Ухвала іменем україни 28 серпня 2014 року

м. КиївКолегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лагнюка
М. М.,

суддів: Літвінова Є.
В., Суржка А. В.,

з участю прокурора Голюги В. В.

розглянула в судовому засіданні м.
Києві кримінальну справу за
касаційними скаргами захисника ОСОБА_1
в інтересах засудженого ОСОБА_2 на
вирок Антрацитівського міськрайонного
суду Луганської області від 25 грудня 2013
року та вирок Апеляційного суду
Луганської області від 10 квітня 2014 року
стосовно ОСОБА_2 та засудженого ОСОБА_3
на вирок Апеляційного суду Луганської
області від 10 квітня 2014 року стосовно
нього,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 25 грудня 2013 року

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин
України, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений
від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 1 (один) рік з покладенням на
нього обов'язків, передбачених
пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин
України, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений
від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 1 (один) рік з покладенням на
нього обов'язків, передбачених
пунктами 2, 3 ч. 1

ст. 76 КК України,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянин
України, раніше не судимий,

засуджений за :

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
остаточно призначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2
звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 2 (два) роки з покладенням на
нього обов'язків, передбачених
пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України,

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин
України, раніше не судимий,

засуджений за:

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
остаточно призначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 3 (три) роки,

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянин
України, раніше не судимий,

засуджений за :

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
остаточно призначено покарання у виді
позбавлення волі на строк

3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7
звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 2 (два) роки з покладенням на
нього обов'язків, передбачених
пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України,

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянин
України, раніше не судимий,

засуджений за:

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
остаточно призначено покарання у виді
позбавлення волі на строк

3 (три) роки,

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянин
України, раніше не судимий,

засуджений за:

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
остаточно

призначено покарання у виді
позбавлення волі на строк

3 (три) роки,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, громадянин
України, раніше не судимий,

засуджений за:

ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
остаточно

призначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 4 (чотири)
роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3
звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 2 (два) роки з покладенням на
нього обов'язків, передбачених
пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком вирішено питання про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, про стягнення судових
витрат та щодо речових доказів.

Вироком Апеляційного суду Луганської
області від 10 квітня 2014 року вирок
місцевого суду в частині призначеного
покарання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасовано.

Призначено ОСОБА_2 покарання за:

- ч. 2 ст. 296 КК України - 2 (два) роки
позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 345 КК України - 3 (три) роки
позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим

ОСОБА_2 остаточно призначено покарання
у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Призначено ОСОБА_3 покарання за:

- ч. 2 ст. 296 КК України - 2 (два) роки
позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 345 КК України - 3 (три) роки
позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 186 КК України - 4 (чотири) роки
позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_3 остаточно призначено покарання
у виді 4 (чотирьох) років позбавлення
волі.

В решті вирок місцевого суду стосовно
ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 залишено без зміни.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської
області від 10 квітня 2014 року вирок
Антрацитівського міськрайонного суду
Луганської області від 25 грудня 2013 року
стосовно ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
залишений без зміни.

Вирок стосовно засуджених ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_7 в апеляційній інстанції
не оскаржувався.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4,

ОСОБА_6, ОСОБА_9 керуючись хуліганським
мотивом, знаходячись у громадському
місці, грубо порушуючи громадський
порядок з явної неповаги до
суспільства, нехтуючи
загальноприйнятими нормами поведінки,
діючи з особливою зухвалістю, скоїли
злочин, передбачений ч. 2 ст. 296 КК
України; крім того, ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7,

ОСОБА_6 - скоїли злочин, передбачений ч. 2
ст. 345 КК України, а ОСОБА_3 також - за ч. 2
ст. 186 КК України за наступних обставин.

27. 05. 2012 року, приблизно о 02 годині,
ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4,

ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_11, кримінальна
справа відносно якого була призупинена
до його розшуку, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, знаходились
напроти виходу з літнього майданчика
кафе-бару «Добрий Шубін»,
розташованого за адресою: пос.
Крепенський, м. Антрацит, вул. Миру, 20. У
той час з літнього майданчика
вказаного кафе-бару вийшов раніше
незнайомий усім їм ОСОБА_12, на голові
якого була в'язана шапка, яка належала
ОСОБА_13, а також ОСОБА_13, ОСОБА_14 та
ОСОБА_15

Побачивши ОСОБА_12, у ОСОБА_5 виник
злочинний умисел, направлений на
вчинення відносно нього хуліганських
дій. Після чого він підійшов до ОСОБА_12
та зірвав з голови останнього в'язану
шапку. ОСОБА_12 зробив ОСОБА_5 зауваження
з приводу його поведінки, однак ОСОБА_5
на дане зауваження не зреагував та
продовжував свої хуліганські дії і
наніс ОСОБА_12 один удар долонею руки в
обличчя. Перебуваючий поруч ОСОБА_13
зробив ОСОБА_5 зауваження з приводу
його протиправної поведінки,
пояснюючи, що вказана в'язана шапка
належить йому, зняв її з голови ОСОБА_5,
після чого ОСОБА_13 та ОСОБА_5 відійшли в
сторону, де почали спілкуватися між
собою.

Побачивши це, ОСОБА_12 підійшов до
ОСОБА_2, адміністратора кафе-бару та
вказав йому на протиправні дії

ОСОБА_5 У відповідь на це ОСОБА_2,
підтримуючи хуліганські дії ОСОБА_5,
наніс ОСОБА_12 один удар долонею руки в
обличчя. Перебуваючі поряд ОСОБА_7 та
ОСОБА_9, підтримуючи хуліганські дії
ОСОБА_5 та ОСОБА_2, підбігли до ОСОБА_12 та
нанесли останньому кілька ударів
кулаком в обличчя, внаслідок чого
ОСОБА_12 впав на землю.

Побачивши це, брат ОСОБА_12, ОСОБА_14
підбіг до ОСОБА_2 та закричав, що він є
інспектором Антрацитівського
міськрайонного відділу
кримінально-виконавчої інспекції,
зажадав від нього зупинити протиправні
дії стосовно свого брата

ОСОБА_12 Однак ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
ігноруючи його вимоги, діючи умисно та
протиправно, достовірно вже знаючи, що
ОСОБА_14 є працівником правоохоронних
органів, нанесли йому по одному удару в
обличчя та у потилицю.

Після цього до ОСОБА_14 підбігли ОСОБА_7,

ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які достовірно знали,
що ОСОБА_14 є працівником
правоохоронних органів та підтримуючи
хуліганські дії ОСОБА_2 і ОСОБА_3, не
реагуючи на зауваження

ОСОБА_15, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_14 два удари
кулаком в обличчя, ОСОБА_8 - декілька
ударів кулаком в обличчя, внаслідок
чого ОСОБА_14 впав на землю, а ОСОБА_9
наніс лежачому ОСОБА_14 один удар ногою
в обличчя. Побачивши це ОСОБА_13
підійшов до них та став робити
зауваження щодо їх поведінки,
відштовхнув ОСОБА_9 від лежачого на
землі

ОСОБА_14, на що останній, керуючись
хуліганськими мотивами, діючи з
особливою зухвалістю, наніс ОСОБА_13
декілька ударів кулаком в обличчя та
декілька ударів ногами по ногам.

ОСОБА_12 в той час піднявся, достав
мобільний телефон, щоб зателефонувати.
Однак, ОСОБА_4, що знаходився поруч, який
бачив усе та підтримуючи хуліганські
дії інших підсудних, підбіг до ОСОБА_12,
викрутивши йому руку, в якій він тримав
мобільний телефон, позбавив тим самим
можливості здійснити дзвінка, після
чого наніс йому два удари кулаком в
обличчя. В цей час до них підбіг ОСОБА_7
та ОСОБА_8, які продовжуючи свої
хуліганські дії, нанесли ОСОБА_12 удари
кулаком в обличчя від чого

ОСОБА_12 впав на землю. Підвівшись він
побіг у провулок, який розташований за
будівлею вищевказаного кафе-бару, але
його біля двору будинку № 19 по вулиці
Горького, наздогнали ОСОБА_7 та ОСОБА_9,
які, продовжуючи хуліганські дії, збили
ОСОБА_12 з ніг. У цей час до них підбіг
ОСОБА_6, який підтримував хуліганські
дії останніх, присів біля лежачого на
землі ОСОБА_12 та наніс останньому
декілька ударів головою в область
голови, від чого ОСОБА_12 втратив
свідомість.

Побачивши, що відбувається, на допомогу
брату в провулок забіг ОСОБА_14, який
став кричати ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6, щоб
вони припинили побиття брата.

В той час у провулок забігла ОСОБА_15,
яка стала кричати та звати на допомогу.
Побачивши ОСОБА_15, у якої на пальці
лівої руки знаходиться каблучка зі
сплаву золота, у ОСОБА_3 виник злочинний
умисел, який був направлений на
відкрите викрадення чужого майна. Він
підійшов до ОСОБА_15, схопивши її кість
лівої руки руками та з застосуванням
насильства, яке не є небезпечним для її
життя та здоров'я, стягнув у неї з
мізинця лівої руки каблучку зі сплаву
золота, вартістю 1130 грн. 50 коп., після
чого штовхнув ОСОБА_15 рукою в обличчя,
від чого вона впала на землю,
заподіявши їй легкі тілесні
пошкодження та матеріальний збиток на
суму 1130 грн. 50 коп.

ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_3, достовірно
знаючи, що ОСОБА_14 є працівником
правоохоронних органів, з хуліганських
спонукань, знаходячись у громадському
місті, грубо порушуючи громадський
порядок з мотивів явної неповаги до
суспільства, нехтуючи
загальноприйнятими нормами поведінки,
діючи з особливою зухвалістю, нанесли
по два удари кожний ОСОБА_14 в обличчя,
від чого останній впав на землю.

ОСОБА_15 змогла самостійно піднятися з
землі, привела до тями братів ОСОБА_14,
які не бажаючи зустрічі з особами, які
скоювали хуліганські дії проти них,
через провулки вийшли на вул. Пушкіна,
де стали йти по дорозі, а ОСОБА_15 пішла
до бару за таксі. В той час по вулиці
Пушкіна, назустріч братам ОСОБА_14, на
автомобілі ВАЗ 2110 р.н. НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_8 їхали ОСОБА_6, ОСОБА_3
та ОСОБА_11 Побачивши братів

ОСОБА_14, ОСОБА_8 зупинив автомобіль
напроти дома № 10 по вул. Пушкіна. Усі
вони вийшли з автомобіля та підійшли до
братів ОСОБА_14, де ОСОБА_6 продовжуючи
свої хуліганські дії, наніс

ОСОБА_12 один удар головою в область
голови. Потім

ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 продовжуючи
свої хуліганські дії, нанесли ОСОБА_12
по декілька ударів кулаками в обличчя,
від чого той впав на землю та втратив
свідомість. Після чого ОСОБА_3 наніс
ОСОБА_14 декілька ударів ногою по ногам,
внаслідок чого ОСОБА_14 впав на землю. І
тільки після цього підсудні з місця
скоєння злочину зникли.

В цілому хуліганські дії останніх
продовжувались протягом 30 хвилин.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_3 потерпілим ОСОБА_14,
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були заподіяні
тілесні ушкодження.

Також було пошкоджено майно потерпілих
- ОСОБА_12 - на суму 107 грн. 25 коп., ОСОБА_14 -
на суму 292 грн. 50 коп.

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_3
просить вирок апеляційного суду в
частині його засудження за ч. 2 ст. 186 КК
України скасувати, а провадження
закрити на підставі п. 2 ст. 6 КПК України
1960 року. Змінити вирок апеляційного
суду в частині засудження за ч. 2 ст. 296,
ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому
покарання із застосуванням ст. 75 КК
України.

В обґрунтування вимог зазначає, що
вирок в частині його засудження за ч. 2
ст. 186 КК України є незаконний,
побудований виключно на показаннях
потерпілої ОСОБА_15, яка як в ході
досудового слідства, так і в судовому
засіданні постійно змінювала свої
показання, а в матеріалах кримінальної
справи не міститься інших доказів його
вини у вчиненні інкримінованого йому
злочину.

Крім того вказує, що при призначенні
покарання за ч. 2 ст. 296,

ч. 2 ст. 345 КК України апеляційним судом
не в повній мірі були враховані всі
обставини, передбачені ст. 66 КК України,
а саме те, що він вину у вчинених
злочинах визнав повністю, щиро
розкаявся, має постійне місце роботи,
характеризується позитивно, має на
утриманні малолітнього сина та батька
інваліда 3-ї групи, раніше не судимий,
потерпілому відшкодована матеріальна
та моральна шкода.

В касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 в
інтересах засудженого ОСОБА_2 просить
вирок місцевого суду та вирок
апеляційного суду стосовно ОСОБА_2
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що суд першої та
апеляційної інстанцій допустили
невідповідність мотивувальної та
резолютивної частини вироків в
описанні кількості нанесених ударів
потерпілим і висновкам експертиз про
наявність у них легких тілесних
ушкоджень. Крім того вказує, вироки
судів постановлені з порушенням ст. ст.
6, 11, 237, 370, 398 КПК України 1960 року,
оскільки в матеріалах кримінальної
справи містяться три не скасованих
постанови про припинення
кримінального переслідування стосовно
ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 296 КК України та
аналогічні постанови стосовно інших
засуджених.

Також захисник вказує, що кваліфікація
дій ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 296 КК України є
неправильною, оскільки всі дії
останнього були спрямовані не на
вчинення злочину, а на його припинення,
що підтверджується матеріалами
кримінальної справи. Вважає, що
кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 345 КК
України також є неправильною, оскільки
ОСОБА_2 не знав, що ОСОБА_14 є працівником
правоохоронного органу.

В запереченнях на касаційну скаргу
засудженого ОСОБА_3 потерпіла ОСОБА_15
просить вирок апеляційного суду
залишити без зміни, а касаційну скаргу
залишити без задоволення.

В запереченнях на касаційну скаргу
захисника ОСОБА_1 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 потерпілі ОСОБА_14
та ОСОБА_12 просять вирок апеляційного
суду залишити без зміни, а касаційну
скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, яка підтримала касаційні
скарги частково, просила вирок
апеляційного суду скасувати, а справу
направити на новий апеляційний
розгляд, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи касаційних
скарг, колегія суддів дійшла висновку,
що вони підлягають частковому
задоволенню, а судові рішення
скасуванню з направленням справи на
нове розслідування виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК України
1960 року підставами для скасування або
зміни вироку, ухвали чи постанови є
істотне порушення
кримінально-процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України 1960 року
істотним порушенням
кримінально-процесуального закону є
такі порушення вимог цього кодексу, які
перешкодили чи могли перешкодити суду
повно та всебічно розглянути справу і
постановити законний, обґрунтований та
справедливий вирок чи постанову.

Доводи захисника ОСОБА_1 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 в тій частині, що у
кримінальній справі містяться не
скасовані постанови про закриття
кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 за
ч. 2 ст. 296 КК України та інших засуджених
є слушними.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 6 КПК України
1960 року кримінальну справу не може бути
порушено, а порушена справа підлягає
закриттю щодо особи, про яку є не
скасована постанова органу дізнання,
слідчого, прокурора про закриття
справи по тому ж обвинуваченню.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.06.2012 року старшим слідчим СВ
Антрацитівського МВ ГУМВС України в
Луганській області була порушена
кримінальна справа за фактом
хуліганських дій стосовно потерпілих
ОСОБА_14, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ознаками
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК
України.

14.06.2012 року (т. 1 а.с. 246), 23.08.2012 року (т. 3,
а.с. 121) та 13.09.2012 року (т. 4 а.с. 95) стосовно
ОСОБА_2 були винесені постанови про
припинення кримінального
переслідування (закриття кримінальної
справи) за ч. 2 ст. 296 КК України.

Після їх винесення вказані постанови
не були скасовані та є чинними.

Не дивлячись на це, ОСОБА_2 04.10.2012 року (т.
5

а.с. 70) було пред'явлено обвинувачення
за ч. 2 ст. 296 КК України за тими ж подіями
за якими кримінальна справа була
припинена.

24.10.2012 року (т. 6 а.с. 59) ОСОБА_2 знов
пред'явлено обвинувачення за фактом
хуліганства за тими ж обставинами, а
також обвинувачення за ч. 2 ст. 345 КК
України за якими він був засуджений
вироком Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 25 грудня 2013 року та вироком
Апеляційного суду Луганської області
від 10 квітня 2014 року.

Крім того, стосовно всіх інших
засуджених: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_9,
ОСОБА_6, ОСОБА_8,

ОСОБА_5, ОСОБА_7, після порушення
кримінальної справи за

ч. 2 ст. 296 КК України, виносились
постанови про припинення
кримінального переслідування
(закриття кримінальної справи), які
також не були скасовані та є чинними.

Незважаючи на це, всім їм було
пред'явлено обвинувачення за

ч. 2 ст. 296 КК України за тими ж подіями,
за якими кримінальна справа була
зупинена, а після цього вони також були
засуджені за даною статтею КК України.

Перевіряючи вирок місцевого суду,
апеляційний суд не звернув уваги на
викладені порушення вимог
кримінально-процесуального закону та
виніс судові рішення (вирок та ухвалу).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 КПК України 1960
року апеляційний суд скасовує вирок і
повертає справу на додаткове
розслідування у випадках:

1) коли під час дізнання чи досудового
слідства були допущені такі істотні
порушення кримінально-процесуального
закону, які виключали можливість
постановлення вироку чи постанови;…

Таким чином, викладене вище, виключало
можливість постановлення судових
рішень не тільки місцевим судом, але й
апеляційним.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України 1960
року касаційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість
судового рішення за наявними в справі
та додатково поданими матеріалами в
тій частині, в якій воно оскаржене. Суд
касаційної інстанції вправі вийти за
межі касаційних вимог, якщо цим не
погіршується становище засудженого чи
виправданого. Якщо задоволення скарги
дає підстави для прийняття рішення на
користь інших засуджених, від яких не
надійшли скарги, касаційний суд
зобов'язаний прийняти таке рішення.

З огляду на наведене судові рішення
стосовно ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_7
підлягають скасуванню, а справа
направленню на нове розслідування.

Під час нового розслідування необхідно
усунути вказані порушення, перевірити
всі доводи викладені в касаційних
скаргах засудженого ОСОБА_3 та
захисника ОСОБА_1 в інтересах
засудженого ОСОБА_2, дати належну
оцінку зібраним доказам у їх
сукупності і в залежності від
встановленого прийняти законне
рішення.

Згідно ст. 334 КПК України 1960 року у разі
виділення справи відносно одного із
співучасників злочину в окреме
провадження, суд у вироку не вправі
вказувати його прізвище разом з
прізвищами інших підсудних.

У зв'язку з цим, у мотивувальній частині
вироку при формулюванні обвинувачення,
визнаного судом доведеним, не повинно
бути зазначено прізвище особи,
стосовно якої справа виділена в окреме
провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 395, 396 КПК України 1960 року
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_1 в
інтересах засудженого ОСОБА_2 та
засудженого ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Вирок Антрацитівського міськрайонного
суду Луганської області від 25 грудня 2013
року стосовно ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_8,

ОСОБА_5, ОСОБА_7, ухвалу Апеляційного
суду Луганської області від 10 квітня 2014
року стосовно ОСОБА_9, ОСОБА_6,

ОСОБА_8 та вирок Апеляційного суду
Луганської області від

10 квітня 2014 року стосовно ОСОБА_2,
ОСОБА_3, скасувати, а справу направити
на нове розслідування прокурору

м. Луганська.

Судді:

Лагнюк М. М. Літвінов Є.
В. Суржок А. В.