У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Верещак В.М.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Мороза М.А.

розглянула
у судовому засіданні 25 жовтня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційними скаргами захисників ОСОБА_1. та ОСОБА_2 на постановлені щодо ОСОБА_3. та ОСОБА_4.
судові рішення.

Вироком
Садгірського районного суду м. Чернівців від 30 липня 2004 року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Бузовиця Кельменського району Чернівецької
області, не судимого,

засуджено за ч. 5 ст. 186 КК України із застосуванням ст.
69 КК України на 5
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за
ст. 356 КК України на 3 місяці арешту, а на підставі ст. 70 КК України
остаточно визначено 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є
його власністю;

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

уродженця с. Бузовиця Кельменського району

Чернівецької області, не судимого,

засуджено
за ч. 5 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі
з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Чернівецької області від 9 листопада 2004 року вирок
залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних
справах Верховного Суду України від 23 лютого 2006 року зазначену ухвалу
скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Чернівецької області від 27 червня 2006 року вирок
залишено без зміни.

За
вироком суду ОСОБА_3. визнано винним у тому, що він у період з 25 по 29 січня 2003 року, будучи фактично у
стадії розлучення зі своєю дружиною ОСОБА_5, діючи самовільно всупереч
установленому законом порядку, із корисливих мотивів, скориставшись наявними у
нього ключами, проник в орендоване нею як приватним підприємцем приміщення по
АДРЕСА_1, звідки вивіз готову продукцію, вироблену нею й її трудовим
колективом, матеріали та фурнітуру для виробництва, спричинивши ОСОБА_5 значну
матеріальну шкоду на суму 107 075 грн. 40 коп.

Крім того, 24 березня 2003 року ОСОБА_3. та ОСОБА_4. за
попередньою змовою між собою, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для
життя та здоров'я ОСОБА_6., не звертаючи увагу на заперечення та опір
потерпілої, проникли у її торгівельний павільйон НОМЕР_1 на Калинівському ринку
у м. Чернівцях, звідки відкрито викрали
майно, спричинивши ОСОБА_6. значну матеріальну шкоду на суму 38 942 грн.
09 коп.

У касаційних скаргах захисник ОСОБА_1. в інтересах
засудженого ОСОБА_3. та захисник ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_4. посилаються на однобічність і неповноту досудового та
судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи,
відсутність складу злочинів. Вважають, що їх вина у вчиненні злочинів
матеріалами справи не доведена; висновок аудиторської перевірки, показання
свідка ОСОБА_7. та інші докази є недопустимими. Стверджують, що у ОСОБА_6. засуджені забрали
товар законно на підставі написаної нею розписки, вилучене майно є спільною
сумісною власністю ОСОБА_3. та ОСОБА_5., які разом займалися підприємницькою
діяльністю. Указують, що апеляційний суд не
виконав указівок Верховного Суду України щодо належного дослідження усіх
доводів апеляцій. Просять скасувати постановлені щодо засуджених судові рішення
і закрити справу за п. 2 ст. 6 КПК України за відсутністю у їх діях складу
злочину.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Посилання у касаційних скаргах захисників ОСОБА_2 та ОСОБА_1. на однобічність і неповноту досудового та
судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи,
були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанції, та їм дана
належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 398 КПК України вони перегляду в
касаційному порядку не підлягають. Отже, при розгляді доводів касаційних скарг
колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

З вироку вбачається, що висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_3. та ОСОБА_4. у вчиненні зазначених злочинів ґрунтується на
сукупності зібраних у справі доказів і є правильним.

Доводи у скаргах захисників
ОСОБА_1. та ОСОБА_2про те, що ОСОБА_3. діяв на
законних підставах щодо спільного із дружиною майна, а ОСОБА_4. за епізодом із потерпілою ОСОБА_6. лише стояв поряд із
контейнером і ніяких дій, спрямованих на заволодіння майном, не вчиняв,
необґрунтовані і спростовуються розглянутими у судовому засіданні доказами.

Так, самі засуджені ОСОБА_3.
та ОСОБА_4. не заперечували фактів вилучення
ними майна, зазначаючи при цьому, що діяли законно стосовно майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3. та ОСОБА_5.

З показань потерпілої ОСОБА_5.
убачається, що вона зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності,
отримала патент на торгівельну діяльність, має свідоцтво про сплату єдиного
податку, рішення та дозвіл Чернівецької міської ради про відкриття нею ательє
по виготовленню швейних виробів. Її колишній чоловік був вписаний у торговий
патент до кінця 2002 року як особа, що перебуває з нею у трудових відносинах.
Товар під реалізацію вона не дає, ОСОБА_6. за
поставлену їй продукцію повністю розрахувалась.
Злочини ІНФОРМАЦІЯ_3 вчинено за обставин, наведених у вироку.

Ці її показання узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_6. про те, що брати ІНФОРМАЦІЯ_3 прийшли до її
торговельного павільйону і, не зважаючи на її заперечення, штовхаючи її у
грудну клітину, забрали товар, вироблений ОСОБА_5, за який вона з ОСОБА_5 розрахувалась. Від одного з поштовхів
вона упала й отримала тілесні ушкодження.

Твердження у касаційних скаргах про те, що ОСОБА_6.
підписала розписку, що вона отримала у ОСОБА_3. під реалізацію товар на суму 23
200 грн., перевірялись судом і не знайшли свого підтвердження.

Зазначені докази узгоджуються між собою та іншими
доказами у справі. Зокрема, вони підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_7.,
ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10. та інших, протоколами огляду місця події,
відтворення обстановки та обставин події, обшуку та вилучення речей, висновками
аудиторської перевірки, судово-медичного експерта та іншими матеріалами справи.

Відповідно до положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України та
роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня
1998 року “Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України”, ст. 61 Сімейного кодексу України, майно від зайняття підприємницької
діяльності не відноситься до спільної сумісної власності подружжя.

Отже, посилання у скаргах захисників ОСОБА_1.
та ОСОБА_2 на те, що майно, яким заволоділи
засуджені, було спільною сумісною власністю подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
безпідставні.

Тому правильність застосування судом кримінального закону - кваліфікація дій
засуджених ОСОБА_3. за ч. 5 ст. 186, ст.
356 КК України та ОСОБА_4. за ч. 5 ст. 186 КК України сумнівів не викликає.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень
кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування постановлених у
справі судових рішень.

Твердження у касаційних скаргах захисників про те, що апеляційний суд не виконав указівок Верховного
Суду України, викладених в ухвалі від 23 лютого 2006 року, безпідставні.

Так, Верховний Суд України скасував ухвалу
апеляційного суду Чернівецької області від 9 листопада 2004 року з підстав
невідповідності її вимогам ст. 377 КПК України. Зокрема, у цій ухвалі не
наводилися доводи апеляцій засуджених та їх захисників, а лише їх прохання, не
зазначалося докладних мотивів прийнятого рішення та підстав, через які доводи
апеляцій визнано необґрунтованими, значна частина доводів залишилася поза
увагою.

Повторний апеляційний розгляд справи проведений з
дотриманням вимог кримінально-процесуального закону. Усі наведені засудженими
та їх захисниками в апеляціях доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам
касаційних скарг, належним чином перевірено й спростовано. Ухвала апеляційного
суду від 27 червня 2006 року відповідає вимогам ст. 377 КПК України.

При призначенні засудженим покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК
України, врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених ними
злочинів, дані про їх особу, обставини справи, які впливають на ступінь їх
відповідальності, і обрав ОСОБА_3 та ОСОБА_4. покарання, яке є обґрунтованим,
необхідним та достатнім для виправлення засуджених та попередження нових
злочинів.

Цивільний позов вирішено відповідно до вимог закону, з
урахуванням усіх обставин справи.

Отже, передбачені ст. 398 ч. 1 КПК
України підстави для призначення справи щодо ОСОБА_3. та ОСОБА_4. до касаційного
розгляду відсутні.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

у
задоволенні касаційних скарг захисників ОСОБА_1. та ОСОБА_2 відмовити.

С у д д і :

Верещак В.М.
Лавренюк М.Ю.
Мороз М.А.