В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження за №308/7301/15-к , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100 від 24.11.2014 р. про обвинувачення

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, військовослужбовця призваного на військову службу під час мобілізації військової частини ПП НОМЕР_1 , старшого стрільця-снайпера, одруженого, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, діючи умисно, з метою ухилитись від проходження військової служби, 07.11.2014 року самовільно залишив військову частину ПП НОМЕР_1 , та в подальшому незаконно та без поважних причин не з`являвся до розташування військової частини до 18.06.2015 р., ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи весь вказаний період поза розташуванням військової частини, проводячи час на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.407 КК України, самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
До суду надійшов обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості укладеної 19 червня 2015 року в приміщенні Військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України між заступником військового прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості з додержанням наступних умов.

На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 472, 473, ч.4 ст.474 КПК України.

Зі змісту угоди вбачається, що слідчим військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_7 . 22.05.2015 року ОСОБА_4 була висунута підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України. Підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. При цьому сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.3 ст.407 КК України у вигляді двох років позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік , з покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 2; 3 ч.1 ст. 76 КК України.

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_4 згідний. Наслідки укладення та затвердження означеної угоди, згідно ст.ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України та ст.389-1 КК України оговорені сторонами.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 19.06.2015 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просив її затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.407 КК України визнав повністю.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць - вірно.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.

Судом на виконання вимог ст.474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено. В підготовчому судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода про визнання винуватості від 19.06.2015 року не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оцінені судом, відповідно до ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального правопорушення з кваліфікуючими ознаками самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вказує на кваліфікацію діяння за ч. 3 ст.407 КК України, обвинувачений визнав свою вину повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.3 ст. 407 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 19.06.2015 року вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угоди, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Суд при прийняті рішення у підготовчому судовому засіданні згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України має право затвердити угоду.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

За таких обставин суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання, не пов`язане з його ізоляцією від суспільства і призначає узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості у вигляді двох років позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік та покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 2; 3 ч.1 ст. 76 КК України.

З врахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості укладеної 19 червня 2015 року в приміщенні Військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України між заступником військового прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

За наведених обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368,370,374,376,395,472, 473,474,475 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

Угоду про визнання винуватості від 19 червня 2015 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заступником військового прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_6 затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням відповідно до ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_4 обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 - не обиралась.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин не допускається.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України в апеляційний суд Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1