Справа № 1-480/11
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2012 року

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Верозуб О.А.,

при секретарі Янковій Л.П.

за участю прокурора Горбань М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Новоград-Волинський

справу по обвинуваченю:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_4, непрацюючого, розлученого, на утриманні 4 неповнолітніх дітей, несудимого в силу ст. 89 КК України

за ст.164 ч 1 КК України

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_1 злісно ухиляється від сплати аліментів, встановлених рішенням суду, при наступних обставинах.

Згідно рішення Новоград-Волинського районного суду та за виконавчим листом № А-51 від 15.08.1996 року. ОСОБА_1 зобов'язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки Вікторії, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму щомісячно, починаючи з 05.08.1996 р. і до повноліття дитини.

Однак, ОСОБА_1 навмисно злісно ухиляється від сплати аліментів з 01.01.2011 року по 01.11.2011 року та має заборгованість по аліментах в сумі 2 991 грн. 10 коп., на попередження державного виконавця про погашення заборгованості не реагує, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину в пред'явленому йому обвинуваченні за ст. 164 ч. 1 КК України визнав повністю та пояснив, що за рішенням суду від 15 серпня 1996 року він зобовязаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання їх доньки. Аліменти сплачував частково, і за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 13.07.2009 р за ст. 164 ч. 1 КК України був засуджений до 1 року обмеження волі та звільнений від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на 1 рік. На даний час аліменти, визначені рішенням суду сплатив. У скоєному кається.

Крім визнання підсудним ОСОБА_1 своєї вини, його винність в пред'явленому обвинуваченні встановлена в судовому засіданні і стверджується матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_1 спочатку сплачував аліменти частково, а з січня 2011 р. припинив і у неї виникли матеріальні труднощі по утриманню неповнолітньої дитини. Не наполягає на суворому покаранні для підсудного.

Відповідно до подання державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції від 25.11.2011 року слідує, що ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № А-51 від 15.08.1996 року зобов'язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки Вікторії, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму щомісячно, починаючи з 05.08.1996 р. і до повноліття дитини, але від сплати аліментів ухиляється. Заборгованість по аліментах за період з 01.01.2011 р. по 01.11.2011 р. складає 2991 грн. 10 коп. (а.с. 2, 9).

Ці ж обставини стверджуються виконавчим листом № А-51 від 15 серпня 1996 року, з якого слідує, що рішенням Новоград-Волинського районного суду стягуються аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки Вікторії (а.с.5,6).

Підсудний ОСОБА_1 неодноразово державною виконавчою службою попереджувався про необхідність сплачувати аліменти та погасити заборгованість по аліментах, однак, на попередження не реагує (а.с.14-16).

Згідно акту про неможливість стягнення від 28.11.2011 року (а.с. 17) слідує, що майна, на яке можна звернути стягнення, за місцем проживання ОСОБА_1 не виявлено.

Підсудний ОСОБА_1, згідно довідки, виданої міським центром зайнятості, на обліку не перебуває (а.с.38).

Суд, відповідно до вимог ст. 299 КПК України, з врахуванням думки учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, а саме покази свідків, які ніким не оспорюються.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеною винність підсудного ОСОБА_1 у скоєному ним злочині та його дії кваліфікує за ст. 164 ч. 1 КК України, як умисні дії, які виразилися у злісному ухиленні від встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

При обранні виду і міри покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, які пом'якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, а також думку потерпілої стосовно міри покарання підсудному.

Так, підсудний ОСОБА_1 вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше несудимий в силу ст. 89 КК України, характеризується позитивно, не працює, потерпіла просить не позбавляти волі підсудного.

Обставиною, що пом'якшує покарання підсудного є його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання підсудного судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити підсудному покарання у вигляді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, вважаючи його необхідним і достатнім для виправлення підсудного і попередження нових злочинів.

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.

На підставі ст. 76 п. 2, 3 КК України зобов'язати засудженого:

· не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції:

· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу залишити у вигляді підписки про невиїзд.

На вирок до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд може бути подано апеляцію на протязі 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя О.А. Верозуб