Справа № 455/749/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/408/15 Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року, колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 04 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Ріп`яна Старосамбірського району Львівської області, громадянку України, українку, з професійно-технічною освітою, працюючу провідником пасажирських вагонів Львівської залізниці, розлучену, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, жительку АДРЕСА_1 , судимості немає,

визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України, та призначено їй покарання:

за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят ) грн.;

за ч. 1 ст. 162 КК України - у виді штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_10 остаточне покарання - штраф в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 майнову шкоду в сумі 4982 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят дві грн. 08 коп., витрати на правову допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн., моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Вироком суду ОСОБА_10 визнана винною та засуджена за те, що вона 08 вересня 2012 року приблизно о 15 год. в с. Ріп`яна Старосамбірського району Львівської області шляхом пошкодження вхідних дверей незаконно проникла в літню кухню ОСОБА_8 проти її волі, порушивши конституційне право на недоторканність іншого володіння особи.

Крім цього, ОСОБА_10 08 вересня 2012 року приблизно о 15 год. в с. Ріп`яна Старосамбірського району Львівської області після незаконного проникнення до літньої кухні ОСОБА_8 всупереч її волі, під час сварки з останньою, на грунті неприязних відносин, рукою схопила її за волосся в області голови і кулаком другої руки умисно нанесла ОСОБА_8 удари в область голови, заподіявши їй тілесне ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 41/13 від 20.03.2013 року відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

На вирок суду захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

В своїй скарзі вважає, що вирок суду постановлений при неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотному порушенні вимог кримінального процесуального закону, неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що ОСОБА_10 не вчиняла жодних злочинів, а вирок суду постановлений на доказах, які є недопустимими.

Також зазначає, що суд першої інстанції не дав правової оцінки позовним вимогам ОСОБА_8 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також безпідставними є рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_10 в користь ОСОБА_8 витрат на правову допомогу.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити з підстав, передбачених вимогами ст. ст. 284, 417 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, виступи захисника обвинуваченої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задоволити, потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 , а також прокурора, які заперечили подану захисником апеляційну скаргу та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинених обвинуваченою кримінальних провапорушень.

Висновки суду про доведеність її вини ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладенні у вироку і яким суд дав належну оцінку.

Незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_10 вину визнала лише в тому, що потерпілу тягала за волосся на голові, тобто не визнала своєї вини у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 162 КК України, однак, її винність повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , протоколом проведення слідчого експерименту від 22 жовтня 2013 року, висновком експерта № 41/13, з якого вбачається, що в ОСОБА_8 виявлено ЗЧМТ у вигляді струсу головного мозку, який утворився від дії твердих тупих предметів, чи при падінні на такі, характерні особливості яких встановити не надається можливим через відсутність пошкоджень на тілі потерпілої, можливо в час та при обставинах вказаних у постанові, відносяться до ушкоджень легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, та іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

При цьому, невизнання вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України не заслуговує на увагу, так як спростовується вище перерахованими доказами і є такими, що викликані бажанням уникнути відповідальності за скоєне.

Досліджені докази не викликають сумніву у їх достовірності, так як взаємно підтверджуються, здобуті і закріплені у встановленому законом порядку, є об"єктивними, відповідають обставинам справи, а тому районний суд, на думку колегії суддів, вірно визнав їх допустимими.

Таким чином, сукупністю перевірених, досліджених у судовому засіданні доказів доведена винність ОСОБА_10 в незаконному проникненні до іншого володіння особи - літньої кухні, та в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тому ці її дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 та ч. 2 ст.125 КК України.

При цьому, на переконання колегії суддів, обираючи вид та розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_10 , судом першої інстанції вірно враховано ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, які є злочинами невеликої тяжкості, особу винної, яка по місцю проживання та праці характеризується виключно позитивно, в психіатричному чи наркологічному кабінетах не перебуває, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, вперше притягається до кримінальної відповідальності, займається суспільно-корисною працею.

А тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено ОСОБА_10 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і обрано їй покарання у виді штрафу, яке необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Також місцевий суд вірно застосував до ОСОБА_10 п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року та звільнив останню від відбування покарання за вказаним вироком, як особу не позбавлену батьківських прав, що на день набрання чинності цим Законом має дітей, яким не виповнилося 18 років.

Колегія суддів при перевірці справи та прийнятого рішення не виявила допущених істотних порушень КПК України чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку суду.

Що ж стосується цивільних позовів, то колегія суддів вважає, що місцем судом вірно прийнято рішення про відшкодування майнової, що підтверджено документальними доказами, та з врахуванням моральних та фізичних страждань потерпілої моральної шкоди.

При цьому, судом першої інстанції також вірно прийнято рішення про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої витрат потерпілої на правову допомогу.

Однак, як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, і це підтвердила потерпіла ОСОБА_8 , остання витратила на правову допомогу 3000 грн., що також підтверджено документами, долученими до справи, а суд безпідставно стягнув з обвинуваченої на користь потерпілої 5000 грн.

У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що вирок суду в цій частині слід змінити, зменшивши суму стягнення витрат на правову допомогу потерпілої, частково задоволивши тим самим апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 418 та 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 задоволити частково.
Вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 04 березня 2015 року відносно ОСОБА_10 в частині стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 витрат на правову допомогу змінити.

Зменшити розмір даного стягнення та стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 3000 (три тисячі) грн. витрат на правову допомогу.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий :
Судді: