АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1179/15 Справа № 199/8803/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2015 року у кримінальному провадженні № 0001597, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 липня 2014 року, яким

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі, за ч.4 ст.187 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна, за ч.3 ст.289 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна.

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Донецька, громадянина України, із середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

27 жовтня 2006 року Калинінським районним судом м.Донецька за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі,

засуджено за ч.3 ст.187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна, за ч.2 ст.289 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на користь держави в рівних долях по 1179 грн. процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 2358, грн.72 коп.

Відповідно до вимог закону вирішено питання про долю речових доказів,

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком суду 12 липня 2014 року приблизно в період часу з 23.00 години до 24.00 години ОСОБА_9 разом із співучасниками ОСОБА_10 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою прибули за місцем мешкання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_5 , де, розподіливши ролі між співучасниками, перелізли через паркан домоволодіння та проникли на територію подвір`я. ОСОБА_10 згідно з відведеною йому роллю у вчиненні кримінальних правопорушень за допомогою драбини та ножа викрутив з вентиляційного вікна ванної кімнати шуруп, в результаті чого вікно впало. Від шуму прокинулись мешканці будинку ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і останній відчинив двері та вийшов на подвір`я. В цей момент ОСОБА_9 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, разом, виходячи за межі раніше обумовленого з ОСОБА_10 злочинного наміру, при ексцесі виконавця, із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, з метою спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень та подолання опору напали на останнього. При цьому ОСОБА_9 умисно наніс потерпілому ОСОБА_13 правою рукою, зжатою в кулак, один удар в область черева, а особа, матеріали відносно якої виділені, наніс ріками не менше п`яти ударів в область голови та обличчя та не менше п`яти ударів по тулубу та кінцівках потерпілого. Після чого ОСОБА_9 разом із особою, матеріали відносно якої виділені, липкою стрічкою зв`язали руки та ноги потерпілого ОСОБА_13 та разом затягли останнього до вітальні домоволодіння, де, поклавши на підлогу, додатково зв`язали руки потерпілого ременем. Своїми злочинними діями особа, матеріали відносно якої виділені, та ОСОБА_9 спричинили потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: синця у лівій лобній ділянці, синця на верхній губі праворуч, синця на нижній губі (з 5-ма ранами на тлі), масивного крововиливу у товщі м`яких покривних тканин голови, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою, перелому 7-11 ребер праворуч від задньо-пахової до лопаткової лінії з крововиливом в міжреберних м`язах, подряпин на лівій гомілці, садна на грудній клітині ліворуч, у правій лопатковій ділянці тулуба та правому ліктьовому суглобі. Смерть потерпілого наступила на місці в період часу з 01 години 35 хвилин до 03 години 35 хвилин 13 липня 2014 року від внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливу під м`яку мозкову оболонку, котра ускладнилася розвитком набряку головного мозку.

В цей час ОСОБА_10 , діючи разом з співучасниками злочину, через відкриті двері домоволодіння по АДРЕСА_5 незаконно проник у житловий будинок та із застосуванням ножа напав на потерпілу ОСОБА_12 , яка знаходилась у великій кімнаті будинку, та, погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, провів потерпілу до спальної кімнати, де посадив на диван, зв`язав руки мотузкою та почав вимагати у потерпілої цінні речі, які знаходились у домоволодінні.

Після того, як ОСОБА_9 і особа, матеріали відносно якої виділені, зв`язали ОСОБА_13 і затягли його до домоволодіння, вони приєднались до ОСОБА_10 , діючи разом, умисно застосовуючи фізичну силу, утримуючи за плечі потерпілу ОСОБА_12 , причиняючи легкі тілесні ушкодження, натягнули на її голову наволочку та, продовжуючи погрожувати застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, вимагали від неї цінні речі, які знаходились у домоволодінні, при цьому особа, матеріали відносно якого виділені, умисно нанесла потерпілій один удар рукою у нижню частину бокової поверхні тулуба. В результаті злочинних дій згідно з висновком експерта № 2590е від 16.07.2014 року за результатами судово-медичної експертизи потерпілій ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: двох синців на задній поверхні правого плеча у верхній третині та на передньо-внутрішній поверхні лівого плеча у верхній третині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Після чого, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і особа, матеріали відносно якої виділені, заволоділи особистим майном потерпілої ОСОБА_12 , а саме: мобільним телефоном марки «Самсунг» вартістю 1 100 грн., золотим ланцюгом вартістю 3 500 грн. із ладанкою вартістю 1 000 грн., золотими сережками вартістю 1 500 грн., золотою каблучкою вартістю 2 000 грн., золотою каблучкою вартістю 3 000 грн., грошима в розмірі 300 грн., на загальну суму 25 900 грн. А також особистим майном потерпілого ОСОБА_13 , а саме: мобільним телефоном марки «Нокія» вартістю 500 грн., плазмовим телевізором марки «LG» вартістю 9 000 грн., золотим ланцюгом вартістю 4 000 грн., золотим хрестом вартістю 8 000 грн., декоративним кинджалом, ключами та технічним паспортом від автомобіля марки «Мерседес-Бенц» д/н НОМЕР_1 , що не представляють майнової цінності, на загальну суму 21 500 грн.

Після чого, ОСОБА_9 і особа, матеріали відносно якої виділені, за попередньою змовою з ОСОБА_10 незаконно заволоділи транспортним засобом - автомобілем марки «Мерседес-Бенц» д/н НОМЕР_1 , ринковою вартістю 125 143 грн. 69 коп., що належить ОСОБА_13 , в який поклали перелічене вище майно потерпілих та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись чужим майном на власний розсуд.

На вирок суду подано апеляції:
Обвинувачений ОСОБА_10 просить пом`якшити призначене покарання, знизивши його до 7 років позбавлення волі. Зазначає, що повністю визнав вину та щиро розкаявся у скоєному злочині, має на утриманні малолітнього сина 2014 року народження та хворого батька, сам хворіє на туберкульоз. У зв`язку з початком війни вимушений був з сім`єю виїхати з Донецька. Пішов на злочин через необхідність утримувати сім`ю, про що зараз жалкує. Наголошує на тому, що нікого не вбивав.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі ставить питання про пом`якшення покарання та призначення мінімального терміну покарання, оскільки повністю визнав вину та щиро розкаявся у скоєному злочині, раніше не судимий, мав місце роботи і працював, має на утриманні неповнолітнього сина 2008 року народження та хвору мати, яка є інвалідом другої групи.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_9 більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі. Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені санкціями ч.2 ст.121, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості, оскільки, на думку захисника, суд не достатньо врахував ту обставину, що обвинувачений раніше не притягався до кримінальної відповідальності, вину визнав та щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочинів, частково відшкодував завдану шкоду шляхом повернення викраденого майна. Він позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, яка буде рости та виховуватись без батька. Тому, на переконання захисника, призначення покарання з повною конфіскацією майна обвинуваченого ОСОБА_9 є недоцільним.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , які, кожен окремо, підтримали свої апеляційні скарги та просили пом`якшити призначене їм покарання, позицію захисника ОСОБА_11 , який з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, міркування захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_14 , думку прокурора ОСОБА_6 , яка просила відмовити у задоволенні апеляційних в скарг, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши надані матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , а також захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні зазначених злочинів за викладених у вироку обставин. Подія злочинів, доведеність винуватості та правильність кваліфікації судом за ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України злочинних дій ОСОБА_9 та за ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 289 КК України злочинних дій ОСОБА_10 у апеляційних скаргах не заперечуються.

Згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі у межах, передбачених санкціями частини 2 ст. 121, ч.4 ст. 187 КК України, та мінімальне покарання у вигляді позбавлення волі за ч.3 ст. 289 КК України, і ОСОБА_10 в межах покарання, встановленого частинами 3 статті 187, частиною 2 статті 289 КК України.

Обґрунтовуючи висновки щодо виду і міри покарання обвинуваченим та призначаючи їм покарання, суд першої інстанції виходив, як вбачається з вироку суду, не лише з характеру і ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких та тяжких злочинів, але й відповідно до статей 65,66,67 КК України урахував обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, конкретні обставини справи, роль кожного із співучасників у вчиненні злочинів, а також дані про особу кожного обвинуваченого, у тому числі ті, на які посилаються в апеляціях ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_7 , а саме:

ОСОБА_9 вчинив з корисливих мотивів особливо тяжкий та тяжкі злочини, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд визнав повне визнання обвинуваченим вини та розкаяння у вчиненому, сприяння розкриттю злочинів і встановленню істини у кримінальному провадженні, наявність на утримання малолітньої дитини 2008 року народження, часткове відшкодування завданої потерпілим шкоди шляхом повернення викраденого майна,

ОСОБА_10 вчинив з корисливих мотивів особливо тяжкий та тяжкі злочини, раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, характеризується задовільно. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , суд визнав повне визнання обвинуваченим вини та розкаяння у вчиненому, сприяння розкриттю злочинів і встановленню істини у кримінальному провадженні, наявність на утримання малолітньої дитини 2013 року народження, часткове відшкодування завданої потерпілим шкоди шляхом повернення викраденого майна.

За положеннями ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону. За наявності зазначених підстав суд може не призначати додаткове покарання, що передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні наведені у вироку обставини, що пом`якшують покарання, не можуть бути визнані такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, і не вбачає підстав для призначення ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкціями частини 2 статті 121 та частини 4 статті 187 КК України, та незастосування обов`язкового додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Крім того, апеляційним розглядом встановлено, що посилання в апеляціях обвинуваченого ОСОБА_10 про захворювання на туберкульоз та перебування на його утриманні хворого батька, а також обвинуваченого ОСОБА_9 про перебування на його утриманні хворої матері, яка є інвалідом другої групи, не підтверджені матеріалами кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника і обвинуваченого ОСОБА_10 щодо наявності ряду обставин, які пом`якшують покарання, та не враховані судом першої інстанції, які б давали підстави для пом`якшення обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання та застосування ст. 69 КК України як до основного, так і до додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, оскільки суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів та дані про особу кожного обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, та призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які знаходяться під вартою, в той же строк з дня отримання ухвали апеляційного суду.

Судді:
______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4