АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1601/7860/2012
Номер провадження 11/786/535/2013
Категорія:ч.3 ст.187 КК України о.т.з.
Головуючий у 1-й інстанції
Доповідач ап. інст. Лісіченко Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2013 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді - Лісіченко Л.М.

суддів - Кожевнікова О.В., Тараненка
Ю.П.

з участю секретаря - Жури Н.Л.

прокурора - Гринь А.С.

засудженого - ОСОБА_2

розглянувши апеляції помічника
прокурора м. Кременчук, засудженого
ОСОБА_2 та в його інтересах
захисника-адвоката ОСОБА_3 на вирок
Автозаводського районного суду м.
Кременчук Полтавської області від 15
листопада 2012 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Должик Харьківської області,
громадянина України, з середньої
освітою, не працюючого, не одруженого,
проживаючого у АДРЕСА_1, судимого:

-13.03.2003 року Автозаводським райсудом м.
Кременчук Полтавської області за ч.3
ст.185, ст..69, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ст..69, 70 КК
України на 2 роки позбавлення волі,
звільнений по УДО, не відбуто 4 місяці 25
днів,

- 11.02.2009 року Крюківським райсудом м.
Кременчука за ч.2 ст.186 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду м. Полтава
дії перекваліфіковано на ч.2 ст.190 КК
України на 2 роки позбавлення волі,
звільнений по УДО, не відбуто 4 місяці 20
днів,

- 25.03.2011 року Новосанжарським райсудом
Полтавської області за ст.185 ч.3, 75 КК
України на 4 роки позбавлення волі, з
іспитовим строком на 3 роки,

засуджено за :

-? за ч.3 ст.187 КК України 7 років
позбавлення волі;

-? за ч.2 ст.186 КК України 4 роки
позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом часткового
складання призначених покарань
визначено ОСОБА_2 7 років 6 місяців років
позбавлення волі.

В порядку ч.1 ст. 71 КК України за
сукупністю вироків до покарання
призначеного за новим вироком,
частково приєднано невідбуту частину
покарання за попереднім вироком, яка
складає 4 роки позбавлення волі і
остаточно визначено покарання - 8 років
позбавлення волі.

За вироком суду, ОСОБА_2 11.06.2011 року
близько 15 год. перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, з метою
заволодіння чужим майном прийшов до
кімнати АДРЕСА_2. Коли мешканець даної
кімнати - ОСОБА_4, відчинив йому двері
свого помешкання, із застосуванням
фізичного насильства ОСОБА_2 наніс йому
удар кулаком правої руки в область
обличчя, що призвело до падіння
останнього, після чого він проник до
житла, де вчинив напад на потерпілого
ОСОБА_5, поєднаний з насильством
небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого, нанісши останньому удари
по голові та тулубу, заподіявши легкі
тілесні ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я у виді
гематоми, саден і синців на голові;
са?ден на верхніх кінцівках;
крововиливу в білкову оболонку правого
ока, після чого заволодів належним
потерпілому ОСОБА_5 майном: чоловічою
сумкою чорного кольору вартістю 40 грн.,
в якій знаходився мобільний телефон
марки «Самсунг Е- 1081» вартістю 60 грн. з
абонентською карткою корпорації
мобільного зв'язку «МТС»; окуляри для
зору в оправі з жовтого металу вартістю
250 грн.; окуляри сонцезахисні в оправі
чорного кольору вартістю 50 грн.;
паспорт громадянина України серії
НОМЕР_1, виданий Першотравневським МВ
УМВС України в Дніпропетровській
області на ім'я ОСОБА_5; пенсійне
посвідчення серії НОМЕР_2 на ім'я
ОСОБА_5; посвідчення громадської
організації «Братство» від 28.11.2007 року
на ім'я ОСОБА_5, поштова кореспонденція
та ключ від помешкання ОСОБА_5, а також
гроші на зага?льну суму 670 грн.

З викраденим з місця вчинення злочину
зник, розпорядившись ним на свій
розсуд.

Він же, повторно 11.06.2011 року близько 19:30
год. з метою відкритого викрадення
чужого майна, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, побачивши
потерпілу ОСОБА_6, яка по?верталася
додому, пройшов за нею до під'їзду
АДРЕСА_3, де шляхом застосування
насильства, яке не є небезпечним для
життя та здоров'я потерпілої, та
погрожуючи застосуванням такого
насильства, відкрито заволодів
належним їй мобільним телефоном марки
«Нокія- 5130» вартістю 1400 грн., в якому
пере?сувала абонентська картка
корпорації мобільного зв'язку
«Київстар» НОМЕР_3 й картка пам'яті
місткістю 1 Гігабайт .

З викраденим з місця вчинення злочину
зник, розпорядившись ним на свій
розсуд.

В апеляції прокурор прокуратури м.
Кременчук просить вирок скасувати в
зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону та постановити
новий вирок, яким призначити ОСОБА_2
покарання:

- за ч.2 ст.186 КК України - 4 роки
позбавлення волі;

- за ч.3 ст.187 КК України - 7 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України
визначити покарання 7 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому майна.

На підставі ст.71 КК України за
сукупністю вироків остаточно
визначити покарання -8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього
належного йому майна.

В апеляції захисник - адвокат ОСОБА_3
просить вирок районного суду скасувати
та постановити щодо ОСОБА_2 новий -
виправдувальний вирок.

В апеляції із внесеними доповненнями
засуджений ОСОБА_2 просить вирок
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд, оскільки вказаних
злочинів він не вчиняв, в той момент
перебував в іншому місці, а на
досудовому слідстві вимушений був
оговорити в зв'язку з застосуванням до
нього недозволених методів дізнання.

Інші учасники процесу вирок не
оскаржили.

Заслухавши доповідача, думку
прокурора, який апеляцію підтримав і
просив постановити новий вирок з
підстав, у ній наведених, міркування
потерпілого ОСОБА_5, який вважає вирок
суду законним, а призначене ОСОБА_2
покарання - справедливим, доводи
апелянта - засудженого ОСОБА_2, який
подану ним апеляцію із внесеними
доповненнями підтримав, а апеляцію
свого захисника - не підтримав; просив
скасувати вирок суду, направивши
справу на новий судовий розгляд,
оскільки досудове та судове слідство,
на його думку, проведено неповно та
однобічно, не перевірені докази, які
його виправдовують; колегія суддів,
провівши часткове судове слідство,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляцій, приходить до висновку, що
апеляції прокурора, захисника та
засудженого задоволенню не підлягають
з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини
засудженого ОСОБА_2 у скоєнні злочинів,
передбачених ч.2 ст.186; ч.3.ст.187 КК
України підтверджені сукупністю
доказів, зібраних у справі, правильно
оцінених та обґрунтовано покладених
судом в основу вироку.

Так, з досліджених в ході часткового
судового слідства показань в якості
підозрюваного ОСОБА_2 убачається, що
будучи допитаним слідчим 13.06.2011 року та
прокурором 16.06.2011 року він пояснював, що
11.06.2011 року був у кімнаті раніше
незнайомого пожилого чоловіка ( як
пізніше з'ясувалось ОСОБА_4 ), де
знаходився і потерпілий ОСОБА_5 Після
спільного вживання з ними спиртних
напоїв пішов до свого знайомого по
імені ОСОБА_7, але через деякий час
повернувся. ОСОБА_4 без всякої причини
ударив його по голові, тоді він, ОСОБА_2,
ударив у відповідь кулаком спочатку
ОСОБА_4, а потім ОСОБА_5 та забрав
барсетку, де знаходились мобільний
телефон, гроші, сонцезахисні окуляри,
паспорт та довідки (а.с.162-163, 171-173 т.1).

В ході проведення відтворення
обстановки та обставин події злочину
ОСОБА_2 розповів та показав за яких
обставин було вчинено напад на ОСОБА_5
(а.с.62-66 т.1).

Колегія суддів вважає показання ОСОБА_2
про непричетність до вчинення злочину
способом захисту, оскільки його
винуватість у скоєному
підтверджується доказами по справі у
їх сукупності.

Зокрема, показання ОСОБА_2 узгоджуються
з показаннями потерпілого ОСОБА_5, який
як на досудовому слідстві, так і в суді
постійно стверджував, що 11.06.2011 року
саме ОСОБА_2 ударив його кулаком в
обличчя в кімнаті ОСОБА_4, а потім
забрав барсетку з його речами.

Додатково допитавши потерпілого
ОСОБА_5 та дослідивши показання, дані
ним на досудовому слідстві, колегія
суддів вважає їх послідовними в тій
частині, що потерпілий впізнає у ОСОБА_2
особу, яка напала на нього, спричинила
тілесні ушкодження з розладом здоров'я
та заволоділа його майном (т.1 а.с.9, 24, 37;
т.2 а.с.105; т.3 а.с.34).

Твердження в апеляції ОСОБА_2 про
недопустимість як доказу показань
потерпілого ОСОБА_5 колегія суддів
вважає безпідставними.

Певні суперечності в його показаннях
не є істотними, не вплинули на
правильність прийнятого судом рішення,
оскільки можуть бути віднесені на
стрес внаслідок нападу та спричинення
тілесних ушкоджень, тривалість часу
після вчинення злочину та властивість
пам'яті забувати певні деталі і
обставини подій по мірі віддалення від
них.

Крім того, ці розбіжності в показаннях
потерпілого стосуються окремих
деталей і не спростовують суті, що
напад був і в нападнику він упізнав
ОСОБА_2

Згідно досліджених показань в якості
свідка ОСОБА_4, хлопець на ім'я ОСОБА_2
ударив спочатку його, а потім ОСОБА_5,
після чого заволодів барсеткою ОСОБА_5.(
а.с.38-39, а.с.42 т.1) і в ході проведення
впізнання ОСОБА_4 вказав по фотографії
на ОСОБА_2, як нападника (а.с.40 т.1).

Показання потерпілого та свідка ОСОБА_4
підтвердила і свідок ОСОБА_8, що саме
ОСОБА_2, якому вона відкрила двері та
впустила до секції АДРЕСА_2,
перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_2 наносив
удари як ОСОБА_4, так і потерпілому
ОСОБА_5, побачивши її він схопив з
підлоги сумку чорного кольору та вибіг
з секції.

Згідно досліджених судом показань
ОСОБА_7, у кімнаті, де він проживав разом
з ОСОБА_9, побачив сплячих ОСОБА_2 та
ОСОБА_9, а на полу лежала сумка чорного
кольору, якої до цього не було. 12.06.2011
року вони продовжували з ОСОБА_2 та
ОСОБА_9 розпивати спиртні напої. Після
сварки ОСОБА_2 взяв сумку та вийшов з
кімнати. Увечері цього ж дня ОСОБА_2
прийшов з працівниками міліції та
забрав щось з мусорного відра ( а.с.51 т.1
).

ОСОБА_7добровільно видав речі, належні
потерпілому ОСОБА_5, які той впізнав (
а.с.91 т.1 )

З досліджених під час часткового
судового слідства показань ОСОБА_9 з 10
до 12 червня 2011 року вони разом з ОСОБА_7
та ОСОБА_2 вживали спиртні напої і
періодично хтось ходив до магазину за
новою порцією спиртного ( а.с.55 т.1 ).

По епізоду вчинення грабежу у
потерпілої ОСОБА_6 винуватість ОСОБА_2
підтверджується її? показаннями про
те, що 11.06.2011 року близько 19 години 30
хвилин вона поверталась додому. Коли
зайшла в під'їзд АДРЕСА_3, де проживає,
то між першим та другим поверхом її
наздогнав ОСОБА_2, схопив спочатку за
ногу, а потім за живіт, і, погрожуючи,
став утримувати, закриваючи рукою рота.
Після чого забрав у неї мобільний
телефон «Нокія 5130» вартістю 1400 грн., з
яким утік.

Згідно показань свідка ОСОБА_10 до
нього звернулись ОСОБА_2 та хлопець на
ім'я ОСОБА_7, які попросили дати паспорт
для здачі мобілки. Він разом з ними
пішов на Центральний ринок, де в кіоск
здали мобільний телефон, за який
отримали гроші.

Свідок ОСОБА_11 підтвердив, що 12.06.2011
року йому троє чоловіків здавали
мобільний телефон «Нокія 5130», серед
яких був і ОСОБА_2

З? протоколу огляду мобільного
телефону видно, що потерпіла ОСОБА_6
впізнала наданий мобільний телефон, як
той, що було відкрито викрадено у неї
11.06.2011 року ОСОБА_2.( а.с.130-133 т.1)

Твердження в апеляції ОСОБА_2 про те, що
він не був на місці вчинення злочинів і
дану обставину можуть підтвердити
свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 колегія
суддів вважає неспроможними.

Так, згідно досліджених в ході
часткового судового слідства показань
свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 під час
допиту їх в судовому засіданні 11 липня
2012 року вони пояснювали, що ОСОБА_2, з
яким перебувають в дружніх стосунках,
бачили з 15 до 16 години 11.06.2011 року( а.с.33
т.3 ).

В той же час, показання вказаних
свідків колегія суддів оцінює критично
і розцінює як спосіб забезпечення
«алібі» своєму товаришу, оскільки вони
спростовуються вищенаведеними
доказами по справі.

Крім цього, ОСОБА_12 підтвердив, що
перебував з ОСОБА_2 в одній камері СІЗО
в період часу з 11.03.2012 року по 25.06.2012
року.

Як видно з матеріалів справи версія
ОСОБА_2 щодо «алібі» на час вчинення
злочинів з'явилась у нього після
звільнення ОСОБА_12 з місць позбавлення
волі.

За таких обставин доводи ОСОБА_2 про те,
що він не приймав участі у вчиненні
розбійного нападу на ОСОБА_5 та грабежу
майна ОСОБА_6 обґрунтовано не прийняті
до уваги судом першої інстанції, а його
твердження про те, що в день вчинення
злочину він знаходився в іншому місці
слід визнати способом захисту від
пред'явленого обвинувачення та
намаганням пом'якшити свою участь.

Крім того, безпідставними є і
твердження в апеляції ОСОБА_2 про
застосування до нього недозволених
методів слідства.

Його заява перевірялась прокуратурою і
постановою помічника прокурора м.
Кременчук Полтавської області від
30.09.2011 року відмовлено в порушенні
кримінальної справи відносно слідчих
ОСОБА_16, ОСОБА_17, оперуповноважених РВ
ОСОБА_14, ОСОБА_15 за ст.ст.372, 373, 364, 365, 366 КК
України.

Вказана постанова неодноразово
оскаржувалась ОСОБА_2, однак ніким не
скасована і є чинною.

Перевіряючи справу за апеляціями
учасників процесу колегія суддів не
встановила порушень
кримінально-процесуального закону, які
б потягли скасування винесеного судом
вироку щодо ОСОБА_2

Досудове та судове слідство у межах
пред'явленого обвинувачення проведене
з достатньою повнотою для прийняття
рішення про винуватість ОСОБА_2 у
вчиненні злочинів.

Враховуючи вищевикладене суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що його дії слід кваліфікувати за ч.3
ст.187 та ч.2 ст.186 КК України.

Призначаючи покарання засудженому
ОСОБА_2 місцевий суд виходив з вимог
ст.65 КК України, об'єктивно і повно
врахував тяжкість скоєних злочинів та
особу засудженого, який раніше судимий,
злочини вчинив в період іспитового
строку, негативно характеризується, не
працює, обґрунтовано визнав
обставинами, що обтяжують покарання
вчинення злочину особою, яка перебуває
в стані алкогольного сп'яніння та щодо
особи похилого віку і визначив основне
основне покарання, яке є необхідним і
достатнім для його виправлення та
попередження нових злочинів, а отже
підстав для його пом'якшення чи
посилення колегія суддів не убачає.

Разом з тим, санкція ч.3 ст.187 КК
України передбачає обов'язкове
застосування додаткового покарання у
виді конфіскації майна, що є власністю
засудженого.

Не застосувавши у вироку
додаткове покарання та не вказавши на
звільнення від його застосування на
підставі ст.69 КК України суд першої
інстанції припустився помилки, на що
правильно вказує прокурор у своїй
апеляції.

В той же час, враховуючи майновий
стан ОСОБА_2, який проживає у гуртожитку
і даних про наявність у нього майна
досудовим слідством не здобуто,
колегія суддів вважає за необхідне
змінити вирок суду в частині
призначення покарання за ч.3 ст.187 КК
України, застосувавши при призначенні
йому покарання ст.69 КК України.

В іншій частині вирок суду слід
залишити без зміни.

З огляду наведеного апеляції
прокурора, засудженого ОСОБА_2 та його
захисника ОСОБА_3 задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України (
в редакції 1960 року), главою Х!
Перехідних положень КПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляції помічника прокурора м.
Кременчук, засудженого ОСОБА_2 та в його
інтересах захисника-адвоката ОСОБА_3
залишити без задоволення.

Вирок Автозаводського районного суду
м. Кременчук Полтавської області від 15
листопада 2012 року щодо ОСОБА_2 в частині
призначення покарання - змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_2 за ч.3
ст.187 КК України на 7 років позбавлення
волі із застосуванням ст.69 КК України
без конфіскації майна;? за ч.2 ст.186 КК
України на 4 роки позбавлення волі.

Вважати засудженим ОСОБА_2 за ч.1 ст.70 КК
України на 7 років 6 місяців років
позбавлення волі.

Вважати остаточно засудженим ОСОБА_2
відповідно ч.1 ст. 71 КК України із
врахуванням вироку Новосанжарського
районного суду Полтавської області від
25.03.2011 року - на 8 років позбавлення
волі.

В іншій частині вирок суду залишити без
зміни.

С У Д Д І :

Кожевніков О.В. Лісіченко Л.М.
Тараненко Ю.П.