Справа №4-30/07/08
А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2007 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого -
судді Муратової C.O.
при секретарі - Нагорній Ю.О.
за участю прокурора - Бугайова В.Я.
слідчого, який виніс оскаржувану постанову - Настенко А.В.
захисника - ОСОБА_1
осіб, які подали скаргу - ОСОБА_2
ОСОБА_3, розглянувши у
судовому засіданні в
залі суду в
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
постанову про порушення кримінальної справи № 57060411, винесену старшим слідчим СУ ГУМВС України
в Харківській області Настенко А.В. від 16 листопада 2006
ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Київського районного суду
м. Харкова зі скаргою, в якій просили суд скасувати оскаржувану ними постанову,
вказуючи, що 16 листопада
слідчим управлінням ГУМВС України в Харківській області порушено кримінальну
справу № 57060411 за ч.4
України за „...фактом заволодіння грошовими коштами в розмірі 1 млн. доларів США, що належать
ОСОБА_4 при проведенні ним взаєморозрахунків з ОСОБА_2, ОСОБА_3 2004 році...".
Підставою до порушення кримінальної справи послугували матеріали, виділені з
кримінальної справи №
57040094, порушеної за ознаками ст. 190 ч.4 КК України у відношенні ОСОБА_5, по якій ОСОБА_2
визнана потерпілою. Вважають вказану постанову такою, що суперечить вимогам п. 5 ч. 1, ч.2 ст. 94, ч.2 ст. 98 КПК України,
вказуючи, що з даної постанови вбачається, що слідчим розглянуті не зазначені в
постанові матеріали виділені з кримінальної справи № 57040094, отримані від
невідомих джерел та непідтверджені об'єктивною інформацією; виходячи з
постанови, незрозуміло, яким чином слідчий виявив ознаки злочину, передбаченого
ч. 4 ст. 190 КК України,
начебто вчиненого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в 2004
році при проведенні взаєморозрахунків з ОСОБА_4 Скаржники, з посиланням на
ч. 2 ст. 94 КПК України,
вказують на відсутність у слідчого достатніх даних, які б вказували б на
наявність начебто вчиненого злочину при проведенні зазначених взаєморозрахунків.
Відомості, на які посилається слідчий в постанові про порушення кримінальної
справи, є надуманими, ґрунтуються на невідомих матеріалах, виділених з
кримінальної справи №
57040094 та не можуть бути достатніми для порушення кримінальної
справи. Також вказують на порушення органом досудового слідства ч. 2 ст. 98 КПК України, оскільки слідчий вбачає в оскаржуваній постанові
ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України про
проведенні взаєморозрахунків між ОСОБА_4, якому
ніби то завдано шкоду, з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з другої сторони.
В судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_3 повністю підтримали доводи скарги, у
зв'язку із змінами до кримінально-процесуального законодавства в частині, що
регулює порядок розгляду даної категорії справ, просили суд скаргу
задовольнити, постанову про порушення кримінальної справи від 16 листопада 2006 року скасувати,
та відмовити в порушенні кримінальної справи.
При цьому ОСОБА_2 пояснила, що всі матеріали, надані до
суду, які були приводами та підставами до винесення оскаржуваної постанови, не
відповідають дійсності, надумані. В зв'язку з тим, що в провадженні слідчого
Настенко А.В. знаходяться матеріали іншої
кримінальної справи, по
обвинуваченню ОСОБА_5, по
якій вона визнана потерпілою,
фактично ті події, які описані в наданих до суду матеріалах, носили зовсім
інший характер, а саме, між нею та ОСОБА_4 мали місце довготривалі господарські
цивільно-правові стосунки, в ході яких протягом 2002-2003 років вони, тобто ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, приймали
участь в веденні сумісної господарської діяльності, з участю в отриманні
прибутку від сумісно проведених операцій, де ОСОБА_4 приймав участь фінансовими
коштами, а вона та ОСОБА_3 здійснювали реальну узгоджену діяльність по закупці,
продажу та переробці текстилю. В результаті станом на грудень 2003 року сума
вкладень ОСОБА_4 в сумісний бізнес з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 склала 500 тисяч
доларів США. В цей же
час між нею, ОСОБА_3 та їх партнером ОСОБА_5 виник господарський спір, і
подальшому було порушено кримінальну справу - 27 серпня 2004
року СУ УМВС України і в Харківській області по обвинуваченню ОСОБА_5 у
вчинені злочину, за ознаками ст. 190
України. В теперішній час дана кримінальна справа в рамках проведення
досудового слідства за постановою Київського районного суду м. Харкова
знаходиться в провадженні слідчого Настенко А.В. Вона визнана потерпілою та
цивільним позивачем по даній кримінальній справі, сума доведеної шкоди,
спричиненої ОСОБА_5, складає 4944000 гр. В рамках
даної кримінальної справи за участю осіб, показання яких в теперішній час лягли
в основу матеріалів нової кримінальної справи, проводились неодноразово різні
слідчі дії, а саме, з ОСОБА_6, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 При цьому протягом двох років в ході
проведення як досудового, так і судового слідства, ні слідчими органами, ні
судом не було отримано від вищеназваних громадян даних про наявність начебто
боргів ОСОБА_2 в сумі 1 млн. доларів США. Ті гроші, в
рамках здійснення сумісної господарської діяльності в сумі 500 тис. доларів США, які були
отримані нею у ОСОБА_4, були повернуті йому у повному обсязі наступним шляхом, а
доларів США готівкою,
з яких ОСОБА_4 визнає лише 38
на 870 тис. доларів США було передано товарно-матеріальних цінностей, а саме,
текстиль, відповідно до накладних, наданих самим ОСОБА_4 01 вересня 2006 року на ОСОБА_6, за наполяганням
ОСОБА_4, були також переоформлені, про що також є акт
прийому-передачі за підписом ОСОБА_6, магазин в
Торгівельному центрі „Барабашово" з товаром, вартість якого скала 100 тис. доларів США. Про те, за яку суму
ОСОБА_4 реалізував самостійно, без її згоди, переданий йому в
якості гарантій її -ОСОБА_2,
платоспроможності, товар, їй раніше нічого відомо не було. Протягом чотирьох
років з моменту подій ОСОБА_4 жодного разу не пред'являлося будь-яких претензій з
приводу її фінансових зобов'язань перед ним. В свою чергу, вона вважає їх
виконаними перед ОСОБА_4 в повному обсязі, більш того, знаючи достовірно ринок
текстильної сировини, вона впевнена, що при реалізації переданого нею товару
ОСОБА_4 було отримано прибуток , а не збитки. В зв'язку з цим вона розцінює вказану заяву
ОСОБА_4, що послугували приводом до порушення кримінальної справи,
надуманою, з метою здійснити на неї тиск шляхом порушення кримінальної справи.
ОСОБА_3ніколи не був працівником СПДФО „ОСОБА_2". Відповідно до діючого
законодавства, у СПДФО „ОСОБА_2" могло бути 5 працівників, ними були ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про що мались
відомості в податковій інспекції Дзержинського району, і що на момент порушення кримінальної справи було достовірно відомо представнику слідства. Вищевказані
особи ніколи не були знайомі з ОСОБА_4 Більш того, з
пояснень, що надані до суду як підстави для порушення кримінальної справи, в
показаннях. ОСОБА_4, його
працівників ОСОБА_6, ОСОБА_12, та ОСОБА_13 вбачається, що гроші передавались
виключно ОСОБА_2 та ОСОБА_3. В трудових відносинах з ОСОБА_14 СПДФО
„ОСОБА_2" не перебувало, інколи він допомагав як знайомий, по даній
кримінальній справі він був допитаний не в якості працівника СПДВО
„ОСОБА_2", а в якості свідка, прізвище свідка згадується лише в показаннях
обвинуваченого в шахрайстві ОСОБА_5, який раніше неодноразово змінював свої
пояснення як під час досудового, та і судового слідства. Гроші від ОСОБА_4 в обсязі 500 тисяч доларів США різними сумами
отримувала особисто вона.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_2, ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_1 підтримав доводи
скарги, просив суд її задовольнити, при цьому також пояснив, що між ОСОБА_3,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дійсно мали місце цивільно-правові стосунки протягом 2003-2004 років, за якими
у них були взаємні зобов'язання. Ні в самій постанові про порушення
кримінальної справи, ні в матеріалах, наданих до суду як підстави до її винесення,
не міститься ніяких фактичних даних, які б вказували на те, що працівники СПДФО
„ОСОБА_2" заволоділи шахрайським шляхом сумою в 1 млн. доларів США, що належать
ОСОБА_4„ в самій постанові про порушення справи та в заяві ОСОБА_4 відображена
ця сума, хоча з показань заявника слідує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а не
працівники СПДФО „ОСОБА_2" позичали у нього гроші на загальну суму 900 тисяч доларів США, частину яких
повернули. На момент порушення кримінальної справи достовірно було відомо, що
грошові відносини у ОСОБА_4 мались виключно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а не працівниками СПДФО. Тому, в разі, якщо
були б підстави до винесення постанови про порушення кримінально справи,
слідчий зобов'язаний був порушити її не за фактом, а у відношенні конкретних
осіб. Винесена постанова про порушення кримінальної справи грубо порушує права
ОСОБА_2, ОСОБА_3, оскільки в ході досудового слідства була призначена
позапланова документальна перевірка господарської діяльності СПДФО
„ОСОБА_2" за період з 2001
року по дату призначення перевірки, в тому числі і за той період часу, коди
ніяких відносин між ОСОБА_2 та заявником не було.
В.Я. в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаної скарги та
скасування постанови про порушення кримінальної справи від 16 листопада 2006 року, вказуючи,
що при винесенні вказаної постанови органом досудового слідства було дотримано
всі норми діючого законодавства, приводами стали матеріали, виділені з кримінальної справи № 57040094, підставами для винесення постанови були ті достатні дані,
що містилися в зазначених матеріалах на час винесення оскаржуваної
постанови. Джерела отримання даних, які були підставою для прийняття рішення
про порушення кримінальної справи, були законні.
Старший слідчий відділу при ГУMBС України в Харківській області Настенко А. В., який виніс
оскаржувану постанову про порушення кримінальної справи від 16 листопада 2006 року та в
проваджені якого знаходиться справа, також заперечував в судовому засіданні
проти задоволення скарги, просив суд залишити без мін постанову про порушення
кримінальної справи, при цьому пояснив, що приводом до винесення постанови була
заява ОСОБА_4, про вчинений злочин, а також безпосереднє виявлення органом
досудового слідства ознак складу злочину в матеріалах, виділених з кримінальної
справи № 57040094. Вказані
матеріали містять достатні дані, які вказують на наявність ознак складу
злочину. На момент порушення кримінальної справи особа, що вчинила злочин,
встановлена не була, винність ОСОБА_3, ОСОБА_2 у вчинені злочину підлягає
встановленню та доказуванню в ході досудового слідства, або вона не буде
встановлена. Винесена постанова про порушення кримінальної справи ніяким чином
не зачіпає права ані ОСОБА_2, ані ОСОБА_3 Джерелом отримання даних були
матеріали кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_5, а саме: показання
ОСОБА_4, ОСОБА_6, інших свідків, речові докази - рукописні записи ОСОБА_2, показання самих ОСОБА_2,
ОСОБА_3, показання обвинуваченого ОСОБА_5, вони і були підставами до винесення
оскаржуваної постанови. Також зауважив, що
кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_5 з даною кримінальною справою не мають між собою ніякого
відношення, злочини були вчинені в різні періоди.
Розглядаючи скаргу на постанову про порушення кримінальної справи, суд
перевіряв наявність приводів і підстав для винесення зазначеної
постанови, законність джерел отримання
даних, які стали підставою для винесення постанови про порушення справи, та не
розглядав й заздалегідь не вирішував ті питання, які вирішуються судом при
розгляді справи по суті.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали, на підставі
яких було порушено кримінальну справу, представлені до суду органом досудового
1 тому на 273 аркушах,
прошити, пронумеровані, з описом, складеним
слідчим Настенко А.В. (при зазначенні аркушів справи по тексту даної
постанови суд посилається на аркуші саме представлених
до суду органом досудового слідства матеріалів), заслухавши пояснення осіб, що
звернулися зі скаргою - ОСОБА_2, ОСОБА_3, захисника
ОСОБА_1, прокурора Бугайова В.Я., слідчого Настенко А.В., яким було
винесено оскаржувану постанову і в провадженні якого находиться кримінальна
справа, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з
Відповідно до ст. 98
КПК України, при наявності приводів і підстав, зазначених у ст. 94 КПК України,
прокурор, слідчий, орган дізнання зобов'язані винести постанову про порушення
кримінальної справи, вказавши приводи і підстави до порушення справи, статтю
кримінального закону, за ознаками якої порушується кримінальна справа, а також
дальше її спрямування.
України надає перелік підстав для порушення кримінальної справи, а також чітко
вказує на те, що порушення кримінальної справи можливе тільки у випадку, коли є
достатні відомості, які вказують на наявність ознак злочину, підстав та
приводів для порушення кримінальної справи.
Як вбачається з оскаржуваної постанови про порушення
кримінальної справи та прийняття її до свого провадження, старший слідчий СУ
ГУМВС в Харківській області Настенко А.В., розглянувши матеріали, виділені з
кримінальної справи №
57040094, встановив, що в період часу з квітня по грудень 2003 року працівники
СПД-ФО ОСОБА_2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, під, під
приводом закупівлі текстильної сировини Корейського та Китайського виробництва
та подальшої її реалізації, заволоділи грошовою сумою в розмірі 1 млн. доларів США, що належать
ОСОБА_4. Отримані гроші працівники СПД-ФО ОСОБА_2 у встановлений строк не
повернули, завдали тим самим ОСОБА_4 матеріальну шкоду в особливо великому
розмірі". Далі, відповідно до тексу постанови, „приймаючи до уваги, що
зібрані матеріали містять достатні дані, що вказують на наявність ознак складу
злочину, передбаченого ст..
України, приймаючи до уваги, що встановити істину можливо лише в результаті
проведення слідчих дій, керуючись ст. 94,
97, 98,ч. 2 ст. 113 КПК
України", слідчий постановив порушити кримінальну справу за ознаками
злочину ст. 190 ч. 4 КК України про
заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство),
вчинене в особливо великому розмірі, за
фактом заволодіння шахрайським шляхом грошима ОСОБА_4 (а.с.
вимог КПК України, в оскаржуваній постанові приводи для порушення
справи, вичерпний перелік яких вказаний в ч.1 п.п. 1-5 ст. 94 КПК України, не
Вступна частина оскаржуваної постанови містить лише абстрактне посилання на
матеріали з кримінальної справи №
Як встановлено судом в ході розгляду скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, приводом до
винесення постанови була заява ОСОБА_4 про вчинений злочин (а.с. 2).
Слідчий Настенко А.В. пояснив суду, що крім заяви ОСОБА_4, приводом
до винесення постанови від 16
було також безпосереднє виявлення органом досудового слідства ознак складу
злочину, передбаченого ч. 4
України, що містилися в матеріалах,
виділених з кримінальної справи № 57040094, і що всі
матеріали, на підставі яких було прийнято оскаржувану постанову про порушення
кримінальної справи, представлені до суду.
Підставами до винесення вказаної постанови, на думку органу досудового
слідства, були достатні дані, що містилися в зазначених виділених матеріалах,
які вказували на наявність ознак складу злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України.
Вивчивши представлені до суду
матеріали, на які слідчий вказує як на такі, що містять
достатні дані до порушення кримінальної справи за фактом
шахрайства, за ознаками складу
злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4
КК України, суд приходить до висновку про відсутність
на момент прийняття процесуального рішення про порушення
кримінальної справи таких
даних, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КК України,
підставою кримінальної відповідальності є
суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим
Складом злочину визнається сукупність закріплених у кримінальному законі
ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне
діяння визнається злочином. Обов'язковими елементами складу будь-якого злочину
є об'єкт, об'єктивна сторона, суб'єкт, суб'єктивна сторона. Відсутність хоча б
одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка
якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є злочином.
сторона злочину, передбаченого ст. 190
КК України, тобто, шахрайства, виражається у заволодінні чужим майном або
придбані права на майно шляхом обману або зловживання довірою. Обман - це повідомлення
неправдивих відомостей (дія) або замовчування відомостей, які мають бути
повідомлені (бездіяльність), з метою заволодіння чужим майном або придбання
права на майно. Він може виражати в усній, письмовій формі тощо. Зловживання
обману, що полягає у використанні винним довірливих відносин з потерпілим,
заснованих на родинних, службових відносинах, знайомстві, інших
цивільно-правових відносинах.
сторона цього злочину полягає у прямому умислі - особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, вилучає
чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення
матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду; в
корисливому мотиві - спонукання
до незаконного збагачення за рахунок чужого майна; та корисливій меті - збагатитися
самому або незаконно збагатити інших осіб.
протоколів допиту ОСОБА_2 як потерпілої по кримінальній справі по обвинуваченню
ОСОБА_5 від 10 листопада
вбачається, що гроші, отримані від ОСОБА_4 були частково йому повернуті, з
зазначенням конкретних розмірів сум, порядку їх визначення, майна та часу їх
повернення (а.с.168-169). В протоколі допиту ОСОБА_4 від 28 вересня 2006 року відображені
його показання щодо часткового виконання своїх грошових зобов'язань перед ним з
боку ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с. 171).
З пояснень також вбачається, що ОСОБА_2 і не заперечувала щодо отримання
нею особисто від ОСОБА_4 грошей, але при допиті її як потерпілої, і як свідка,
вона заперечували про існування боргу, оскільки вважає, що вона, разом з
ОСОБА_3 виконали грошові зобов'язання перед ОСОБА_4 в повному обсязі.
допиту свідка ОСОБА_6 від 29
вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, на виконання своїх договірних зобов'язань
передали знайомому ОСОБА_4 право оренди складського приміщення, розташованого
по вул. Польовій в м. Харкові, в яком знаходилося належна ОСОБА_2, ОСОБА_3
текстильна сировина, яка в подальшому була реалізована ОСОБА_4 (а.с. 178-179, 180). Аналогічні
пояснення в частині відомих йому обставин надав ОСОБА_12 (а.с. 182-183), ОСОБА_15 (а.с. 185-186).
представлених до суду матеріалів не вбачається достатніх даних, які б
достовірно вказували на ознаки злочину, зокрема, на об'єктивну та суб'єктивну
сторони злочину, передбаченого ст. 190
необхідних для прийняття рішення про порушення кримінальної справи.
Щодо кваліфікуючої ознаки ст. 190 КК України - особливо великого розміру, у якому,
за думкою органу досудового слідства, було вчинено шахрайство, суд також не
вбачає в представлених матеріалах достатніх даних, як б вказували саме на цю
суму. Документом, в якому йдеться про цю суму, є лише ксерокопія паперу, на
якому вказано „ ОСОБА_3- ОСОБА_2 1000.000 дол. США з
1.01.2004р. підпис (ОСОБА_2 .В. ),
- 8.000 8.03.2004 р. 992.000
з 8.03.2004 р. (а.с.
показання ОСОБА_12 , який
вказує, що йому відомо сі слів ОСОБА_4 про отриманя ОСОБА_2, Проха від ОСОБА_4
такої суми (а.с. а.с. 182).
В судовому засіданні при слуханні даної скарги ОСОБА_2 пояснила, що
вказаний документ було вилучено у ОСОБА_4, надписи виконані ОСОБА_4 та містять
в собі інформацію про активи сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які могли би бути
реалізовані або передані в рахунок погашення отриманих грошей, підпис на даному
папері було поставлено нею.
частині суд не надає оцінку щодо наявності чи відсутності боргу, не визначає
конкретну суму боргу чи його відсутність, оскільки при розгляді скарги на
постанову про порушення кримінальної справи суд перевіряє лише наявність
приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, та законність джерел
отримання даних, які стали підставою для винесення постанови про порушення
справи.
На погляд суду, в оскаржуваній постанові слідчий
приходить до необгрунтованого висновку про наявність боргу саме в
такій сумі. При цьому фабула постанови про порушення кримінальної
справи майже дослівно повторює зміст заяви ОСОБА_4
За змістом ст. 97 КПК України, інформація про вчинений злочин підлягає
перевірці прокурором, слідчим або органом дізнання. В той же час,
незважаючи на написання ОСОБА_4 заяви лише в листопаді 2006 року про
вчинення відносно нього шахрайських дій по подіям 2003 року, тобто,
після спливу майже трьох років, орган досудового слідства приймає рішення про
порушення кримінальної справи, виходячи з протоколів
допитів свідків, потерпілої по іншій кримінальній справі, не здійснивши жодного
перевірочного заходу щодо встановлення саме достатніх даних до порушення
кримінальної справи.
В постанові про порушення кримінальної справи не
йдеться про навмисне заволодіння грошима, з метою їх неповернення в подальшому.
З оскаржуваної постанови про порушення кримінальної справи незрозуміло,
які самі дії чи бездіяльність, на думку органу досудового слідства, виступають
об'єктивною стороною злочину, за яким порушено кримінальну справу.
На думку суду, в постанові не відображені та не описані
ті достатні дані, які вказують на ознаки об'єктивної сторони злочину,
передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, тому
суд вважає необгрунтованим висновок органу
досудового слідства, до якого приходить слідчий в передостанньому абзаці
мотивуючої частини постанови про наявність ознак злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України.
Аналіз всіх наданих до суду матеріалів, на думку суду,
достовірно свідчить про існування господарських чи то цивільно-правових
відносин між ОСОБА_2, ОСОБА_3 з одного боку, та ОСОБА_4, з іншого боку.
цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні,
майновій самостійності їх учасників.
Відповідно до ч.1 ст. З Господарського кодексу України,
під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру,
що мають цінову визначеність. Ст. 1
цього кодексу предметом регулювання визначає основні засади господарювання
в Україні і господарські відносини, що виникають у процесі організації та
здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між
цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.
Зазначення в самій постанові про порушення
кримінальної справи про наявність боргу додатково свідчить про існування
між вказаними особами цивільних чи господарсько-правових відносин та спору з
приводу існування чи відсутності боргу, вирішення якого не є завданнями
кримінального судочинства.
Щодо порядку порушення кримінальної справи відносно особи, а не за фактом,
в цій частині суд також знаходить скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 обґрунтованою,
виходячи з наступного.
Згідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, якщо
на момент порушення кримінальної справи встановлено особу, як вчинила злочин,
кримінальну справу повинно бути порушено щодо цієї особи.
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 1 «Про деякі
питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови
органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи",
зазначається, що відповідно до чинного процесуального законодавства (ч.2 ст. 98 КПК), якщо на
момент порушення кримінальної справи встановлено
особу, яка вчинила злочин, справу має бути порушено щодо цієї особи. У зв'язку з цим визнана правильною практика
тих судів, котрі приймають до
провадження і розглядають на досудових стадіях процесу скарги на постанови про порушення кримінальної справи за фактом
вчинення злочину, якщо за обставинами справи
особі, яка порушила справу, була відома підозрювана у вчинені злочину особа.
Разом з тим, матеріали, представлені до суду, достовірно вказують, що на
момент 16.11.2006 p., тобто на момент порушення кримінальної справи, органу досудового слідства
були відомі всі особи, які мали договірні відносини між собою, а саме, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
Про таку обізнаність свідчать ті обставини, що до висновку про необхідність
порушення кримінальної справи слідчий дійшов,
виходячи з протоколів допитів та інших матеріалів, зібраних під час
розслідування іншої кримінальної справи.
Як вбачається з наданих до суду матеріалів, дані щодо вжиття слідчим
заходів по встановленню наявності чи
відсутності найманих працівників СПД ФО ОСОБА_2 та відповідних трудових договорів, укладених та зареєстрованих у відповідній
службі зайнятості, відсутні. Але при цьому
кримінальна справа порушена за фактом вчинення шахрайства працівниками СПД ФО
ОСОБА_2. Будучи достовірно обізнаним про конкретних осіб - учасників цивільно-правових відносин, в порушення ч. 2 ст. 98 КПК України, органу досудового
слідства порушив кримінальну справу за фактом.
Оскільки, на думку суду, дана справа порушена з порушенням вимог ст. ст. 94, 98 КПК України, суд приходить до висновку, що оскаржувана
постанова від 16 листопада 2006 року про порушення кримінальної справи за ознаками
злочину ст. 190 ч. 4 КК України про заволодіння чужим майном шляхом
обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великому
розмірі, за фактом заволодіння шахрайським шляхом грошима ОСОБА_4, винесена слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області
без наявності приводів та підстав до порушення кримінальної
справи, а тому вказана постанова підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного, суд задовольняє скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, та скасовує
оскаржувану постанову про порушення справи від 16 листопада 2006 року, відповідно до вимог п. 2 ч. 15 ст. 236-8 КПК України, відмовляє в порушенні
кримінальної справи за вказаним фактом за ознаками
злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 94, 98, 236-7, 236-8 КПК України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України №1 от 11.02.2005 року «Про деякі питання, що виникають
під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної
справи" суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову, винесену старшим слідчим
СУ ГУМВС України в Харківській області Настенко А.В. від 16 листопада 2006 року, про порушення кримінальної справи № 57060411 за ознаками злочину ст. 190 ч. 4 КК України про заволодіння чужим
майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство),
вчинене в особливо великому розмірі, за фактом заволодіння шахрайським шляхом грошима ОСОБА_4 - задовольнити;

постанову від 16 листопада 2006 року, винесену старшим слідчим СУ ГУМВС України в
Харківській області Настенко А.В., про порушення кримінальної справи за ознаками злочину ст. 190 ч. 4 КК України про заволодіння чужим
майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство),
вчинене в особливо великому розмірі, за фактом заволодіння шахрайським шляхом грошима ОСОБА_4 - скасувати;

в порушенні кримінальної справи за ознаками злочину ст. 190 ч. 4 КК України про заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання
довірою (шахрайство), вчинене в особливо великому розмірі, за фактом
заволодіння шахрайським шляхом грошима ОСОБА_4 - відмовити.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення може бути подана апеляція
до апеляційного суду Харківської області. Подача
апеляції не зупиняє виконання постанови.

Постанова виготовлена в нарадчій
кімнаті, є оригіналом.