АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №644/4049/15-к Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 11кп/790/1085/15 ОСОБА_1
Категорія: Закон України «Про умовно- Доповідач: ОСОБА_2
дострокове звільнення»
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2015р. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі Корецькій м,І.
За участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.04.2015р.,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2015р. відмовлено в задоволенні спільного подання адміністрації Харківської виправної колонії № 43 та Спостережної комісії в Орджонікідзевському районі м. Харкова про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джаал-Алабад Республіки Киргистан, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, проживаючого до арешту АДРЕСА_1 , судимого:

1. 05.11.2007р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ст.ст.162 ч.1, 185 ч.1, ч.2, 186 ч.2, 190 ч.1, ч.2 КК України із застосуванням ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі,

- 06.03.2009р. звільнений на підставі ст.ст.2, 1, п. «а», 2, 8, 9, 10 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008р.

2. 24.12.2012р. Фрунзенським районним судом м. Харкова за ст.ст.186 ч.2, ч.3 КК України із застосуванням ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно ухвали, суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 виходячи з таких обставин.

Як вказав суд, з матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_6 раніше був судимий за вчинення тяжких злочинів, на теперішній час відбуває покарання за вчинення знову умисного тяжкого злочину, в тому числі, передбаченого ст.186 ч.3 КК України, а це свідчить про стійку тенденцію поведінки засудженого і поступове підвищення тяжкості вчинених ним злочинів
З в указаних матеріалів особової справи також вбачається, що ОСОБА_7 упродовж усього терміну відбування покарання у Харківській виправній колонії характеризувався як засуджений, який на шлях виправлення не став. Наведене підтверджується характеристиками ОСОБА_6 від 01 жовтня 2013р., 24 червня 2014р.
Суд вказав, що протягом останніх 9 місяців ОСОБА_7 було оголошено три подяки за загально позитивну поведінку під час відбування покарання, а фактично за недопущення ним порушення режиму відбування покарання.
Суд першої інстанції зазначив, що надані адміністрацією Харківської виправної колонії докази, а також матеріали особової справи ОСОБА_7 не свідчать про те, що він впевнено став на путь виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів відсутність необхідності подальше відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі.
Суд вказав, що сумлінна поведінка і ставлення до праці ОСОБА_6 протягом останніх 9 місяців з трьох років відбутого ним покарання не є тією обставиною, якої достатньо для висновку про те, що засуджений довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення від покарання на строк 1 рік 4 місяці 28 днів. Тому підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування призначеного вироком покарання у вигляді позбавлення волі, на теперішній час суд не вбачив.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, у зв`язку односторонністю судового розгляду та застосувати до нього ст.81 КК України або направити матеріали кримінального провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

ОСОБА_6 зазначив, що суд поверхнево вивчив його особову справу, про що свідчить той факт, що судом першої інстанції не враховано, що він має 3 заохочення, а не 2 як зазначено в ухвалі суду першої інстанції.

ОСОБА_6 вказав, що судом не враховано то, що під час усього строку відбування покарання він залучався до оплатної суспільно-корисної праці на виробництві в колонії, у столярному цеху. Він же зазначив, що по прибуттю до установи був зарахований до програми диференційного виховного впливу «Фізкультура та спорт», де приймав активну участь у проведені змагань з шахів, з шашок, футболу та настільного тенісу.

Разом з тим, судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що ОСОБА_6 виявив бажання оволодіти новим професійним навичкам. У 2014р. закінчив Харківський навчальний центр №43 і здобув кваліфікаційний рівень за професією верстатник дерев`яного верстата 2 розряду.

Заслухавши суддю доповідача; пояснення засудженого ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу; думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів, відповідно до ст.404 ч.1 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

З матеріалів кримінального провадження та ухвали суду вбачається, що вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2012р. ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.186 ч.2 ч.3 КК України, та засуджено до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Адміністрація Харківської виправної колонії та Спостережна комісія в Орджонікідзевському районі м. Харкова звернулися до суду зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , посилаючись на те, що під час відбування покарання він характеризується позитивно, до праці ставиться добре, режим відбування покарання не порушував, дисциплінарних стягнень не має, має два заохочення.

Згідно ст.81 ч.2 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Крім того, як правильно вказав суд, головною умовою при прийнятті рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення. При чому, добросовісна поведінка це не пасивна поведінка засудженого, який утримується від порушення режиму відбування покарання, а його активна участь в громадському житті, виконання громадських доручень, підвищення свого освітнього рівня, а добросовісне відношення до праці, постійне виконання і перевиконання планів робіт, добросовісне відношення до дорученої роботи, підвищення кваліфікації, прояв ініціативи і так далі.

Суд вірно зазначив, що при вирішенні питання про те, чи довів ОСОБА_6 своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення суд повинен виходити з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування їм покарання, а не за короткий період часу перед внесенням подання.

Суд вказав, що протягом останніх 9 місяців ОСОБА_7 було оголошено три подяки за загально позитивну поведінку під час відбування покарання, та правильно зазначив, що ці подяки були фактично за недопущення ним порушення режиму відбування покарання.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку о том, що надані адміністрацією Харківської виправної колонії докази, а також матеріали особової справи ОСОБА_7 не свідчать про те. що він впевнено став на путь виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів відсутність необхідності подальше відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі.
Суд вказав, що з матеріалів особової справи ОСОБА_6 вбачається, що він був судимий за вчинення тяжких злочинів і на теперішній час відбуває покарання за вчинення знову умисних тяжких злочинів, в томv числі, передбаченого ст.186 ч.3 КК України та правильно вказав, що це свідчить про стійку тенденцію поведінки засудженого і поступове підвищення тяжкості вчинених ним злочинів. З матеріалів особової справи також вбачається, що ОСОБА_7 упродовж усього терміну відбування покарання у Харківській виправній колонії характеризувався, як засуджений, який на шлях виправлення не став. Наведене підтверджено характеристиками від 01.10.2013р., 24.06.2014р.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування призначеного вироком суду покарання у вигляді позбавлення волі, на теперішній час не вбачається.

Доводи ОСОБА_6 , що суд першої інстанції поверхнево вивчив матеріали справи та данні про його особу не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що сумлінна поведінка і ставлення до праці ОСОБА_6 протягом останніх 9 місяців з трьох років відбутого ним покарання не є тією обставиною, якої достатньо для висновку про те, що він довів своє виправлення і заслуговує умовно - дострокове звільнення від покарання на строк 1 рік 4 місяці 28 днів.

Колегія суддів, з урахуванням викладеного, прийшла до висновку, що жодних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою зміну або скасування ухвали, не вбачається, а тому апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 ч.2, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити - без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.04.2015р. про відмову в задоволенні спільного подання адміністрації Харківської виправної колонії №43 та Спостережної комісії в Орджонікідзевському районі м. Харкова про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі відносно ОСОБА_6 1989 року народження залишити - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена сторонами кримінального провадження в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_6 у той же самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: