АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/118/15 Справа № 201/8984/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Клинці Брянської області
Російської Федерації, громадянина України, який
зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 , фактично проживає за
адресою:

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за:

- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років;

- за п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років;

- за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

- за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалення нового вироку, яким визнати винним ОСОБА_6 : за ч. 2 ст. 121 КК України до 10 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі; за п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді довічного позбавлення волі. Посилається на те, що викладені у вироку показання свідка ОСОБА_9 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не в повній мірі відобразив її свідчення. Зазначає, що в судовому рішенні за фактом умисного заподіяння смерті подружжю ОСОБА_10 не відображені всі значимі для спростування алібі обвинуваченого дані, які повідомлені свідком ОСОБА_11 , у зв`язку з чим таким показам не надано належної оцінки у сукупності з іншими доказами. Вважає, що судом не в повній мірі враховано всі обставини вчинення злочинів, кількість та спосіб нанесення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ударів, використання вогнепальної зброї під час вчинення вбивства ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. На думку захисника, винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не доведена належними та допустимими доказами по провадженню. Вказує на те, що суд розглянув кримінальне провадження формально, поверхнево, з явними ознаками обвинувального нахилу, не прийнявши до уваги доводи сторони захисту, невірно оцінивши та поклавши за основу обвинувального вироку недопустимі докази. В основу вироку суд поклав докази, отримані органами досудового розслідування з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що не встановлено походження зброї, з якої зроблені постріли в Вострокнутових, крім того, не встановлено хто саме в ході боротьби здійснив постріл у ОСОБА_10 : ОСОБА_6 чи ОСОБА_14 . Посилається на те, що ОСОБА_6 під час сварки с ОСОБА_10 був змушений захищатися. Вважає, що було порушено право на захист обвинуваченого, оскільки ОСОБА_6 був затриманий 05 червня 2013 року, а захисника йому було надано 20 червня 2013 року, тобто всі слідчі дії були проведені за відсутності захисника. Стверджує, що до обвинуваченого працівниками міліції застосовувалися заходи фізичного та психологічного впливу, що змусило його під час досудового розслідування оговорити себе у скоєнні злочинів.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Як установив суд, приблизно 20 грудня 2012 року близько 10.00 год., перебуваючи по АДРЕСА_3 , на грунті неприязних стосунків у ході сварки з ОСОБА_12 через зловживання останньою алкогольними напоями завдав по черзі правою та лівою руками, стиснутими в кулак, по п`ять ударів їй по лівій та правій стороні тулубу, по одному удару долонями правої та лівої рук в обличчя з правої та лівої сторони, внутрішньою стороною долоні правої руки удар у напрямку з верху вниз в лоб, від чого остання впала на крісло. В результаті вказаних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_12 були заподіяно тілесних ушкоджень, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких потерпіла ОСОБА_12 приблизно вдень 24 грудня 2012 року померла в кв. АДРЕСА_4 .
22 лютого 2013 року близько 20.35 год., ОСОБА_6 , з метою купування самогону прибув на АДРЕСА_5 , де мешкали раніше знайомі йому подружжя ОСОБА_10 . Перебуваючи на подвір`ї вказаного домоволодіння між ним та ОСОБА_15 на побутовому грунті виникла сварка. Почувши даний конфлікт, на поріг будинку вийшов раніше відомий ОСОБА_6 . ОСОБА_14 , який втрутився в хід конфлікту, прийнявши сторону ОСОБА_15 , після чого між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 розпочалася бійка, в ході якої обвинувачений схопився обома руками за мисливську рушницю, джерело походження якої не встановлено. Під час даної бійки у обвинуваченого ОСОБА_6 раптово виник єдиний умисел, направлений на противоправне позбавлення життя двох осіб, для реалізації якого ОСОБА_6 визначив як знаряддя злочину вказану мисливську рушницю, за допомогою якої обвинувачений мав намір заподіяти потерпілим тілесні ушкодження несумісні з життям.
Потім ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, знаходячись біля вхідних дверей в будинок, умисно та протиправно застосовуючи вогнепальну зброю невстановленого типу, провів постріл в область грудної клітини ОСОБА_15 , після чого остання забігла у приміщення будинку, маючи тілесні ушкодження у вигляді: сліпого проникаючого вогнепального дробового ушкодження передньої поверхні грудної клітини праворуч з ушкодженням м`яких тканин, діафрагми та численними ушкодженнями печінки з послідуючою кровотечею у черевну порожнину і ускладнилася шоком, від яких ОСОБА_15 того ж дня близько 23.00 год. у міській лікарні № 16 м. Дніпропетровська померла.
Далі ОСОБА_6 , утримуючи у своїх руках вказану мисливську рушницю, спустився по сходах до низу, а ОСОБА_14 залишився стояти біля вхідних дверей у будинок, після чого провів постріл в область голови останнього, від чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді: сліпе, проникаюче, вогнепальне дробове ушкодження голови з ушкодженням м`яких тканин та кісток лицевого відділу черепа та шийних хребців, яке ускладнилося шоком прижиттєво, від яких останній помер на місці.
14 квітня 2013 року близько 14.00 год.,без передбаченого законом дозволу на придбання та носіння вогнепальної зброї він знайшов та підібрав з землі, таким чином придбав, предмет, що є вогнепальною зброєю, виготовлений саморобним способом по типу гладкоствольних дульнозарядних пістолетів з гвинтовим запалюванням заряду, який став зберігати при собі до тих пір, поки 05 червня 2013 року близько 05.35 год.,під час особистого обшуку зазначений предмет не був вилучений працівниками міліції.

12 травня 2013 року близько 01.30 год., ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи біля під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_6 , на грунті неприязних стосунків із ОСОБА_13 , маючи умисел на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, умисно наніс потерпілому ОСОБА_13 п`ять ударів предметом, який має властивості плескатого колюче-ріжучого предмета в місце розташування життєво важливих органів: в область живота, грудної клітини та попереку, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому ОСОБА_13 вдалося втекти та отримати своєчасну медичну допомогу.
В результаті умисних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_13 завдано тяжких тілесних ушкоджень у вигляді: непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч, колото різане поранення поперекової області праворуч, проникаючі колото-різані поранення живота з пошкодженням печінки, жовчного міхура з послідуючим його видаленням, дванадцятипалої кишки, тонкої кишки та її брижки, шлунково-обводової зв`язки, заочеревинної гематоми, гемоперитоніума, шок 2 ступеню.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , пояснення захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні вимоги захисника ОСОБА_8 і просили задовольнити їх в повному обсязі, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_8 підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 374 КПК України мотивувальна частина вироку у разі визнання особи винуватою повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. У цій частині вироку наводяться, у тому числі докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 у придбанні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу та в закінченому замаху на умисне вбивство, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обгрунтованим.

Посилання захисника обвинуваченогоу апеляційній скарзі на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази винуватості його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України за вищевказаними епізодами, а суд у вироку послався на недопустимі докази по справі, безпідставні.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 хоч і твердив в судовому засіданні, що саморобну вогнепальну зброю йому підкинули співробітники міліції під час затримання, але свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України.

Так, в основу вироку суд обгрунтовано поклав послідовні показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які підтвердили, що у їх присутності як понятих, працівниками міліції проводилися слідчі дії по проведенню особистого обшуку ОСОБА_6 , у тому числі при виявленні та вилученні у нього вогнепальної зброї .

Винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України підтверджуються також дослідженими в суді письмовими доказами кримінального провадження, зокрема: даними протоколу особистого обшуку ОСОБА_6 від 05 червня 2013 року про вилучення у нього поліетиленового пакету, в якому знаходився предмет, схожий на саморобний обріз вогнепальної зброї ( т. 10 а.с. 10-14). При цьому заяви про неправомірні дії слідчого та працівників міліції від присутніх при огляді осіб не надходили.

В судовому засіданні був відтворений відеозапис особистого обшуку обвинуваченого ОСОБА_6 , проведеного на підставі ухвали слідчого судді з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно висновку судової балістичної експертизи предмет, вилучений 05 червня 2013 року під час особистого обшуку ОСОБА_6 , виготовлений саморобним способом по типу гладкоствольних дульнозарядних (шомпольних) пістолетів з гнотовим запалюванням заряду. Пістолет придатний для проведення пострілів (т. 10 а.с. 25-27).

Як убачається з висновків судової дактилоскопічної експертизи на лівій бічній поверхні вилученого у обвинуваченого саморобного пістолету виявлений один слід пальця руки, придатного для ідентифікації особи, який залишений мізинцевим пальцем лівої руки ОСОБА_6 .

Правильність та об`єктивність цих висновків експертиз сумнівів не викликає і в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 не заперечується.

Не підтверджені матеріалами провадження й доводи у апеляційній скарзі захисника обвинуваченого про його незаконне засудження за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України суд навів у вироку.

Посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого на те, що досудове розслідування і судовий розгляд кримінального провадження проведено неповно і необ`єктивно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, є необгрунтованими.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження за епізодом закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_13 з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Суд у вироку навів докази за даним обвинуваченням і дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому не має підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку з призначенням в цій частині нового судового розгляду.

На підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні крмінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, суд обгрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , протоколи огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання, слідчого експерименту від 06 серпня 2013 року за участю потерпілого ОСОБА_13 (т. 11 а.с. 100-105), в тому числі і обвинуваченого ОСОБА_6 , який в присутності понятих показав та розповів про обставини вчинення ним кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_13 (т. 11 а.с. 94-99), огляду предметів, висновки судово-медичної експертизи потерпілого, судово-імунологічної експертизи.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 доводи про те, що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на вину обвинуваченого. На це вказував в судовому засіданні і сам обвинувачений і суд дав оцінку його показанням у сукупності з іншими доказами.

Як убачається з матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що близько десяти колючо-ріжучих ударів в область живота та грудної клітини наніс йому безпричинно ОСОБА_6 , після чого він намагався втекти і відчув удар в спину, однак йому вдалось втекти від обвинуваченого.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання потерпілий ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_6 , як особу, який скоїв відносно нього кримінальне правопорушення.

Як убачається з протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_13 , останній зазначив всі обставини нанесення йому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у вигляді п`яти непроникаючих та проникаючих колото-різаних поранень у життєво важливі органи.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч; колото різаного поранення поперекової області праворуч; проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням печінки, жовчного міхура з послідуючим його видаленням, дванадцятипалої кишки, тонкої кишки та її брижки, шлунково-обводової зв`язки; заочеревинної гематоми; гемоперитоніума; шоку 2 ступеню, які могли бути спричинені від дії плескатого колюче-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа або будь-який предмет з такими ж властивостями, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (т. 11 а.с. 67-68).

Про те, що саме ОСОБА_6 скоїв відносно потерпілого ОСОБА_13 кримінальне правопорушення, показав свідок ОСОБА_22 , який розповів, що побачив як обвинувачений ОСОБА_6 вдарив потерпілого та мав над останнім перевагу.

Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 підтвердили обставини спільного перебування потерпілого разом із обвинуваченим, в тому числі безпосередньо в час та місці вчинення щодо потерпілого ОСОБА_13 кримінального правопорушення.

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання свідкам ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , вони впізнали ОСОБА_6 , як особу, яка в ніч з 11 на 12 травня 2013 року знаходилась разом із потерпілим ОСОБА_13 у час та в безпосередній близькості від місця вчинення кримінального правопорушення.

Про те, що дані показання потерпілого і свідків про обставини вчиненого щодо потерпілого ОСОБА_13 кримінального правопорушення відповідають дійсності та є об`єктивними, свідчать їх однакові показання на досудовому розслідуванні і під час судового розгляду щодо часу, місця і конкретних обставин вчиненого ОСОБА_6 щодо потерпілого ОСОБА_13 кримінального правопорушення.

Крім того, показання потерпілого і свідків про обставини вчиненого ОСОБА_6 щодо потерпілого ОСОБА_13 кримінального правопорушення узгоджуються із протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , дослідженому судом, з якого вбачається, що останній не тільки розповів, які дії вчинив щодо ОСОБА_13 , але й зазначив про знаряддя вчинення кримінального правопорушення та його характерні особливості, механізм завдання тілесних ушкоджень, який співпадає з механізмом, зазначеним потерпілим, а також використане ним знаряддя злочину, опис якого обвинуваченим не суперечить характеристикам травмуючого предмету, встановленим у вищезазначеному висновку судово-медичної експертизи.

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи, проведеної за результатами даних, що містяться у протоколах слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_6 , тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_13 могли виникнути при обставинах, вказаних потерпілим та обвинуваченим в ході даної слідчої дії за винятком того, що обвинувачений ОСОБА_6 в ході слідчого експерименту вказав не зовсім точну локалізацію нанесених ушкоджень.

Стосовно обставин зазначення обвинуваченим не зовсім точної локалізації нанесених ушкоджень колегія суддів вважає, що вони не впливають на встановлені судом фактичні обставини, враховуючи тривалий проміжок часу, зі спливом якого проводилася дана слідча дія, а також вказівку у протоколі самого обвинуваченого про можливе нанесення ще ударів потерпілому, про які на даний час він вже не пам`ятає.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий та свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Згідно з висновком судово-імунологічної експертизи в слідах на светрі, відповідно до протоколу огляду предметів добровільно виданого обвинуваченим співробітникам міліції в якості особистої речі, в яку він був одягнутий 11 травня 2013 року, та на якому виявлені плями червоного та бурого кольорів, встановлено наявність крові людини, при серологічному дослідженні якої був виявлений тільки антиген В, що не виключає можливості походження її від особи групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО. При цьому, враховуючи, що при судово-імунологічному дослідженні крові ОСОБА_13 в зразку, висушеному на марлі, встановлена група В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО, походження крові в слідах на зазначеному светрі обвинуваченого можливе від потерпілого ОСОБА_13 , крові якого характерний групо специфічний виявлений антиген В (т. 11 а.с. 123-125). До того ж достовірність вказаних висновків судово-імунологічного дослідження також була перевірена в ході судового слідства шляхом допиту експерта ОСОБА_23 .

З цих підстав доводи в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого про те, що дану судово-імунологічну експертизу неможливо вважати доказом вини ОСОБА_6 в заподянні ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, є безпідставними, оскільки висновок останньої у сукупності з дослідженими у судовому засіданні доказами підтверджує правильність зроблених судом висновків про доведеність вини ОСОБА_6 в кримінальному правопорушенні щодо потерпілого ОСОБА_13 .

Колегія суддів не може прийняти до уваги і доводи захисника про те, що не проводилась експертиза, яка б могла більш точно ідентифікувати кров на светрі обвинуваченого, про що захисник ОСОБА_8 заявив лише в апеляційній скарзі після постановлення судом вироку, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_13 .
Під час розгляду справи в суді першої інстанції клопотань про проведення подібної експертизи як обвинувачений ОСОБА_6 , так і його захисник не заявляли, а тому повторно досліджувати обставини, встановлені судом першої інстанції, колегія суддів підстав не вбачає.

Доводи в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 про порушення правила впізнання особи, коли свідку ОСОБА_21 спочатку був пред`явлений ОСОБА_6 , а потім було проведено впізнання, колегія суддів також не приймає до уваги. Дані про те, що свідок ОСОБА_21 в суді пояснювала про порушення правила впізнання особи протирічать матеріалам провадження, тому такі заяви в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Навпаки, навіть з показань ОСОБА_6 під час судового розгляду вбачається, що саме він були разом з потерпілим ОСОБА_13 незадовго до часу вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілого в кафе у пішохідному переході, де вони вживали разом алкогольні напої, в барі якого працювала свідок ОСОБА_21 .
Не можна погодитись і з доводами захисника обвинуваченого про те, що ні один із свідків, за участю яких проводилось впізнання за вказаним епізодом ( ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ), перед цим не були допитані, оскільки вонипротирічать матеріалам провадження. Так, ще до проведення впізнання слідчим були допитані в якості свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Що ж до свідка ОСОБА_20 , то згідно з матеріалами провадження він є братом потерпілого ОСОБА_13 і зустріч з ним незадовго до часу вчинення кримінального правопорушення, коли обвинувачений був разом з потерпілим, не заперечував і сам ОСОБА_6 .
Виходячи з наведеного, доводи захисника ОСОБА_8 в яких він стверджує, що судом не дана оцінка зібраним у провадженні доказам за епізодом закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_13 , є безпідставними, як і його доводи про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в цій частині засудження.

Колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказаму сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обгрунтованого висновку про винністьОСОБА_6 в закінченому замаху на умисне вбивство ОСОБА_13 за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_6 необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, і дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність, як це зазначається в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, скасування вироку.
Що ж стосується заяв обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що його пояснення під час проведення слідчих дій, які лягли в основу його обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, були добуті незаконним шляхом, а саме, в результаті застосування до нього працівниками міліції недозволених методів слідства, зокрема, фізичного та психологічного тиску, то вони є безпідставними, оскільки твердження обвинуваченого перевірялися прокуратурою.

Допитані судом як свідки працівники міліції, які брали участь у процесуальних діях із ОСОБА_6 , категорично заперечили застосування щодо нього фізичного або психологічного тиску та підтвердили добровільність показань обвинуваченого.

Неодноразовими перевірками не було виявлено жодного факту застосування до обвинуваченого незаконних методів слідства, та слідчим прокуратури з урахуванням отриманих під час досудового розслідування об`єктивних даних було прийнято рішення з цього питання про закриття кримінального провадження за відсутністю ознак складу злочину, про що було повідомлено прокурора.

Аналіз викладеного вказує на те, що заяви ОСОБА_6 про обмову себе внаслідок нібито фізичного і психологічного тиску на нього працівників міліції та слідчих, спрямовані на намагання уникнути відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення або на зменшення відповідальності.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегією суддів не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та правильність кваліфікації його дій. Наявні у справи докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Не можна погодитися і з твердженнями захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про порушення права на захист ОСОБА_6 під час досудового розслідування щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, щодо того, що обвинувачений був затриманий 05 червня 2013 року, а захисник йому був призначений лише 20 червня 2013 року, на його неодноразові прохання викликати йому захисника, йому було відмовлено.

Так, згідно з матеріалами провадження ОСОБА_6 після роз`яснення йому його прав як затриманого і підозрюваного 05 червня 2013 року виявив бажання захищати свої права самостійно і від участі захисника відмовився, про що складений відповідний протокол (т. 10 а.с. 38). За виявленим бажанням ОСОБА_6 07 червня 2013 року у провадженні за підозрою за ч. 2 ст. 121 КК України його захисником був допущений адвокат ОСОБА_27 (т. 2 а.с. 6-7). 20 червня 2013 року за бажанням обвинуваченого у провадженні за підозрою за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України його захисником був допущений адвокат ОСОБА_8 (т. 9 а.с. 169).

За матеріалами кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, щодо потерпілого ОСОБА_13 після роз`яснення йому його прав підозрюваного 05 серпня 2013 року він виявив бажання захищати свої права самостійно і від участі захисника відмовився, про що складений відповідний протокол (т. 11 а.с. 84, 164).

Оскільки згідно зі ст. 52 КПК у зазначеному випадку участь захисника не є обов`язковою, то порушень права на захист обвинуваченого не було.

Отже, підстав вважати, що досудовим розслідуванням було порушено право на захист ОСОБА_6 в частині його засудження за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як про це йдеться у апеляційній скарзі захисника, немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку в цій частині засудження ОСОБА_6 по провадженню не виявлено.

Що ж стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в частині його засудження за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України через м`якість, вони є непереконливими.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження.

З огляду на це, наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що призначене покарання в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення покарання більш тяжкого, на що вказував в своїй апеляційній скарзі прокурор.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не має підстав вважати призначене обвинуваченому покарання в частині його засудження за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України несправедливим.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення щодо ОСОБА_6 в частині його засудження за ч. 2 ст. 121, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України суд постановив з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення, що не дає можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм кримінального процесуального права.
У мотивувальній частині обвинувального вироку суд повинен зазначити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема, місця, часу, способу та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахованих окремих доказів. Зазначене передбачено статтею 374 КПК України, якою встановлено вимоги до викладу вироку суду першої інстанції, недотримання яких є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Вимоги вказаних статей кримінального процесуального закону судом першої інстанції були істотно порушені.
Так, виходячи з матеріалів провадження, зокрема технічного запису судового засідання, обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що він не визнає свою вину та зазначав, що він не скоював кримінальних правопорушень, в тому числі не наносив тяжких тілесних ушкоджень, спричинивших смерть ОСОБА_12 , оскільки в день її смерті не міг потрапити до квартири, де вони разом проживали, хоч і чув голоса в квартирі, а коли за допомогою скребка відчинив двері до квартири, де побачив померлу ОСОБА_12 .
Крім того, обвинувачений вказував на те, що потерпіла за даним епізодом обвинувачення ОСОБА_9 , яка також є свідком його причетності до вбивства подружжя ОСОБА_10 , оговорює його, що він неодноразово погрожував ОСОБА_28 розправою та постійно бив останню.
Як вбачається з показань ОСОБА_6 , він звертався до прокуратури Дніпропетровської області з заявою про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, що виявилося у дачі завідомо неправдивих відомостей, проте заява не була розглянута та не внесено прокуратурою відповідних відомостей до ЄРДР.
Разом з тим, всі ці факти, на які вказував обвинувачений, судом належним чином не перевірялись.
На переконання колегії суддів такі обставини підлягають обов`язковій перевірці.
Щодо засудження за вбивство подружжя ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_6 також вказує на те, що він не визнає свою вину та зазначав, що він не скоював даного кримінального правопорушення, а у встановлений досудовим розслідуванням час вбивства потерпілих був вдома зі своїм знайомим ОСОБА_11 , близько 21.00 год. провів останнього на маршрутне таксі, звідки пішов до магазину "Сільпо", що підтверджується відтвореним у судовому засіданні записом з камер спостереження супермаркету.
Про дані обставини заявляв в судовому засіданні і свідок ОСОБА_11 .

Залишивши поза увагою вимоги кримінального процесуального закону, суд, не перевіривши алібі обвинуваченого, у вироку вказав, що свідок міг об`єктивно помилятись в часі, коли він попрощався з обвинуваченим, а обвинувачений міг за 10-15 хвилин дійти до будинку ОСОБА_10 .
Крім того, у вироку зазначено, що почувши конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , на поріг будинку вийшов раніше відомий ОСОБА_6 . ОСОБА_14 , який втрутився в хід конфлікту, прийнявши сторону ОСОБА_15 , після чого між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 розпочалася бійка, в ході якої обвинувачений схопився обома руками за мисливську рушницю, джерело походження якої не встановлено. Під час даної бійки у обвинуваченого ОСОБА_6 раптово виник єдиний умисел, направлений на противоправне позбавлення життя двох осіб, для реалізації якого ОСОБА_6 визначив як знаряддя злочину вказану мисливську рушницю, за допомогою якої обвинувачений мав намір заподіяти потерпілим тілесні ушкодження несумісні з життям. Потім ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, знаходячись біля вхідних дверей в будинок, умисно та протиправно застосовуючи вогнепальну зброю невстановленого типу, провів постріл в область грудної клітини ОСОБА_15 , після чого остання забігла у приміщення будинку.
Таким чином, під час судового розгляду не встановлено, хто саме під час боротьби ( а в обвинувальному акті було зазначено, що ОСОБА_14 вийшов на поріг будинку з мисливською вогнепальною зброєю в руках) , ОСОБА_6 чи сам ОСОБА_14 нажав на курок вогнепальної зброї та провів постріл у ОСОБА_15 . При цьому невстановлені обставини могли вплинути на встановлення мотиву кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого.
Відповідно до вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги. При цьому межі перегляду судом апеляційної інстанції характеризуються в тому числі неприпустимістю встановлення й доказування фактів, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять вказані порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України та ст. 20 КПК України, згідно з якими до них відноситься забезпечення права на захист, вказаний вирок відносно ОСОБА_6 в частині його засудження за ч. 2 ст. 121, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд у суд першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до вимог ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Виходячи з того, що обвинувачений безпідставно був обмежений у реалізації свого права на захист при проведенні судового розгляду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали йому ухвалити законне й обгрунтоване судове рішення, а тому ухвалений ним вирок з викладених вище підстав підлягає скасуванню в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції в іншому складі.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині засудження за ч. 2 ст. 121, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд у тому ж суді в іншому складі суду.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.
В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 в частині засудження за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4