У х в а л а

іменем україни

09 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженки м. Галле, Німеччина,

мешканки АДРЕСА_1,

громадянки України, не судимої,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 367; ч. 2 ст. 240 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 23 травня 2014 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України та ч. 2 ст. 240 КК України, і виправдано за недоведеністю вчинення вказаних кримінальних правопорушень, тобто за відсутністю події кримінальних правопорушень.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 серпня 2014 року вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_1 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції з підстав порушення кримінального процесуального закону. Вважає, що суд допустив неповноту та однобічність судового слідства, не дав належної оцінки зібраними доказам, що потягло безпідставне виправдання ОСОБА_1 Вказує на необгрунтованість висновку суду про відсутність події інкримінованих ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, зазначає, що у кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів на підтвердження наявності в діянні ОСОБА_1 складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 240 КК України. Вважає безпідставним висновок суду про те, що відповідальність за порушення вимог природоохоронного законодавства має нести юридична особа, яка є спеціальним водокористувачем, а саме ДСП «ЧАЕС», оскільки суб'єктами господарських та службових злочинів є службові особи підприємств, які наділені спеціальними повноваженнями відповідно до їх посадових інструкцій. Звертає увагу на суперечності, допущені судом, який дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не є службовою особою відповідно до примітки ст. 364 КК України, при цьому визнав, що остання виконала усі можливі дії з метою отримання дозволу відповідно до своєї посадової інструкції. Вважає безпідставним висновок суду про неможливість визнання настання істотної шкоди внаслідок бездіяльності ОСОБА_1, оскільки заподіяна шкода була виражена не у матеріальних збитках, а у неліцензованому видобуванні та використанні питної води для водопостачання у значних обсягах. Також посилається на порушення його процесуальних прав при розгляді справи в апеляційному порядку, оскільки судом не було забезпечено право брати участь в судовому засіданні апеляційного суду. Вказує, що апеляційним судом поверхнево розглянуто справу в апеляційному порядку, не наведено підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необгрунтованою, не дано відповіді на всі доводи прокурора та безпідставно залишено без задоволення апеляційну скаргу, у якій порушувалося питання про ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_1

У запереченні захисника ОСОБА_2, який діє в інтересах виправданої ОСОБА_1, вказується про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без зміни.

Органом досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачувалась у службовій недбалості, тобто в неналежному виконанні своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересам держави, а також в порушенні встановлених правил використання надр, а саме у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення за наступних обставин.

ОСОБА_1, будучи службовою особою, обіймаючи відповідно до наказу № 600 о/с від 07.06.2006 року посаду провідного інженера по охороні навколишнього середовища групи охорони навколишнього середовища лабораторії радіоекологічного моніторингу цеху радіаційної безпеки Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС», будучи призначеною згідно наказу № 228 від 11.04.2011 року керівником групи охорони навколишнього середовища, ОСОБА_1, діючи всупереч вимог п. п. 2.1.10 та 2.1.11 посадової інструкції 34Д-ЦРБ, відповідно до якої вона зобов'язана обґрунтовувати необхідність виробництва договірних робіт по розробці нормативних документів, що регламентують викиди, стоки, розміщення відходів та використання природних ресурсів (до яких належать складові надр Землі, вода, природний рослинний та тваринний світ), керуватись при цьому вимогами законів, норм, правил та стандартів про безпеку, а також наказами, розпорядженнями і затвердженими програмами, та здійснювати технічне супроводження при перегляді, погодженні і затвердженні нормативних документів по охороні навколишнього середовища і проектів дозволів в органах регулювання, у період часу з 01.06.2011 року по 31.12.2011 року, неналежно виконуючи свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, маючи реальну можливість виконати покладені на неї службові обов'язки належним чином, не вжила всіх заходів організаційно-розпорядчого характеру, не обґрунтовувала необхідність виробництва договірних робіт по розробці нормативних документів та технічного супроводження при оформленні пакету документів для отримання спеціального дозволу на користування надрами для ДСП «ЧАЕС», а саме на добування питних підземних вод, що видається державною службою геології та надр України в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011 року, що призвело з 08.08.2011 року по 31.12.2011 року до незаконного видобування ДСП «Чорнобильська АЕС» корисних копалин загальнодержавного значення - підземних вод об'ємом 476,292 тис. куб. метрів, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам.

Крім того, ОСОБА_1, неналежно виконуючи свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, не вжила всіх заходів організаційно-розпорядчого характеру щодо технічного супроводження при оформленні спеціального дозволу на користування надрами ДСП «Чорнобильська АЕС», а саме на добування питних підземних вод, який видається державною службою геології та надр України в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011 року, внаслідок чого ДСП «Чорнобильська АЕС», в порушення вимог ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та ст.ст. 16, 19, 23, 24 Кодексу України про надра, відповідно до акту №000476/17 від 27.02.2013 року Державної екологічної інспекції в Київській області, у період часу з 08.08.2011 року по 31.12.2011 року, незаконно видобуло корисні копалини загальнодержавного значення - питні підземні води об'ємом 476,292 тис.куб.м.

Дії ОСОБА_1 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 367 та ч. 2 ст. 240 КК України. Суд дійшов висновку, що досліджені в судовому засіданні докази та аналіз законодавчих та підзаконних актів свідчить про недоведеність вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України та ч. 2 ст. 240 КК України, тобто про відсутність події вказаних кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка частково підтримала касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції з таких підстав.

Згідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_1 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не дотримано вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що прокурор, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, у якій наводив докладні доводи на її обґрунтування. Як убачається зі змісту апеляційної скарги, її доводи аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі прокурора.

Однак, апеляційний суд в ухвалі не виклав усіх доводів, наведених прокурором, не надав їм належної оцінки, мотивів на їх спростування та підстав, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, не виклав.

За таких обставин, апеляційним судом не дотримано положень ст. 419 КПК України, яка вимагає, що в ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали; при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Залишаючи апеляцію прокурора без задоволення, суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не навів докладних мотивів на спростування доводів прокурора, не зазначив підстави визнання апеляційної скарги необгрунтованою.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що до початку розгляду кримінального провадження апеляційним судом прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, просив перенести судове засідання на інший час у зв'язку з неможливістю брати участь під час слухання справи судом апеляційної інстанції. Однак, слухання справи відбулося у раніше призначений час, при чому у розгляді кримінального провадження брав участь інший прокурор, що позбавило прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, можливості безпосередньо брати участь у розгляді справи, внаслідок чого судом не дотримано принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, у звʼязку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, на підставі ч. 1 ст. 436 КПК України, ухвала суду апеляційної інстанції в даній справі підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно врахувати вищевикладене, розглянути справу відповідно до вимог закону та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 серпня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5