ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
11а-473/2007 Головуючий в
1 інстанції - Малиш В.В.
- кримінальна Доповідач -
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня
2007 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного
суду Чернігівської області в складі :

головуючого -
Широян Т.А.

суддів - Трейтяк
О.П., Борисенка І.П.

при секретарі -
Маслової О.В.

з участю
прокурора - Фірман Т.І., Беляковича О.В.

захисників -
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

засудженої -
ОСОБА_4

виправданих -
ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією
ст. помічника прокурора м. Чернігова на вирок Деснянського районного суду м.
Чернігова від 4 травня 2005 , -

Цим вироком

ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1народження , уродженка м. Чернігова, Українка, громадянка Росії, з
середньою освітою, яка ніде не працює, раніше не судима, проживає в АДРЕСА_1

Засуджена:

·
за
ст. 212 ч.3 ч.1 КК
України із застосуванням ст.
69 КК України
на 3 роки позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади, пов'язані із
виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки без конфіскації
майна;

·
за ст. 366 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі із
позбавленням права обіймати посади, пов'язані із виконанням
організаційно-розпорядчих функцій строком на 1 рік;

·
ст. 358 ч.3 КК України на 1 рік обмеження волі.

За сукупністю злочинів на підставі
ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
остаточно призначено ОСОБА_4 покарання - 3 років позбавлення волі із
позбавленням права обіймати посади, пов'язані із виконанням
організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки без конфіскації майна.

На
підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнена від відбування покарання з випробуванням
строком на 1 рік і в цей строк вона має повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.

ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженець м. Києва, українець, громадянин України, з
вищою освітою, , який працює інспектором служби охорони СП
„Укрінтерцукор", раніше не судимий, проживає в АДРЕСА_2 виправданий : за
ст. 148-2 ч.3 КК України, 19 ч.2 ст. 194 за недоведеністю вини у вчиненні даних
злочинів, за ст. 167 ч.2 КК України - за відсутністю складу злочину.

ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, уродженець м. Києва, росіянин, громадянин України, з
вищою освітою, який працює комерційним директором ТОВ „Альтернатива -
2002", раніше не судимий, проживає в АДРЕСА_3 виправданий за ст. 19- ч.3 148-2 , 19 ч.2 - 194 КК України - за
недоведеністю його вини у вчиненні злочину.

ОСОБА_4
визнана винною та засуджена за те, що являючись службовою особою, працюючи
комерційним директором і фактично виконуючи обов'язки головного бухгалтера ТОВ
„Рапан", на яку згідно Закону України „Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"

від 16 липня
1999 року №м996-ХІУ покладено обов'язок організувати бухгалтерський облік та
забезпечити фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у
первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів та звітності
протягом встановленого терміну, ведення бухгалтерського обліку підприємства,
складання і подання у встановлені строки фінансової звітності, організація
контролю за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських
операцій, подання податкової звітності підприємства, умисно ухилилась від
сплати податків за таких обставин:

ТОВ „Рапан" протягом липня 1999 року займалось реалізацією
паливно-мастильних матеріалів, за наслідками якої у підприємства виникли
податкові зобов'язання зі сплати податку на додану вартість в сумі 91977 гр..
Маючи на меті ухилитись від сплати податків, а саме шляхом безпідставного
завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, ОСОБА_4,
знаходячись за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_1 попросила ОСОБА_7 ,
яка тимчасово проживала у вказаній квартирі, заповнити бланки накладної № 9 від
15 липня 1999 року та податкової накладної № 566 від 30 липня 1999 року з
відбитками печатки ТОВ „АСК" м. Києва на суму 510 000, 12 гр., в тому
числі ПДВ 85 000 гр. з метою використання їх в податковому обліку підприємства.

Використовуючи складені завідомо неправдиві документи -накладну №9 від 15
липня 1999 року та податкову накладну № 566 від 30 липня 1999 року, ОСОБА_4, в
порушення пп..7.4.5 ст. Закону України „Про податок на додану вартість"
від 3 квітня 1997 року , безпідставно включила до податкового кредиту
декларацію з податку на додану вартість в сумі 85 000 гр, чим знизила об'єкт
оподаткування податком на додану вартість та ухилилась від сплати податку на
додану вартість за липень 1999 року на суму 85 000 гр.

Декларацію з податку на додану вартість за липень 1999 року із завідомо
неправдивими відомостями ОСОБА_4 підписала від імені директора ТОВ „Рапан"
ОСОБА_5 та подала
28 серпня 1999 року до ДПІ в м. Чернігові, тт.. склала та видала завідомо неправдивий документ.

Інше обвинувачення ОСОБА_4, а саме те, що вона з метою ухилення від сплати
податку під час складання декларації з податку на додану вартість за липень 1999
року, не врахувала операції по реалізації бензину марки А-80 комбінату „Астра" по накладній б/н від 21 липня 1999 року на суму 5 159,

02 гр., в тому числі ПДВ
859,84 гр., а також недорахувала податкових зобов'язань з податку на додану
вартість в сумі 5 939,61 гр. з операцій по реалізації бензину марки А-80 ТОВ
„АСК" в липні 1999 року, чим знизила податкові зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 6 800 гр.; безпідставно включила до складу податкового
кредиту ПДВ в сумі 4,04 гр.

з операції по придбанню у ВАТ „Укртелеком" послуг на суму 24,14 гр., а

також на суму 9,95 гр. з операції по придбанню у ЗАТ „Утел" послуг на
суму

59,68
гр.; у третьому кварталі 1999 року з метою ухилення від сплати

податку на
прибуток, не включила до складу валових доходів суму 4 299 гр. від реалізації
паливно-мастильних матеріалів комбінату „Астра"
по накладній б/н від 21 липня 1999 року; не в повному обсязі відобразила
реалізацію бензину ТОВ „АСК" в липні 1999 року, в результаті чого знизила
валовий доход підприємства на суму 29 698 гр., не включила до складу валового
доходу валютні курсові різниці за серпень та вересень 1999 року в сумі 27 087
гр. по розрахунках з ЗАТ „Мажейкю Нафта" /Литва/; безпідставно завищила
валові витрати підприємства на суму 579 411 гр., а саме по приросту
товарно-матеріальних цінностей в сумі 628 894 гр., оплати праці в сумі 879 гр.
- за вироком суду було виключено через недоведеність у цьому участі ОСОБА_4.

Цим же вироком суду були виправдані за недоведеністю вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яким
зокрема було пред'явлено таке обвинувачення:

ОСОБА_5 органами
досудового слідства звинувачувався в тому, що він, являючись посадовою особою
та працюючи директором ТОВ „Рапан" / юр. Адреса - м. Чернігів, вул. Леніна
33/, вступив у злочинний зговір з комерційним директором цього ж підприємства
ОСОБА_4 та та громадянином ОСОБА_6 , та, маючи на меті ухилитись від сплати
податку на додану вартість, надав ОСОБА_4 договір купівлі-продажу та акт
прийому передачі на відповідальне зберігання насосного обладнання, начеб то
укладеного із ТОВ „АСК", в яких поставив свій підпис, як директор
підприємства, а після цього ОСОБА_4 незаповнені бланки накладної та податкової
накладної з відбитками печатки ТОВ „АСК" м. Києва і дав їй вказівку про
внесення до вказаних документів інформації щодо придбання насосного обладнання
з метою подальшого їх використання в податковому обліку підприємства, чим
сприяв використанню завідомо неправдивих документів та умисно ухилився від
сплати податку на додану вартість.

Крім того, він , на підставі рішення зборів учасників ТОВ "Рапан"
№ 1 від 01.06.1999 p., працюючи директором ТОВ "Рапан", являючись
посадовою особою підприємства та будучи, на підставі «Положення про організацію
бухгалтерського обліку і звітності в Україні», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 250 від 03.04.93 p.,
відповідальним за організацію бухгалтерського та податкового обліку на
підприємстві, повноту нарахування та сплати податків і зборів до державного
бюджету, складання звітності про фінансово-господарську діяльність, подання
звітності до Державної податкової інспекції, документів і відомостей пов'язаних
з обчисленням та сплатою податків, неналежним чином виконував свої посадові
обов'язки через недбале ставлення до них, що призвело до заниження об'єкту
оподаткування податком на додану вартість в липні 1999 року.

ОСОБА_6
органами досудового слідства обвинувачувався в тому, що він вступив у злочинний
зговір з директором ТОВ „Рапан" ОСОБА_5 та комерційним директором цього ж
підприємства ОСОБА_4, який полягав в тому , що він разом із ОСОБА_5 надали
ОСОБА_4

В.В. бланки документів -
накладної та податкової накладної з відбитками печатки ТОВ „АСК" в липні
1999 року, дали вказівку про внесення в ці документи інформації щодо придбання
насосного обладнання з метою подальшого їх використання в податковому обліку
підприємства, зазначив, яким чином це слід робити , і сприяв використанню
завідомо неправдивих документів та умисному ухиленні від сплати податку на
додану вартість.

На даний вирок суду була подана апеляція старшого помічника прокурора м.
Чернігова, у якій порушувалось питання про скасування вироку суду в частині
виправдання ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6, оскільки судом першої інстанції не дана оцінка висновкам
судово-бухгалтерських експертиз щодо правильності встановлення суми податкових
зобов'язань та податкового кредиту ТОВ „Рапан" за липень 1999 року в сумі
6 805 гр., 5 гр. При цьому при вирішенні питання про законність пред'явлення
обвинувачення в умисному ухиленні від сплати податку на прибуток в сумі 114 822
гр. суд врахував висновок бухгалтерської експертизи про факт донарахування
податку на прибуток в сумі 126 966 , 34 гр., але ж оцінки цьому висновку не
дав, оскільки він є обмеженим у дослідженні. Виправдовуючи ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд не
дав всім їх показанням належної оцінки, скільки вони постійно змінювались. Крім
того, твердження суду про неконкретність обвинувачення ОСОБА_5 за ст. 167 ч.2
КК України не відповідає матеріалам справи. Теж стосується і тверджень суду про
порушення органами досудового слідства вимог ст. 374 КПК України, щодо
обов'язковості виконання вказівок суду, коли дана кримінальна справа
неодноразово поверталась на додаткове розслідування.

Провівши повне судове слідство по даній кримінальній справі судова колегія
апеляційного суду Чернігівської області, вирок Деснянського районного суду м.
Чернігова щодо виправдання ОСОБА_5
та виключення частки обвинувачення ОСОБА_4 скасувала, постановила новий
вирок , яким визнала доведеним обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яке їм було
пред'явлено на досудовому слідстві. Щодо виправдання ОСОБА_6, то судова колегія
підтвердила висновок суду 1 інстанції про недоведеність його вини у вчиненні
інкримінованих йому злочинів.

Даний вирок суду за касаційним поданням старшого помічника прокурора та
засудженого ОСОБА_5, які
просили вирок суду щодо ОСОБА_6 /згідно касаційного подання прокурора/ та ОСОБА_5 /за його
касаційною скаргою/ ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного
Суду України від 22 вересня 2005 року був скасований і справу направлено на
новий судовий розгляд

За
клопотанням заступника Генерального прокурора в зв'язку із порушенням судовою
колегією Верховного суду України норм кримінально-процесуального законодавства
при розгляді справи в касаційному порядку, ухвала судової колегії Верховного
Суду України від 22 серпня 2005 року по даній кримінальній справі була
скасована. При повторному касаційному розгляді
вирок судової колегії апеляційного суду Чернігівської області від

22 вересня 2005 року був переглянутий в порядку ст. 400-4 КПК України,
скасований і справа направлена на новий апеляційний розгляд, оскільки
апеляційним судом не дана оцінки всім доказам по справі щодо виправдання
ОСОБА_6, а оскільки по обвинуваченню ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 діяли узгоджено, то вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_4
та ОСОБА_5 був
також скасований. При цьому в ухвали зазначено, що при новому апеляційному
розгляді слід взяти до уваги доводи апеляції прокурора, який брав участь по
справі в суді 1 інстанції, та при апеляційному розгляді з метою постановления обґрунтованого
та законного вироку.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважає, що виправдання ОСОБА_6
та ОСОБА_5 суперечать
матеріалам справи і є незаконним, а тому підлягає скасуванню із постановлениям обвинувального
вироку, провівши по справі повне судове слідство, колегія суддів , -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5, являючись
посадовими особами , працюючи відповідно комерційним директором та директором
ТОВ „Рапан", які відповідають за своєчасну сплату податків, за попередньою
змовою між собою та ОСОБА_6 в період з липня по жовтень 1999 року умисно,
шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивих відомостей, підробці,
складанні і видачі завідомо неправдивих документів, використанні їх при
складанні податкової звітності, ухилились від сплати податків в особливо
великих розмірах. Злочини ними вчинені за таких обставин:

ТОВ „Рапан" протягом липня 1999 року займалось реалізацією
паливно-мастильних матеріалів, за наслідками якої у підприємства виникли
податкові зобов'язання зі сплати податку на додану вартість в сумі 91977 грн.
Маючи за мету ухилення від сплати податків, а саме - шляхом безпідставного
завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, ОСОБА_4 вступила в
попередній зговір з директором ТОВ "Рапан" ОСОБА_5 та громадянином
ОСОБА_6.

Так,
ОСОБА_4, будучи
підпорядкованою директору підприємства ОСОБА_5, повідомила останньому, про
виникнення податкових зобов'язань з ПДВ за липень 1999 року в сумі біля 85000
грн. Маючи намір ухилитись від сплати зазначеного податку на додану вартість
вступила у злочинний зговір із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Після чого, знаходячись в
АДРЕСА_1, отримала від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 привезені ними з Києва незаповнені
бланки накладної та податкової накладної з відбитками печатки ТОВ
"АСК" м Київ і вказівку про внесення до вказаних документів
інформації щодо придбання насосного обладнання, з

метою подальшого їх
використання в податковому обліку підприємства. Потім, ОСОБА_7, яка знаходилася
у вказаній квартирі і щодо якої органами досудового слідства відмовлено в
порушенні кримінальної справи за ст. 6п.2 КПК України, на прохання ОСОБА_4 та
ОСОБА_6, не знаючи достовірної цілі, заповнила надані їй накладну N 9 від
15.07.1999 p., податкову накладну N 566 від 30.07.1999 р., про
начебто отримання від ТОВ "АСК" м. Київ насосного обладнання на суму
510000,12 грн., в тому числі ПДВ 85000 грн., і віддала їх ОСОБА_4.

В свою чергу, ОСОБА_4,
використовуючи складені завідомо неправдиві документи: накладну М 9 від 15.07.1999
р. - податкову накладну N 566 від 30.07.1999 р. про начебто отримання від ТОВ
"АСК" м. Київ насосного обладнання на суму 510000,12 грн., в тому
числі ПДВ 85000 грн., в порушення пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" N 168Х97-ВР від 03.04.1997 року,
безпідставно включила до податкового кредиту в декларації з податку на додану
вартість за липень 1999 року суму податку на додану вартість 85000 грн., чим
занизила об'єкт оподаткування - податку на додану вартість.

Крім того, з метою ухилення від сплати податків, ОСОБА_4, під час складання
декларації з податку на додану вартість за липень 1999 року, не врахувала
операції по реалізації бензину А-80 комбінату "Астра" по накладній № бн
від 21.07.1999 року на суму 5159,02 грн., в тому числі ПДВ -859,84 грн., а
також недорахувала податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі
5939,61 грн. з операцій по реалізації бензину А-80 ТОВ "Астра" липні
1999 року, чим занизила податкові зобов'язання з податку на додану вартість на
суми 6800 грн. і, як наслідок, в порушення пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, ш..7.3.1 п.
7.3 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" N 168Х97-ВР від
03.04.1997 року занизила об'єкт оподаткування податком на додану вартість.

В той же час, ОСОБА_4 в порушення пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" N 168Х97-ВР від 03.04.1997 року
безпідставно включила до складу податкового кредиту ПДВ суму 4,02 грн. з
операції по придбанню у ВАТ "Укртелеком" послуг на суму 24,14 грн., а
також суму 9,95 грн., з операції по придбанню у ЗАТ "Утел" послуг на
суму 59,68 грн.

Декларацію з податку на додану вартість за липень 1999 року із завідомо
неправдивими відомостями ОСОБА_4 підписала від імені директора ТОВ
"Рапан" ОСОБА_5, скріпила печаткою та подала 20.08.1999 року до ДНІ у
м. Чернігові, чим склала та видала завідомо неправдивий документ.

Відповідно
до вимог пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану
вартість" N 168Х97-ВР від 03.04.1997 року, сплата податку на додану
вартість провадиться не пізніше двадцятого числа місяця, що настає за звітним
періодом. Таким чином, ОСОБА_4 20 серпня 1999 року, пору­шуючи пп. 3.1.1 п. З
ст. З, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.1., 7.4.5 ., п7.4 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" N 168Х97-ВР від 03.04.1997 року,

шляхом заниження
об'єкту оподаткування, умисно ухилилась від сплати податку на додану вартість
за липень 1999 року в сумі 91805 грн.

Також, в третьому кварталі 1999 року, з метою ухилення від сплати податку
на прибуток, ОСОБА_4 не включила до складу валових доходів сумі 4299 гривень
від реалізації паливно-мастильних матеріалів комбінату "Астра" по
накладній № б/н від 21.07.1999 року; не в повному обсязі відобразила реалізацію
бензину ТОВ "АСК" в липні 1999 року, в результаті чого занизила
валовий дохід підприємства на суму 29698 грн., а також не включила до складу
валового доходу валютні курсові різниці за серпень та вересень 1999 року у сумі
27087 грн. по розрахунках з AT "Мажейкю Нафта" (Литва). В результаті вказаних
дій ОСОБА_4, валові доходи підприємства були занижені на суму 61,1 тис. грн.,
чим було порушено пп. 7.3.6. ст. 7 та пп. 11.3.1. ст. 11 Закону України
"Про оподаткування прибутку підприємств" N 283/97-Вр від 22.05.1997
р.

Крім того, в третьому кварталі 1999 року ОСОБА_4, в порушення пп.
11.2.1. п. 11.2 ст. 11, п.5.9. ст.5, пп. 7.3.3. ст. 7 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" № 283/97 - Вр від 22.05.1997 p., безпідставно
завищила валові витрати підприємства на суму 579411 грн., а саме по приросту
(убутку) товарно-матеріальних цінностей в сумі 628894 грн., оплати праці в сумі
876 грн.

Декларацію з податку на прибуток підприємства за третій квартал 1999 року
із завідомо неправдивими відомостями ОСОБА_4 підписала від імені директора ТОВ
"Рапан" ОСОБА_5, скріпила печаткою та подала 20.10.1999 року до ДНІ у
м. Чернігові, чим склала та видала завідомо неправдивий документ.

Відповідно до вимог п.16.4 ст.16 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" № 28397-Вр від 22.05.1997 p., податок при
прибуток підприємств сплачується до бюджету не пізніше двадцятого числа місяця,
наступного за звітним кварталом. Таким чином ОСОБА_4 20 жовтня 1999 року шляхом
заниження об'єкту оподаткування податком на прибуток умисно ухилилась від
сплати податку на прибуток за третій квартал 1999 року у сумі 144822 гривні.

Дії ОСОБА_4 по ухиленню від сплати податку на додану вартість в липні 1999
року в сумі 5939 , 61 гр. з операцій по реалізації бензину А-80 ТОВ „АСК"
та безпідставному зниженні об'єкту оподаткування з операцій по придбанню послуг
ЗАТ „Утел" , ВАТ „Укртелеком", що призвело до настання тяжких
наслідків, були вчинені внаслідок безвідповідального ставлення ОСОБА_5, як директора ТОВ
„Рапан", до виконання своїх обов'язків, який самоусунувся від виконання
покладених на нього обов'язків по керуванню підприємством і який неналежним
чином контролював діяльність підлеглих йому працівників

В
результаті дій ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до державного бюджету не надійшло 85 000 гр.
податку на додану вартість, тт. в особливо великому розмірі.

В результаті дій ОСОБА_4 та халатного ставлення ОСОБА_5 до своїх
обов'язків до бюджету не надійшло 6805 гр. податку на додану вартість з
операцій підприємств зв'язку та 5939, 61 гр з операцій по реалізації бензину
А-80 комбінату „Астра"

В результаті дій ОСОБА_4 з операцій по реалізації паливно-мастильних
матеріалів комбінату „Астра"
у Ш кварталі 1999 року не було сплачено податок на прибуток в сумі 114 822 гр.
та 91805 гр. податку на додану вартість, а всього не сплачено податків на суму
206 627 гр.

Підсудна ОСОБА_4 свою вину визнала частково та пояснила, що до ТОВ
„Рапан" вона була працевлаштована ОСОБА_8 допомогти зареєструвати ТОР
„Рапан". Повноваженнями бухгалтера її ніхто не наділяв. Вона цей обов'язок
самостійно взяла на себе лише в частині проведення бухгалтерських проводок.
Щодо того , як це слід робити, вона постійно отримувала вказівки від ОСОБА_8.
Зазначає, що ТОВ „Рапан" хоча і мав юридичну адресу, втім фактично ТОВ
„Рапан" знаходився за її домашньою адресою. Вона мала домашній телефон,
яким користувались всі для потреб ТОВ „Рапан", тому всі витрати, які вона
понесла із використанням домашнього телефону, вона віднесла на діяльність ТОВ
„Рапан".

Щодо податків з операцій по реалізації бензину комбінату „Астра", свою вину в
ухиленні від сплати податку не визнала, вважає, що нею всі податки були
сплачені своєчасно. Стверджувала, що бензин приходив на фірму „Астра", де перебував під
митним контролем, вона допомагала проводити щодо цього бензину митні операції.
Коли прийшов час платити податки, грошей на рахунку було недостатньо , тому
вона заплатила стільки, скільки змогла. В подальшому всі фінансові негаразди з
цим бензином по податковій інспекції були врегульовані. Всі операції з бензином
по фірмі „Астра" носили
бартерний характер, а у експертизі , якою встановлена недоплата податків з
операцій по цьому бензину -помилка. Всі податки були сплачені в повному обсязі.
Не заперечувала, що у податкових накладних з цих операцій підробляла підпис ОСОБА_5, не ставлячи його
до відома.

В
частині обвинувачення в ухиленні від сплати податку на додану вартість в сумі
85 000 гр. пояснила, що після отримання передплати за постачання бензину ,
виникла необхідність сплачувати податок на додану вартість в сумі 85 000 гр.
Про це вона доповіла як ОСОБА_8,
так і ОСОБА_5.
ОСОБА_8 сказав, що поки податок платити не потрібно. Через деякий час до неї на
квартиру приїхали ОСОБА_5
та ОСОБА_6, привезли бланки документів на придбання насосів для фірми
„Мажейкю Нафта". При цьому вони їй пояснили, що насоси є в наявності і
фактично зберігаються на фірмі. Ніяких сумнівів щодо фіктивності даної угоди в
неї не виникло. Навіть коли їй надали незаповнені бланки договору та накладної
про прийняття насосів на зберігання , вважала, що ця угода дійсна, тому вона
провела її по всіх бухгалтерських документах. Заповнювала бланк договору її
подруга, яка в той час проживала в неї - ОСОБА_7 Сама ж вона заповнювати ці
бланки відмовилась, тому що її почерк був відомий у

податковій
інспекції. Стверджує, що бланки документів були з печаткою фірми „АСК".

Підсудний ОСОБА_5 свою
вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав і пояснив суду, що
ніколи не мав досвіду роботи в комерційних структурах і очолити роботу ТОВ
„Рапан" йому запропонував ОСОБА_8. Очолювана ним фірма займалась
реалізацією паливно-мастильних матеріалів. Оскільки ОСОБА_8 завірив його, що
має досвідченого бухгалтера, як потім з'ясувалось - це була ОСОБА_4, він
погодився. Фактично ТОВ „Рапан" керував ОСОБА_8. За весь період його
діяльності у якості директора ТОВ „Рапан" надійшло 2 партії
нафтопродуктів. Питаннями бухгалтерського обліку займалась ОСОБА_4, яка згодом
стала ігнорувати його як керівника, зневажливо ставитись до нього і
перешкоджати виконанню ним своїх обов'язків.

Від ОСОБА_4 в липні 1999 року йому стало відомо, що треба сплатити велику
суму податку на додану вартість по операції з бензином з Литовською фірмою
„Мажейкю Нафта", тому він на її питання „що робити?" відповів, що
податки сплачувати треба в повному розмірі. Наміру по цій угоді ухилятись від
сплати податку він не мав.

В серпні місяці по приїзду з відпочинку в Криму, він приїхав разом із
ОСОБА_9 /братом ОСОБА_8 / до ОСОБА_4 ОСОБА_8 у цей час був у Литві. Від
останнього йому стало відомо, що фірма - постачальник паливно-мастильних
матеріалів хоче переобладнати своє виробництво, а тому цій фірмі потрібні
насоси. Свої наміри фірма підтвердила факсом. Він прийняв це як вказівку діяти,
тому почав підшукувати фірму, яка займається продажем насосів. Через деякий час
він зустрівся із ОСОБА_8 в Києві в кафе, де той передав йому договір купівлі
продажу насосів, пояснивши, що фактично насоси будуть нетривалий час
зберігатись у продавця, поки фірма „Мажейкю Нафта" не забере їх. Але
документи треба провести як закінчену угоду. ОСОБА_8 передав йому незаповнений
бланк договору купівлі-продажу насосів між ТОВ „Рапан" та ТОВ „АСК" з
печатками ТОВ „АСК" та чистий бланк акту про відповідальне зберігання. Всі
ці документи він наступного дня привіз до Чернігова і передав ОСОБА_4 для
роботи. Через декілька днів йому стало відомо, що фірма „Мажейкю Нафта „
відмовилась від насосів. Як ці документи і ким заповнювались , він не знає. А
твердження ОСОБА_4 про те, що він був присутнім при цьому, розцінює як наклеп.
Не заперечує, що у цих документах вже заповнених стоїть його підпис, але
вважає, що ОСОБА_4 могла дати йому ці документи значно пізніше, а він ,
внаслідок необізнаності, не звернув на це увагу. Зазначив, що за весь час своєї
діяльності підписав не більше 4-5 податкових накладних. Оскільки фактично угода
про купівлю насосів не відбулась, він ніколи б не підписав податкові накладні.
Це зробила ОСОБА_4, підробивши його підпис.

Враховуючи
фактичне відсторонення його від роботи ТОВ „Рапан" вважає, що в його діях
відсутній склад будь якого злочину., а тому просить

вирок
Деснянського районного суду, яким його було виправдано, залишити без змін.

Підсудний ОСОБА_6 також свою вину не визнав і пояснив суду, що ніякого
відношення до роботи ТОВ „Рапан" він не мав. Він раніше працював у сфері
митного оформлення вантажу, який поступав із-за кордону, мав певний досвід у
цій сфері, а тому допоміг ОСОБА_8 організувати митну роботу його новоствореного
ТОВ „Рапан". Допомагав у цій роботі в подальшому, ця допомога зводилась до
консультацій, які він надавав ОСОБА_5 , приїжджаючи до Чернігова разом із ним
на своїй машині, оскільки у ОСОБА_5
своєї машини не було. В трудових відносинах з ТОВ „Рапан" він ніколи
не перебував і не був зацікавлений у його роботі. Категорично стверджує, що
ОСОБА_4 , стверджуючи про його активну участь у заповненні бланку договору
купівлі-продажу насосів та акту прийму їх на відповідальне зберігання, зводить
на нього наклеп, тому також просить вирок Деснянського районного суду , яким
його було виправдано, залишити без змін.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 своєї вини , частковим
визнанням ОСОБА_4 своєї вини, , колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є
доведеною.

Ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5
не заперечували, що у липні 1999 року на рахунок ТОВ „Рапан" надійшла
передплата, по якій треба було сплатити податок на додану вартість в сумі 85
000 гр., за постачання паливно-мастильних матеріалів Втім даний податок
фактично сплачений не був. Дана обставина була виявлена внаслідок перевірки ТОВ
„Рапан" з питань дотримання податкового законодавства у червні 2000 року.

За даними акту про результати перевірки ТОВ "Рапан" з питань
дотримання вимог податкового законодавства при обчисленні податку на додану
вартість та податку на прибуток за червень-грудень 1999 р. та І квартал 2000 р.
№ 26-07 від 09.06.2000 p.,
ОСОБА_4 за попереднім зговором зі ОСОБА_5 шляхом включення суми 85000 грн.
до податкового кредиту податкової декларації з податку на додану вартість за
липень 1999 p.,
суми 425000,12 грн. до валових витрат декларації про прибуток підприємства
за 3 квартал 1999 р., в порушення
ст.7.4.5 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР
від 03.04.1997 p.,
ст.5.3.9 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"
№ 283/97-ВР від 22.05.1997 р. не сплатили податку на додану вартість в сумі
85000 грн., податку на прибуток підприємства в сумі 126966,34 грн., а всього
податків на загальну суму 211966,34 грн. (т.1 а.с.12-16). Висновки даного акту
ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5 не оскаржені.

В
судовому засіданні були оголошені показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які
проводили перевірку дотримання ТОВ „Рапан" податкового законодавства. З
показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що предметом перевірки була діяльність ТОВ
„Рапан" за червень-грудень 1999
року та 1

квартал 2000 року.
Свідки пояснювали, що в ході перевірки ними було встановлено, що згідно
договору купівлі-продажу без номеру та дати ТОВ "АСК" в особі
директора Махньова Е.С.- "Продавець" з однієї сторони та ТОВ
"Рапан" в особі директора ОСОБА_5 - "Покупець" з другої
сторони уклали договір про те, що продавець продає, а покупець купує насосне
обладнання в кількості 47 піт. на суму 510000,12 грн., в т.ч. ПДВ - 20% -85000
грн. В подальшому ТОВ "Рапан" оприбуткувало по бухгалтерському обліку
в відомості розрахунків з постачальниками по Дт 41 Кт 18/60 рахунків насоси в
кількості 47 шт. на вищевказану суму згідно накладної № 9 від 15.07.1999 р. та
податкової накладної № 566 від 30.07.1999 р. Таким чином ТОВ "Рапан"
збільшило свої валові витрати на 425000,12 грн. та податковий кредит по ПДВ на
суму 85000 грн. В ході перевірки встановлено, що ТОВ "Рапан" вказані
насоси не отримувало.

Такі їх
висновки були підтверджені:

·
документами бухгалтерського обліку ТОВ "Рапан",
згідно якого підприємство у вересні-грудні 1999 р. не реалізовувало насоси,
розрахунок з розрахункового рахунку не проводився і в залишках вищезазначені
насоси не значаться;

·
деклараціями з податку на додану вартість за січень,
лютий 2000 p.,
згідно яких в податковому зобов'язанні не вказані суми реалізації
товарно-матеріальних цінностей. Згідно довідки ДП1 в м. Чернігові останню
податкову звітність ТОВ "Рапан" подало за лютий 2000 p.; інвентаризаційним
описом, згідно якого вищезазначені насоси в наявності в ТОВ "Рапан"
не значаться;

випискою з банку
про рух коштів на розрахунковому рахунку ТОВ "Рапан", згідно якої
розрахунки за насоси не проводились.

Таким
чином, ТОВ "Рапан" шляхом включення суми 85000 грн. до податкового
кредиту податкової декларації з податку на додану вартість за липень 1999 p., суми 425000,12
грн. до валових витрат декларації про прибуток підприємства за 3 квартал 1999 р., в порушення
ст.7.4.5 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР
від 03.04.1997 p.,
ст.5.3.9 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"
№283/97-Вр від 22.05.1997 р. не сплатило податку на додану вартість в сумі
85000 грн., податку на прибуток підприємства в сумі 126966,34 грн., а всього
податків на загальну суму 211966,34 грн.
(т.2 а.с.4)

Свідок ОСОБА_11,
показання якої також були перевірені в судовому засіданні показала, що при
проведенні дотримання ТОВ „Рапан" вимог податкового законодавства зі
сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за період липень 1999
р. - 1-й квартал 2000 р." Під час проведення перевірки було з'ясовано, що
між ТОВ „Рапан" та ТОВ „АСК" був укладений договір купівлі-продажу
без номеру і дати. Відповідно до вказаного договору ТОВ „Рапан" придбало у
ТОВ „АСК" насосне обладнання на суму 510000 грн. 12 коп., в тому числі ПДВ
85000 грн. В даному договорі відсутні печатка ТОВ „Рапан", а також підпис
продавця. В

липні 1999 p. ТОВ „Рапан"
по бухгалтерському обліку оприбуткувало у відомості № 6 „розрахунки з
постачальниками" по дебету рахунок 46 товари кредит 18/60 насоси в
кількості 48 штук на загальну суму 510000 грн. в тому числі ПДВ 20%.
оприбутковування товарно-матеріальних цінностей здійснювалося посиланням на
накладну № 9 від 15.07.1999 р..
В даній накла­дній відсутній підпис особи, що прийняла товарно-матеріальні
цінності, відсутня довіреність на одержання насосів. Оприбуткувавши подібним
чином матеріальні цінності товариство „Рапан" порушило вимоги положення
„Про організацію бухгалтерського обліку і звітності в Україні", а також
положення „Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському
обліку".

При
перегляді відомості по розрахунку з постачальниками виявлено, що у серпні
місяці було кредитове сальдо 510000грн., за вересень-грудень 1999 р. реалізація насосного обладнання не
здійснювалася, і в залишках насоси по бухгалтерському обліку відображені не
були. За результатами проведеної інвентаризації насосне обладнання відсутнє.

Крім
того, під час проведення перевірки ОСОБА_4 пояснювала, що насосів ніколи не
було, розрахунку за нього ТОВ „Рапан" не здійснювало. Про відсутність
розрахунку за насосне обладнання свідчили і виписки з банківських рахунків ТОВ
„Рапан".

Оскільки
податковий та бухгалтерський обліки тісно пов'язані між собою, то відповідно до
вимог Закону „Про оподаткування прибутку підприємств" усі податкові
документи повинні підтверджуватися бухгалтерськими документами.

Крім
того, податкова накладна, це ще не підстава, щоб суму ПДВ по ній включити у
склад податкового кредиту. Якщо у підприємства будуть витрати, які не пов'язані
з господарською діяльністю, то такі витрати не включаються до складу валових
витрат, а сума ПДВ по таких операціях, не включається до складу податкового
кредиту. (т.7а.с. 149-154).

Висновки
акту № 26-07 від 9 червня 2000 року підтверджуються даними інвентаризаційного
опису, у якому насосне обладнання, начебто придбане у ТОВ "АСК, в
наявності в ТОВ "Рапан" не значиться. (т.1 а.с. 19)

Згідно з
деклараціями з податку на додану вартість за січень, лютий 2000 р., в податковому
зобов'язанні не вказані суми реалізації насосного обладнання, отриманого від
ТОВ "АСК".(т.1 а.с. 108-111)

Згідно з
випискою з банку „Аваль" про рух коштів на розрахунковому рахунку ТОВ
"Рапан", ТОВ отримало кошти за реалізацію пального, з яких повинно
було сплатити з урахуванням витрат ПДВ за липень в сумі 91805 грн. та податок
на прибуток за 3 квартал 1999 року в сумі 114822 грн., та згідно якої
розрахунки за насосне обладнання, начебто отримане від ТОВ "АСК", не
проводились. Крім того, товариством було перераховано до державного бюджету
лише 172 грн. у якості податку на додану вартість за липень 1999року.(т.1
а.с.119-138)

Підсудна ОСОБА_4
пояснювала, що саме ця операція з придбання насосного обладнання зменшила їх
податкові зобов'язання. І вона мала місце

після того, як
виникла необхідність сплачувати податок по інших операціях. Тому органи
досудового слідства дійшли вірного висновку, що угода з придбання насосного
обладнання була як засіб ухилитись від сплати податку.

Ці
висновки досудового слідства підтверджуються також показаннями свідка ОСОБА_7 ,
перевірених в судовому засіданні, яка показувала , що з липня 1999 року вона
тимчасово проживала у ОСОБА_4 за адресою:АДРЕСА_1. В період часу, десь з серпня
по жовтень 1999 року, їй стало відомо від ОСОБА_4, що в ТОВ "Рапан"
повинна бути якась перевірка. Тому ОСОБА_4, ОСОБА_6 звернулись до неї з
проханням виписати накладну № 9 від 15.07.1999 р. та податкову накладну № 566
від 30.07.1999 р. про придбання ТОВ "Рапан" у ТОВ "АСК"
насосного обладнання, для чого надали їй відповідні бланки з відбитком печатки
ТОВ "АСК". При цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовились це робити самі,
пояснюючи що їх почерк всім відомий. Перед цим ОСОБА_4 говорила ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про те, що
необхідно буде платити великі податки. Вона виписала накладну № 9 від
15.07.1999 p.,
але підпису в ній не ставила. Вона впевнена, що ОСОБА_5 був присутнім в той
час в будинку. Того ж, або наступного дня, вона виписала та підписала податкову
накладну № 566 від 30.07.1999 р. Мети виписування цих документів їй ніхто не
пояснив, (т.2 а.с.1-3, т. 3 а.с. 52-54)

Свої
показання ОСОБА_7 підтвердила на очній ставці зі ОСОБА_5 (т.2а.с. 14-15) та
ОСОБА_6 ( т.3 ас. 116). В судовому засіданні у 2003 році ( т. 7 ас. 145-149)
вона дала аналогічні пояснення щодо
обставин внесення нею
записів у накладну № 9 від
15.07.1999 р. та податкову накладну № 566 від 30.07.1999 р. про придбання ТОВ
"Рапан" у ТОВ "АСК" насосного обладнання, а також ролі
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 у цьому. Там же були перевірені її первинні показання на досудовому
слідстві, які вона підтвердила і таким чином спростувала показання ОСОБА_6 щодо
непричетності його до дій ОСОБА_4 по ухиленню від сплати податку.

Показання
ОСОБА_7 підтверджені фактичними даним.

Зокрема, згідно
з висновків судово-почеркознавчої експертизи № 2Р2 від

31.07.2000 p., рукописні записи
в податковій накладній № 566 від 30.07.1999 p.,

накладній № 9 від 15.07.1999 р. виконані ОСОБА_7

Підпис в
графі "підпис і прізвище особи, яка склала податкову накладну" в
податковій накладній № 566 від 30.07.1999 р. виконаний ОСОБА_7

Підпис в графі
"відпустив" накладної № 9 від 15.07.1999 р. ймовірно виконаний
ОСОБА_7; підписи
від імені директора ТОВ "Рапан" ОСОБА_5 в декларації по податку на
додану вартість і акцизному збору на імпортні товари за липень 1999 p., податковій декларації
з податку на додану вартість за липень 1999 p., декларації про
прибуток підприємств за III квартал 1999 p.,

повідомленнях
про результати розрахунку авансового внеску податку на прибуток за липень 1999 p., серпень 1999 p., - виконані не
ОСОБА_5, а ймовірно ОСОБА_4 (т.2. а.с.
91-96).

ОСОБА_4
та ОСОБА_5 являлись
посадовими особами. Цей їх статус підтверджується наступними доказами :

За
даними протоколу зборів учасників ТОВ "Рапан" №1 від 01.06.1999 p., ОСОБА_5
призначений директором, а ОСОБА_4 призначена комерційним директором ТОВ
„Рапан" (т.2 а.с. 127), що спростовує її твердження про призначення її на
посаду для виконання певної роботи -реєстрації ТОВ „Рапан"

За
даними картки зі зразками підписів посадових осіб ТОВ "Рапан",
директором товариства у інкримінуємий період часу був ОСОБА_5 (т.2 а.с. 119)

Згідно з
даними трудової книжки, ОСОБА_4,
власноручно на стор. 16-17 внесла запис про те, що з 02.06.1999 р. по
15.03.2000 р. перебувала на посаді комерційного директора ТОВ
"Рапан", що свідчить про її постійні трудові відносини з ТОВ
„Рапан". (Додаток по кримінальній справі).

Твердження
ОСОБА_5, про те, що ОСОБА_4 усіляко перешкоджала його роботі спростовується
тим, що він , як директор ТОВ „Рапан" делегував ОСОБА_4 згідно з
довіреністю №1 від 30.06.1999 p.,
право як головному бухгалтеру ТОВ "Рапан", право другого підпису
на всіх документах, включаючи зовнішньоекономічні контракти, яким вона активно
користувалась. Зразок підпису ОСОБА_4 засвідчений директором ТОВ
"Рапан" ОСОБА_5 та відбитком печатки товариства, (т.1 а.с. 62). І
таке право він мав згідно із статутом ТОВ "Рапан", зареєстрованим
розпорядженням Чернігівського міського голови № 248-р від 02.06.1999р. (т.1
а.с. 159-171)

Згідно з
даними копій додаткових угод до контрактів, ОСОБА_4 активно користувалась
наданими їй повноваженнями , ставила свій підпис в графі "головний
бухгалтер" від імені ТОВ "Рапан" (т.1 а.с. 55, 56, 61, 63).
Згідно з даними контракту, ОСОБА_4 разом з директором ТОВ „Рапан" ставила
свій підпис (т.1 а.с. 57-60).

Згідно з
даними касової книги та книги реєстрації довіреностей ТОВ "Рапан",
ОСОБА_4 вела бухгалтерський облік на підприємстві.

(додаток до
кримінальної справи)

За
даними головної книги та книги обліку продажу товарів ТОВ "Рапан" на
1999 рік, ОСОБА_4 вела бухгалтерський облік на підприємстві, та згідно якої
підприємство у вересні-грудні 1999 р. не реалізовувало насосне обладнання,
начебто отримане від ТОВ "АСК", розрахунок з розрахункового рахунку
не проводився і в залишках вищезазначені насоси не значаться, а також
підприємство у липні 1999 року реалізувало бензин А-80 ТОВ "АСК" і
комбінату "Астра"(Додаток до кримінальної справи).

Колегія суддів
вважає, що місцевий суд необгрунтовано виключив з обвинувачення ОСОБА_4 за
недоведеністю епізод про те, що вона під час складання декларації з податку на
додану вартість за липень 1999 року не

врахувала
операції по реалізації бензину А-80 комбінату „Астра" по накладній без номеру від 21.07.1999
року на суму 5159,02 грн., в т.ч. ПДВ -859,84 грн., а також недорахувала податкових
зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 5939,61 грн. з операцій по
реалізації бензину А-80 ТОВ „АСК" в липні 1999 року, чим знизила податкові
зобов'язання з податку на додану вартість на суму 6800 грн. і, як наслідок,
занизила об'єкт оподаткування податком на додану вартість; безпідставно
включила до складу податкового кредиту ПДВ суму 4,02 грн. з операції по
придбанню у ВАТ „Укртелеком" послуг на суму 24,14 грн., а також суму 9,95
грн., з операції по придбанню у ЗАТ „Утел" послуг на суму на суму 59,68
грн. Також в третьому кварталі 1999 року з метою ухилення від сплати податку на
прибуток ОСОБА_4 не включила до складу валових доходів суму 4299 грн. від
реалізації паливно-мастильних матеріалів комбінату „Астра" по накладній без
номеру від 21.07.1999 року, не в повному обсязі відобразила реалізацію бензину
ТОВ „АСК" в липні 1999 року, внаслідок чого занизила валовий дохід
підприємства на суму 29698 грн., а також не включила до складу валового доходу
валютні курсові різниці за серпень-вересень 1999 року у сумі 27087 грн. по
розрахунках з AT "Мажейкю нафта" (Литва), безпідставно завищила
валові витрати підприємства на суму 579411 грн., а саме по приросту (убутку)
товарно-матеріальних цінностей на суму 628894 грн., оплати праці на суму 876
грн.

Виключаючи
вказані епізоди з обвинувачення, суд вказав, що він критично ставиться до
висновків судово-бухгалтерської експертизи №136 від 28.08.2002 року про
донарахування податку на прибуток та податку на додану вартість по зазначеним
епізодам та до акту перевірки №26-07 від 9.06.2000 року.

При
цьому суд послався на те, що у вказаних документах зазначено, що аналіз
фінансово-господарської діяльності провести неможливо, оскільки для перевірки
не в повному обсязі були надані первинні документи; баланс, звіт, про
фінансово-майновий стан, звіт про фінансові результати підприємства та державна
статистична звітність відсутні.

Крім
того, судом вказано, що у висновках судово-бухгалтерської експертизи зазначені
дві різні суми нарахування податку на прибуток за 1999 рік по ТОВ „Рапан"
у сумі 126966,34 грн., яка результатами дослідження підтверджується та 152904
грн., і не зрозуміло, яка з цих сум є дійсною.

Ці висновки суду
1 інстанції суперечать матеріалам справи.

Що стосується
виключення судом з обвинувачення ОСОБА_4 епізоду по умисному ухиленню від
сплати податку на додану вартість в сумі 6805 грн., то необхідно врахувати, що
у висновку судово-бухгалтерської експертизи при проведенні дослідження з питань
правильності нарахування податку на додану вартість вказано, що різницю по
сумах податкових зобов'язань за листопад-грудень 1999 року пояснити неможливо,
оскільки документи на дослідження представлені не в повному обсязі, а також що
різницю по сумах податкового кредиту за серпень-листопад 1999 року

пояснити неможливо,
оскільки експерту не надані дані аналітичного та синтетичного бухгалтерського
обліку в повному обсязі.

З
врахуванням цих обставин органами досудового слідства відмовлено в порушенні
кримінальної справи щодо умисного ухилення від сплати податку на додану
вартість за період з серпня по грудень 1999 року.

Органами
досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується в умисному ухиленні від сплати
податку на додану вартість в сумі 6805 грн. за епізодами, що мали місце в липні
1999 року. У висновку експертизи немає посилань на те, що неможливо правильно
встановити суму податкових зобов'язань та податкового кредиту ТОВ „Рапан"
за липень 1999 року.

Сума
податку на додану вартість в розмірі 6805 грн. складається з наступного.

ОСОБА_4
під час складання декларації з податку на додану вартість за липень 1999 року
не врахувала операції по реалізації бензину А-80 комбінату „Астра" по накладній без
номера від 21.07.1999 року на суму 5159,

02 грн., в т.ч. ПДВ- 859,84 грн., а також
недорахувала податкових зобов'язань з податку
на додану вартість в сумі 5939, 61 грн. з операцій по реалізації бензину А-80
ТОВ „АСК" в липні 1999 року, чим занизила податкові зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 6800 грн. Вказана сума підтверджується висновком
експерта.

Що
стосується суми податку на додану вартість 5 грн., то відповідно до декларації
за липень 1999 року поданої до ДШ у м. Чернігові, сума податкового кредиту у
графі 17 колонці Б вказана у розмірі 139208 грн. В той самий час, відповідно до
книги придбання ТОВ „Рапан" сума податкового кредиту за липень 1999 року
складає 139209 грн. Різниця між даними декларації та книги придбання складає 1
грн.

Вивченням
книги придбання ТОВ „Рапан" встановлено, що до складу податкового кредиту
відображеного в книзі безпідставно включено 4,02 грн. з операцій по придбанню
послуг у ВАТ „Укртелеком" та 9,95 грн. з операцій по придбанню послуг у
ЗАТ „Укртелеком". Тому при проведенні експертизи експерт зняв вказані суми
з податкового кредиту. В той самий час експерт включив до складу податкового
кредиту 4,22 грн. від фірми ,3В" та 3,78 грн. від ЦНТІ. Отже, за
результатами проведеного експертного дослідження встановлено різницю у розмірі
5 грн.

Що
стосується пред'явлення обвинувачення в умисному ухиленні від сплати податку на
прибуток в сумі 114822 грн., то судова колегія враховує наступне.

Висновком
експерта дійсно підтверджена суми донарахованого податку на прибуток в розмірі
126966,34 грн., яка вказана у акті перевірок. Проте у вказаному акті
перевірялась лише правильність відображення у бухгалтерському та податковому
обліку операції з купівлі насосного обладнання ТОВ "Рапан" в липні
1999 року без врахування іншої господарської діяльності підприємства за цей
періоді, як результат, ревізорами ДШ не враховувались курсові різниці, приріст-убуток
товарів, арифметичні помилки, витрати праці, застосування „касового
методу", які в

подальшому
враховувались під час проведення судово-бухгалтерської експертизи та вплинули
на суму донарахованого податку на прибуток в сумі 114822 грн. Додаток на
прибуток у сумі 152904 грн., на який посилається суд, донарахований експертом
за III та IV квартали 1999 року, з них за III квартал
- 114822 грн., за IV квартал - 38082 грн.

В своєму
висновку експерт вказує, що різниця по валовим доходам за IV
квартал 1999 року в сумі 381499 грн. пояснюється тим, що експерту документи
надані не в повному обсязі. В зв'язку з цим органами досудового слідства
відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом ухилення від сплати
податку на прибуток за цей період

Згідно з
висновком судово-почеркознавчої експертизи № 2Р2 від 31.07.2000 рукописні
записи в декларації по податку на додану вартість і акцизному збору на імпортні
товари за липень 1999 p.,
податковій декларації з податку на додану вартість за липень 1999 p., декларації про
прибуток підприємств за III квартал 1999 p., повідомленні про результати розрахунку авансового внеску
податку на прибуток за липень 1999 p., серпень 1999 р.,
на сторінках 16-17 трудової книжки на ім'я ОСОБА_4 - виконані ОСОБА_4, і вона
цього не заперечувала.

Аналіз
наведених доказів свідчить також про необгрунитоване виправдання судом 1
інстанції ОСОБА_5 за ч.3 ст. 148-2, ст. 19, ч.2 ст. 194 КК України /1960 р./ за недоведеністю
його участі у вчиненні злочину, і за ч.2 ст. 167 КК України /1960 р./ за відсутністю
складу злочину та виключив з обвинувачення ОСОБА_4 таку кваліфікуючу ознаку, як
вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб. Висновки суду
спростовується перевіреними в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_7 про
обставини оформлення фіктивних накладних, які вона підтвердила під час очних
ставок і які узгоджуються з показаннями підсудної ОСОБА_4

Представляючи
ОСОБА_7 незаповнені бланки податкової накладної № 566 від 30.07.1999 р. та
накладної № 9 від 15.07.1999 р. для внесення відповідних записів, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 , будучи посадовими особами ТОВ „Рапан", діяли свідомо, розуміючи
неприпустимість таких дій і їх слід вважати співучасниками вчинення даних
злочинів. Що ж до їх показань про те, що вони вважали угоду між ТОВ
„Рапан" та ТОВ „АСК" дійсною, то до них слід ставитись критично і
розцінювати як спосіб ухилитись від відповідальності за вчинене.

Обставини, при
яких було прийнято рішення про укладання договору купівлі-продажу між ТОВ
„Рапан" та ТОВ „АСК", а подія відбувалась у одному з кафе м. Києва,
отримання ОСОБА_5 незаповненого бланку договору, а потім, коли ОСОБА_4 подала
до податкової інспекції податкову декларацію, відмова від цього договору
замовника - фірми „Мажейкю Нафта", яка і мала поставити ТОВ „Рапан"
паливно-мастильні матеріали, свідчать, що сторони по цій угоді не мали наміру
виконувати її.

Умисел
на ухилення від сплати''податків у підсудних виник не в момент подання
декларації з податку на додану вартість, коли ОСОБА_5 знаходився в Криму, а
раніше - в кінці липня 1999 року під час складання підроблених документів та
прийняття рішення про проведення їх по бухгалтерському та податковому обліку.

Матеріалами
справ також встановлено, що ОСОБА_5 на підставі рішення зборів учасників ТОВ
„Рапан" №1 від 1.06.1999 року був обраний директором ТОВ „Рапан",
являвся посадовою особою підприємства, тому відповідно до „Положення про
організацію бухгалтерського обліку і звітності в Україні" №250
затвердженого KM України 3.04.1993 року відповідав за організацію
бухгалтерського та податкового обліку на підприємстві, повноту нарахування та
сплати податків і зборів до державного бюджету, складання звітності про
фінансово-господарську діяльність, подання звітності до Державної податкової
інспекції, документів і відомостей пов'язаних з обчисленням та сплатою
податків, однак протягом липня-жовтня 1999 року безвідповідально ставився до
виконання своїх функціональних обов'язків, неналежним чином контролював
діяльність підлеглих працівників, а саме ОСОБА_4, яка фактично виконувала
обов'язки головного бухгалтера товариства, чим ОСОБА_4 і користувалась.

Неправильними
є висновки суду і про непричетність ОСОБА_6 до вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_4
злочину, передбаченому ст. 148-2 ч.3, 194 ч.2 КК України /у редакції 1960 року/
у формі пособництва. Зібраними по справі доказами доведено, що саме ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 привезли до ОСОБА_4 незаповнені бланки податкової накладної № 566 від
30.07.1999 р. та накладної № 9 від 15.07.1999 р щодо прийняття на відповідальне
зберігання насосного обладнання ТОВ „АСК". З показань засудженої ОСОБА_4
та свідка ОСОБА_7 , які слід визнати такими, що відповідають дійсності, ОСОБА_6
відігравав активну роль у підробці зазначених вище документів, йому було відома
мета використання даних документів.

Колегія
суддів вважає, що своїми діями ОСОБА_6 сприяв умисному ухиленню посадовою
особою ТОВ „Рапан" від сплати податку на суму 85 000 гр., шляхом надання
порад та бланків документів з відбитками печаток ТОВ „АСК", що призвело до
ненадходження до бюджету коштів в сумі 85 000 гр. , тт. в особливо великому
розмірі та спричинило тяжкі наслідки. Те, що ОСОБА_6 не перебував в штаті ТОВ
„Рапан", не є підставою для звільнення його від кримінальної
відповідальності за вчинене.

Таким чином,
перевіривши зібрані у справі докази і дослідивши їх в судовому засіданні,
колегія суддів вважає, що своїми діями, які виразились в умисному ухиленні від
сплати податків на суму 206627 гривень, вчиненими посадовою особою
підприємства, за попереднім зговором групою осіб, які призвели до ненадходження
до державного бюджету коштів в особливо великих розмірах, що більш ніж в 1000
разів перевищує встановлений законодавством

неоподатковуваний
мінімум доходів громадян, ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.3 ст. 148-2 КК
України / 1960 року/.

Своїми
умисними діями, які виразились у внесенні ОСОБА_4, як посадовою особою в
офіційні документи, а саме до декларацій з податку на додану вартість та
податку на прибуток, завідомо неправдивих відомостей, підробці, складанні і
видачі завідомо неправдивих документів, що призвело до завдання шкоди державі
на суму 206627 грн., яка більш ніж в 25 разів перевищує встановлений
законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, та спричинило тяжкі
наслідки, ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.172 КК України /1960р./

Своїми
умисними діями, які виразились у використанні при складанні податкової
звітності підприємства завідомо неправдивих документів -накладної № 9 від
15.07.1999 p.,
податкової накладної № 566 від 30.07.1999 p., ОСОБА_4 вчинила
злочин, передбачений ч.2 ст. 194 КК України /1960 р./

Таким
чином, за сукупністю вчиненого дії ОСОБА_4, слід кваліфікувати за ч.3 ст.
148-2, ч.2 ст. 172, ч.2 ст. 194 КК України /1960 року/.

Своїми
діями, які виразились в умисному ухиленні посадовою особою підприємства від
сплати податків на суму 85000 грн., вчиненими за попереднім зговором групою
осіб, які призвели до ненадходження до державного бюджету коштів в особливо
великих розмірах, що більш ніж в 1000 разів перевищує встановлений
законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, ОСОБА_5 вчинив
злочин, передбачений частиною 3 статті 148-2 КК України /1960 року/.

Своїми
діями, які виразились у використанні при складанні податкової звітності
підприємства завідомо неправдивих документів: накладної № 9 від 15.07.1999 p.,
податкової накладної № 566 від 30.07.1999 р. шляхом надання порад та бланків
документів з відбитками печатки ТОВ "АСК", ОСОБА_5 вчинив злочин,
передбачений ст.19, ч.2 ст. 194 КК України/1960 p./

Своїми
діями, які виразились в халатності, тобто в неналежному виконанні посадовою
особою своїх посадових обов'язків внаслідок недбалого відношення до їх
виконання, що завдали шкоди державі у вигляді несплаченого податку на додану
вартість в сумі 6805 гривень, яка більше ніж в 25 разів перевищує
неоподаткований мінімум доходів громадян, та призвели до тяжких наслідків,
ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 167 КК України /1960 p./

Таким
чином, за сукупністю вчинених злочинів дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.3
ст. 148-2; ч.2 ст. 167; ст.19 ст.194 ч.2 КК України /1960 p./

Своїми діями,
які виразились у пособництві в умисному ухиленні посадовою особою підприємства
від сплати податків на суму 85000 гр. шляхом надання порад та бланків
документів з відбитками печатки ТОВ „АСК", вчинені
за попереднім зговором,
групою осіб, які
призвели до

ненадходження до державного бюджету коштів в
особливо великих розмірах,
що більше ніж у 1000 разів перевищує встановлений законодавством
неоподаткований мінімум доходів громадян, ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив
злочин, передбачений ст. 19 , ч.3 ст. 148-2 КК України / в редакції 1960 року/

Своїми
діями, які виразились у пособництві при складанні податкової звітності
підприємства завідомо неправдивих документів - накладної № 9 від 15 липня 1999
року, податкової накладної № 566 від 30 липня 2007 року шляхом надання порад та
бланків документів відбитками печатки ТОВ „АСК", ОСОБА_6 вчинив злочин,
передбачений ст. 19, ч.2 ст. 194 КК України /в редакції 1960 року/

За
сукупністю вчинених злочинів дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ст. 148-2 ч.3 -
19,194 ч.2 - 19 КК України в редакції 1960 року.

Суд,
враховуючи вимоги ст.ст.4,5 КК України, а також Прикінцеві та перехідні
положення КК України 2001 року вважає за необхідне перекваліфікувати дії
ОСОБА_4 на ч.3 ст.212, ч.2 ст. 366, ч.3 ст. 358 КК України.

З
аналогічних підстав підлягають перекваліфікації дії ОСОБА_5 на ч.3 ст. 212, ч.2
ст. 367, 27, ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_6 - на 27 ч.5 -ч.3 ст.212, 27 ч.5 -
ч.3 ст. 358 КК України.

При
цьому судова колегія вважає, що ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 мають бути звільнені від кримінальної відповідальності за ст. 358, а ОСОБА_5 - ще й за ст.
367 ч.2 КК України, оскільки дані злочини вони вчинили у 1999 році , за
ступенем тяжкості ці злочини віднесені до категорії середнього ступеню
тяжкості, за цей час вони не вчиняли будь яких злочинів, не ухилялись від
слідства та суду, тому строки притягнення їх до кримінальної відповідальності
відповідно до ст. 49 КК України витекли .

Обставин,
що пом'якшують або обтяжують покарання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6, судом не
встановлено.

При
вирішенні питання про призначення підсудним покарання за ст. 212 ч.3 КК
України, судова колегія враховує, що кожен з підсудних вчинив тяжкий злочин.
Разом з тим, підсудні раніше не судимі, характеризуються позитивно, не являють
собою підвищеної громадської небезпеки. Після вчинення злочину пройшов тривалий
час.

Оскільки
у апеляціях прокурора на вирок Деснянського районного суду та у касаційній
скарзі на вирок апеляційного суду Чернігівської області щодо засудження ОСОБА_4
та ОСОБА_5 питання
необґрунтованості застосування ст. 69 КК України при призначенні їм покарання
не порушувалось, а лише стосувалось правильності кваліфікації їх дій, судова
колегія вважає, що покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5
не може бути суворішим, ніж те, яке їм було призначено за вироком Деснянського
районного суду м. Чернігова від 4 травня 2005 року та апеляційного суду
Чернігівської області від 22 вересня 2005 року.

Враховуючи роль
ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 27 ч.5 - 212 ч.3 КК України,
судова колегія вважає, що покарання йому має бути меншим , ніж воно призначено ОСОБА_5 і також із
застосуванням ст. 69 КК

України,
в тому числі і щодо застосування додаткового покарання, з підстав, які були
визнані судом щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Разом з
тим, враховуючи тяжкість злочину, особу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, те, що вони не
судимі, суд вважає, що виправлення підсудних можливе без відбування покарання,
якщо вони протягом 1 року не вчинять нового злочину..

Речові докази
підлягають зберіганню при справі.

Судові
витрати підлягають стягненню з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Керуючись ст.ст.
365, 366, 378 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

Апеляцію
старшого помічника прокурора м. Чернігова задовольнити частково.

Вирок
Деснянського районного суду м. Чернігова від 4 травня 2005 року щодо ОСОБА_5,
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 скасувати.

Визнати
ОСОБА_4 винною за ч.3 ст.212 і призначити їй покарання із застосуванням ст. 69
КК України 3 роки позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади,
пов'язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 роки без
конфіскації майна.

На
підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного
основного покарання, якщо вона протягом 1 року не вчинить нового злочину.

На
підставі ст. 76 КК України зобов'язати ОСОБА_4 повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.

ОСОБА_4
визнати винною за ч.2 ст. 366, ч.3 ст. 358 КК України та звільнити її від
кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України..

ОСОБА_5
визнати винним за ч.3 ст. 212 України і призначити йому покарання із
застосуванням ст. 69 КК України 4 роки позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій
строком на 3 роки без конфіскації майна

На
підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного
основного покарання, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину.

На
підставі ст. 76 КК України зобов'язати ОСОБА_5 повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання .

ОСОБА_5 визнати
винним за ч.2 ст. 367, 27, ч.3 ст.358 КК України та звільнити його від
кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

ОСОБА_6
визнати винним за ст. 27 ч.5 - ч.3 ст.212 КК України і призначити йому
покарання із застосуванням ст. 69 КК України - 3 роки позбавлення волі.

На
підставі ст. ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного
основного покарання, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину.

На
підставі ст. 76 КК України зобов'язати ОСОБА_5 повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.

ОСОБА_6
визнати винним за ст. 27 ч.5 - ч.3 ст. 358 КК України та звільнити його від
кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Запобіжний
захід ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишити підписку про невиїзд.

Зарахувати
ОСОБА_4 в строк відбування покарання час її перебування під вартою в СІЗО №31 з
28 липня по 22 вересня 2005 року.

Стягнути
з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1641 гр 66 коп. з кожного судових витрат за
проведення судово-бухгалтерської експертизи на користь держави.

Речові докази
залишити при справі.

Вирок може бути
оскаржений до Верховного Суду України протягом одного місяця з моменту його
проголошення.