазину
знаходяться у старшого продавця
ОСОБА_13, разом із

ОСОБА_4 на автомобілі марки «Nissan Mikra»
(реєстр. № НОМЕР_3) приїхали до місця
проживання останньої - будинку АДРЕСА_3,
біля якого у автомобілі марки «Mercedes-Benz S
500» (реєстр. № НОМЕР_2) знаходились
ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_14

Цього ж дня приблизно о 20.45 год.
ОСОБА_5, котрий у районі вказаного
будинку спостерігав за ОСОБА_13, діючи
відповідно до розробленого плану,
застосувавши фізичне насильство, напав
на жінку, заштовхнув її в салон
автомобіля марки «Mercedes-Benz S 500», де

ОСОБА_6 накрив її голову тканиною та
разом із ОСОБА_5, погрожуючи
застосувати насильство небезпечне для
її життя та здоров'я, чинили на
потерпілу психологічний вплив. Після
чого, діючи відповідно до розробленого
плану, перевезли потерпілу до ТРК
«Україна», що знаходиться на
перехресті просп. 50 річчя ВДЛКСМ та
просп. Тракторобудівників у м. Харкові.

ОСОБА_13, сприймаючи реально загрозу
застосування до неї фізичного
насильства, повідомила нападникам про
спосіб відключення сигналізації
магазину та передала комплект ключів
від нього й сейфів. Крім того, тоді ж
нападники відкрито заволоділи
належним жінці майном на загальну суму
165 грн.

Далі ОСОБА_10 разом із ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 відповідно до розробленого
плану приїхали до ювелірного магазину
«Золотой век» за вищевказаною адресою,
де ОСОБА_10 та ОСОБА_6 залишилися на
вулиці спостерігати за оточуючою
обстановкою, а ОСОБА_4 проник до
приміщення ювелірного магазину, звідки
таємно викрав належне ОСОБА_15 майно на
загальну суму 2 154 476,5 грн, що є особливо
великим розміром.

Після чого, за вказівкою ОСОБА_10,
ОСОБА_9 та

ОСОБА_5 висадили ОСОБА_13 біля будинку №
59 по просп. 50 річчя ВДЛКСМ у м. Харкові.

На початку січня 2010 року ОСОБА_10
разом із ОСОБА_4 визначили об'єкт
вчинення злочину - ювелірний магазин
«Золотий стрілець» по вул. Героїв
Праці, 26а у м. Харкові. Для вчинення
злочину ОСОБА_9 залучив ОСОБА_11

12 січня 2010 року приблизно о 19.00 год.
ОСОБА_10 відповідно до розробленого
плану, будучи обізнаним, що ключі від
приміщення ювелірного магазину
знаходяться у співробітника магазину
ОСОБА_17, на автомобілі марки «Infiniti FX 35»
(реєстр. ОСОБА_18) приїхав до будинку № 79
б по

вул. Гв. Широнінців у м. Харкові, біля
якого у автомобілі марки «Mercedes-Benz S 500»
(реєстр. № НОМЕР_2) знаходились ОСОБА_4,
ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_11

Цього ж дня приблизно о 19.30 год.
ОСОБА_11, котрий у районі вказаного
будинку спостерігав за ОСОБА_17, діючи
відповідно до розробленого плану,
застосувавши фізичне насильство, напав
на жінку, заштовхнув її в салон
автомобіля марки «Mercedes-Benz S 500», де

ОСОБА_4 закрив руками очі та рот і
накрив голову жінки капюшоном, після
чого перевезли потерпілу до магазину
«Золотий стрілець». ОСОБА_17, сприймаючи
реально загрозу застосування до неї
фізичного насильства, повідомила
нападникам про спосіб відключення
сигналізації магазину та передала
комплект ключів від магазину й сейфів.

Далі ОСОБА_10 разом із ОСОБА_4
відповідно до розробленого плану
приїхали до ювелірного магазину
«Золотий стрілець» за вищевказаною
адресою. Відповідно до плану ОСОБА_9 та
ОСОБА_11, утримуючи ОСОБА_17, залишилися в
автомобілі марки «Mercedes-Benz S 500»
спостерігати за оточуючою обстановкою,
щоб у разі чого повідомити про
сторонніх осіб ОСОБА_10 та ОСОБА_4, а
останній пройшов до приміщення
ювелірного магазину.

Однак, оскільки в районі магазину
знаходились сторонні особи,

ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_4, ОСОБА_9 та
ОСОБА_11 про перенесення дати вчинення
злочину.

Тоді ж приблизно о 21.00 год. ОСОБА_9 та
ОСОБА_11 висадили з автомобіля ОСОБА_17, а
приблизно о 22.00 год. працівниками
міліції затримали співучасників
вчинення злочину.

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_4, посилаючись на однобічність і
неповноту досудового та судового
слідства, істотне порушення
кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування
кримінального закону, а також на
невідповідність призначеного
покарання тяжкості злочину та особі
засудженого внаслідок суворості
просить постановлені у справі судові
рішення скасувати, а справу направити
на нове розслідування. Обґрунтовуючи
свої вимоги, засуджений наводить
доводи про неправильну кваліфікацію
його дій за ч. 4 ст. 187 КК по епізоду
розбійного нападу на ОСОБА_17 від 12
січня 2010 року, а також доводи про те, що
місцевий суд поверхнево розглянув
справу, дав неправильну оцінку
зібраним доказам у справі, а призначене
йому покарання є занадто суворим.

У касаційній скарзі захисник
засудженого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_1,
посилаючись на однобічність і
неповноту досудового та судового
слідства, істотне порушення
кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування
кримінального закону, а також на
невідповідність призначеного
покарання тяжкості злочину та особі
засудженого ОСОБА_4 внаслідок
суворості просить постановлені у
справі судові рішення скасувати, а
справу направити на нове
розслідування. Обґрунтовуючи свої
вимоги, захисник наводить доводи про
неправильну кваліфікацію дій його
підзахисного за кваліфікуючою ознакою
«вчинення злочинів організованою
групою», заперечує причетність ОСОБА_4
до вчинення злочинів, передбачених ч. 5
ст. 185, ч. 5 ст. 186 КК, а також доводи про те,
що призначене ОСОБА_4 покарання є
занадто суворим.

У змінах до касаційної скарги
захисник засудженого ОСОБА_4 - адвокат
ОСОБА_1 просить ухвалу апеляційного
суду змінити, призначити засудженому
ОСОБА_4 основне покарання із
застосуванням ст. 69 КК

У касаційній скарзі захисник
засудженого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8,
посилаючись на невідповідність
призначеного покарання тяжкості
злочину та особі засудженого внаслідок
суворості просить урахувати
обставиною, що пом'якшує покарання -
щире каяття у вчиненому, внаслідок чого
ухвалу апеляційного суду змінити,
застосувати до ОСОБА_5 положення ст. 69
КК. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник
указує на те, що апеляційний суд,
пом'якшуючи її підзахисному покарання
не повною мірою врахував те, що ОСОБА_5
один епізод вчинення, не входив до
складу організованої групи, брав
участь у вчиненні одного епізоду
вчинення злочину, його роль, а також
дані про особу ОСОБА_5

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_6, посилаючись на однобічність і
неповноту досудового та судового
слідства, просить постановлені у
справі судові рішення скасувати, а
справу щодо нього закрити. На думку
засудженого, матеріали кримінальної
справи не містять доказів на
підтвердження його причетності до
вчинення злочинів.

У змінах до касаційної скарги та
поясненнях до неї засуджений ОСОБА_6
просить урахувати його стан здоров'я,
визнання винуватості, дані про особу,
наявність на його утриманні
малолітньої дитини та непрацездатної
матері й застосувати до нього
положення ст. 69 КК

Захисник засудженого
ОСОБА_9 - ОСОБА_7 також подав до
касаційного суду касаційну скаргу на
ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_9
Однак до початку розгляду справи, до
суду касаційної інстанції від
захисника ОСОБА_7 надійшов погоджений
із засудженим відклик касаційної
скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засуджених та захисників, які кожен
окремо підтримали свої касаційні
скарги та зміни до них, думку прокурора,
який вважав касаційні скарги
безпідставними, а постановлені у
справі судові рішення законними та
обґрунтованими, перевіривши матеріали
справи, обговоривши наведені в скаргах
доводи, колегія суддів дійшла такого
висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК 1960 року
при вирішенні питань про наявність
підстав для зміни або скасування
судового рішення суд касаційної
інстанції має керуватися статтями 370-372
цього Кодексу. Згідно із зазначеною
нормою кримінально-процесуального
закону підставами для зміни або
скасування судових рішень у
касаційному порядку є лише істотні
порушення вимог
кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування
кримінального та невідповідність
призначеного покарання ступеню
тяжкості злочину й особі засудженого.

Як видно зі змісту касаційних скарг
учасників судового розгляду, вони
фактично посилаються на однобічність і
неповноту судового слідства, а також на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
визначення яких дано у статтях 368 та 369
КПК 1960 року, тоді як перевірку цих
обставин до повноважень касаційного
суду законом не віднесено.

Як вбачається з матеріалів
кримінальної справи, висновок суду про
те, що ряд злочинів ОСОБА_10 вчинив як
організатор та керівник організованої
групи, до якої входили ОСОБА_6 та ОСОБА_4
за обставин, установлених судом і
детально викладених у вироку,
ґрунтується на досліджених у судовому
засіданні доказах є правильним,
оскільки з вказаних матеріалів
вбачається, що зазначені особи,
попередньо об'єднавшись із метою
вчинення корисливих злочинів у період
із вересня 2009 року по січень 2010 року
вчиняли злочини за єдиним планом, при
цьому кожний з учасників групи чітко
виконував свої функції.

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про те,
що ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вчинили ряд
злочинів у складі організованої групи,
оскільки в ході судового розгляду
справи було підтверджено основні
ознаки такої групи: її кількісний
склад, попередня її зорганізованість
(до початку вчинення злочинів), мета
утворення (вчинення злочинів),
стійкість, стабільність та
згуртованість учасників, наявність
єдиного плану з розподілом функцій
учасників групи. Тому колегія суддів,
погоджуючись із цим висновком, не
знаходить підстав для скасування
судових рішень та направлення справи
на нове розслідування, про що просять у
касаційних скаргах захисник ОСОБА_1 і
засуджені ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Дії ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за
кваліфікуючою ознакою «вчинення
злочинів організованою групою»
кваліфіковані правильно.

Суд апеляційної інстанцій,
перевіряючи дану кримінальну справу в
апеляційному порядку, доводи поданих
на вирок суду першої інстанції
апеляцій учасників судового розгляду
про неправильну кваліфікацію дій
засуджених за кваліфікуючою ознакою
«вчинення злочинів організованою
групою», належним чином проаналізував
та прийняв відповідне рішення про
залишення апеляцій без задоволення,
яке є достатньою мірою вмотивоване.
Свої висновки, з якими погоджується
колегія суддів із цього питання, суд
належним чином умотивував. Вони
підтверджені доказами, які суд
апеляційної інстанції ретельно
перевірив і належним чином оцінив.

Разом з тим, відповідно до ст. 65 КК суд
призначає покарання, враховуючи
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу винного, а також обставини, що
пом'якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначено покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів справи,
місцевий суд визнав винуватим ОСОБА_4 у
вчиненні інкримінованих йому злочинів
і призначив йому остаточне покарання у
виді позбавлення волі строком на 10
років із конфіскацією майна, яке є його
власністю, ОСОБА_5 - у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 4 ст. 187 КК і призначив
покарання у виді позбавлення волі на
строк 9 років із конфіскацією майна, яке
є його власністю. Суд другої інстанції
при розгляді справи в апеляційному
порядку дійшов висновку про можливість
зменшення призначеного ОСОБА_5
покарання до мінімального,
встановленого санкцією ч. 4 ст. 187 КК.
Свій висновок обґрунтував тим, що,
призначаючи покарання, місцевий суд не
врахував всіх обставин справи,
кількість епізодів злочинної
діяльності та роль ОСОБА_5 у вчиненні
злочину. Рішення суду першої інстанції
щодо ОСОБА_4 залишив без змін. З такими
рішеннями судів щодо даних засуджених
погоджується і колегія суддів.

На думку колегії суддів доводи
касаційної скарги засудженого

ОСОБА_6 про невідповідність
призначеного судом покарання ступені
тяжкості злочину та особі засудженого
внаслідок суворості є такими, що
заслуговують на увагу.

При призначенні ОСОБА_6
покарання суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, не в повній мірі
врахував те, що він позитивно
характеризується за постійним місцем
проживання, працевлаштований, має
малолітню дитину та непрацездатну
матір. Крім того, як убачається зі
змісту змін та доповнень до касаційної
скарги ОСОБА_6, він визнав свою
винуватість і щиро розкаявся у
вчиненому. Наведені обставини колегія
суддів вважає за можливе визнати
такими, що пом'якшують покарання.
Обставин, які обтяжують покарання не
встановлено.

Враховуючи
вищевикладене, за наявності
вищенаведених обставин, які
пом'якшують покарання, знижують
ступінь тяжкості вчиненого злочину, з
урахуванням особи винного колегія
суддів вважає можливим пом'якшити
ОСОБА_6 основне покарання, призначене
за ч. 5 ст. 185; ч. 5 ст. 186; ч. 4

ст. 187 КК. При цьому підстав для
застосування ст. 69 КК колегія суддів не
знаходить.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
би були безумовною підставою для
скасування судових рішень у справі, не
встановлено.

Враховуючи наведене і керуючись
статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15
розділу XI Перехідних положень КПК 2012
року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_4
та його захисника ОСОБА_1, засудженого
ОСОБА_5 залишити без задоволення, а
вирок Московського районного суду м.
Харкова від 22 грудня

2011 року та ухвалу Апеляційного суду
Харківської області від 26 грудня 2013
року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без
зміни.

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6
задовольнити частково. Вказані рішення
щодо ОСОБА_6 змінити.

Пом'якшити основне покарання ОСОБА_6
за ч. 5 ст. 185 КК до

7 років позбавлення волі ; за ч. 5 ст. 186 КК
до 8 років позбавлення волі ; за

ч. 4 ст. 187 КК до 8 років 6 місяців
позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК за
сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначити
остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 8 років 6 місяців із
конфіскацією майна, яке є його
власністю.

Судді:

С. М. Міщенко Р. І. Сахно А. М. Крещенко

8

№5-2634км14

Категорія: ч. 4 ст. 187 КК Головуючий у
першій інстанції: Поліщук Т. В.

Головуючий у апеляційній інстанції:
Щебетун Л. М.

Доповідач у касаційній інстанції:
Сахно Р. І.