АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1243/15 Справа № 204/2892/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження з апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та законного представника особи, відносно якої застосовані примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_7 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2015 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, яка проживала у буд. АДРЕСА_1 ,
за участі прокурора ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 , особи відносно якої застосований примусовий захист медичного характеру ОСОБА_8 , представників ДЗ « Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» - ОСОБА_10 та ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2015 року відмовлено в задоволенні подання лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» щодо ОСОБА_8 про зміну примусових заходів медичного характеру.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд послався на суперечливі висновки комісії лікарів-психіатрів та приймаючи до уваги ступінь небезпечності вчиненого ОСОБА_8 діяння, наявність у останньої хронічного психічного розладу, наявність йшов до висновку про неможливість зміни їй раніше застосованих заходів медичного характеру.

Захисником ОСОБА_6 та законним представником ОСОБА_7 подані апеляційні скарги на ухвалу Красногвардійського районного суду, яку вони вважають необґрунтованою і незаконною При цьому посилаються на однобічність, неповноту судового провадження, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказують, що судом не взяті до уваги докази і факти, які мають суттєве значення для зясування дійсних обставин справи для прийняття рішення. В обґрунтування доводів своїх апеляційних скарг захисник та законний представник вказують на те, що ОСОБА_8 з 17.09.2013 року по 20.11.2014 рік проходила лікування у Київській міській психоневрологічній лікарні №3 у відділенні з посиленим наглядом, а з 20.11.2014 року у ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» і за цей час її стан здоров`я значно змінився, вона не становить особливої небезпеки для суспільства на даний час, у неї під впливом лікування суттєво покращився стан. Відсутня агресивна поведінка, гіпертрофована збудливість. Посилаючись на висновок комісії лікарів від 5.05.2015 року, вважають неправомірною відмову суду у задоволенні заяви лікаря-психіатра ОСОБА_11 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом. При цьому зазначають, що госпіталізація ОСОБА_8 в психіатричну лікарню із звичайним наглядом забезпечить її нормальне лікування, пов`язане з вагітністю, буде сприяти запобіганню ризиків для її життя та життя її майбутньої дитини. Поліпшення умов лікування ОСОБА_8 сприятиме швидкому її одужуванню, що прогнозується лікарями.

Заслухавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_7 та просив ухвалу суду залишити без змін, пояснення захисника адвоката ОСОБА_6 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та скарги законного представника ОСОБА_7 , пояснення ОСОБА_8 , представників ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги та просили задовольнити заяву лікаря-психіатра ОСОБА_11 і змінити ОСОБА_8 примусовий захід медичного характеру, призначений ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14.03.2014 року, перевіривши матеріали провадження в межах апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги закону, як на думку колегії суддів, суд першої інстанції виконав не в повній мірі.

Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_11 щодо зміни застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 суд послався на висновок комісії лікарів-психіатрів від 5.05.2015 року, вважаючи при цьому його суперечливим та таким, що не підтверджує необхідність зміни їх застосування.

Разом з тим, свої висновки суд зробив на без системному аналізі всіх доказів, які наявні в матеріалах провадження та досліджені при судовому розгляді, що потягло за собою невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

У відповідності до п.2 ч.1 с.409 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є однією з підстав скасування або зміни судового рішення.

Так, за ч.2 ст.514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за умов видужання особи або зміни у стані її здоров`я, за яких відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.

Як вбачається з матеріалів провадження та висновку комісії лікарів-психіатрів від 5.05.2015 року ОСОБА_8 , після вчинення суспільно-небезпечного діяння неодноразово обстежувалась комісійно лікарями психіатрами

У відповідності до висновків, що міститься в акті амбулаторної судово-психіатричної експертизи №123 від 29.03. 1.04.2013 року ОСОБА_8 визнана хворою на гебефренічну форму шизофренії, та в зв`язку з неосудністю в період вчинення суспільно-небезпечного діяння та на час огляду рекомендовано застосування до неї примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, де знаходилась за ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2013 року з 17 вересня 2013 року. по 20 листопада 2014 року та проходила призначене їй лікування.

Висновками амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №518 від 18.12.2013 у ОСОБА_8 підтверджено наявність шизофренії, та в зв`язку з неосудністю визнаної її такою, що потребує примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Свій висновок експерти мотивували тим, що у ОСОБА_8 , на час огляду, тобто грудень 2013 року, під впливом лікування психотропними препаратами, яке вона проходила у психіатричному стаціонарі, стан суттєво покращився, відсутня агресивна поведінка відносно оточуючих, гіпертрофована збудливість. Її психічний стан та поведінка не містять гомоцидних чи суїцидальних тенденцій, намагань самовільно покинути відділення, змінилося ставлення до скоєного, що у сполученні із неповнолітнім віком сприяє рекомендації примусового лікування в умовах психіатричного стаціонару із загальним режимом спостереження.

Ухвалою від 14 березня 2014 року до ОСОБА_8 застосовані примусові заходи медичного характеру у виді лікування в психіатричній лікарні із суворим наглядом до виходу її із хворобливого стану.

Як вбачається із матеріалів провадження та висновків комісії лікарів психіатрів, ОСОБА_8 перебуває на примусовому лікуванні в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» з 20 листопада 2014 року.

За вказаний період щодо ОСОБА_8 проводився психіатричний огляд лікарями психіатрами 28.11.2014 року, внаслідок якого останні прийшли до висновку, що вона потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, в зв`язку з чим, ухвалою від 18.12.2014 року Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська, за поданням лікаря-психіатра, їй було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.

В черговий раз психіатричний огляд ОСОБА_8 був проведений комісією 5.05.2015 року за висновками якої для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру вона може бути переведена у відділення зі звичайним наглядом психіатричного закладу за місцем реєстрації.

Обґрунтовуючи необхідність зміни примусових заходів медичного характеру комісія лікарів-психіатрів (п.27 Висновків) посилається на те, що за міжкомісійний період на фоні відсутності медикаментозної терапії психічний стан пацієнтки залишався стабільним, без продуктивної психотичної симптоматики, агресивних та аутоагресивних тенденцій. Поведінка пацієнтки носила упорядкований характер, емоційні коливання були ситуаційно обумовлені, емоції довільно контролювались пацієнткою. Висловлювала мотивацію на здоровий спосіб життя та створення родини в подальшому, формальний жаль з приводу конфліктів з батьками та скоєного правопорушення. Наявні в патопсихологічному дослідженні прояви шизофренічного симптомокомплексу не відбивались в поведінці пацієнтки, що свідчить про відсутність особливої небезпеки зі сторони психічного стану ОСОБА_8 для себе та оточуючих, а тому вона не потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом і може бути переведена у відділення зі звичайним наглядом психіатричного закладу за місцем реєстрації.

Доцільність подальшого лікування ОСОБА_8 у відділенні з посиленим наглядом лікарі пов`язували з вчиненим нею суспільно-небезпечним діянням та встановленим діагнозом тяжкого хронічного психічного розладу, який може загострюватись на фоні відсутності підтримуючого лікування в післяпологовому періоді.

Разом з тим, як пояснила при апеляційному розгляді лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_11 , обґрунтовуючи необхідність задоволення апеляційних скарг, висновки комісії лікарів про можливість переведення ОСОБА_8 у відділення зі звичайним наглядом психіатричного закладу за місцем реєстрації ґрунтуються не тільки на відсутності відділення з посиленим наглядом, а на психічному стані вказаної особи. При цьому пояснила, що за час перебування у їхньому закладі охорони здоров`я ОСОБА_8 лікування не приймала, але психічний стан її залишався стабільним, що підтверджується даними, що містяться у вищевказаних висновках, а саме, що за час перебування в закладі, продуктивної психопатологічної симптоматики, агресивних, аутоагресивних тенденцій виявлено не було.

Крім того, лікар-психіатр пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 народила дитину, в продовж часу, що сплинув після пологів, її стан залишається стабільним при відсутності підтримуючого лікування, що спростовує посилання суду на наявність ризиків загострення психічного розладу на фоні відсутності підтримуючого лікування. Суд не навів обставин, за наявності яких ОСОБА_8 не зможе одержувати лікування перебуваючи у відділенні зі звичайним наглядом.

Таким чином, висновок комісії лікарів від 5.05.2015 року (акт №618) про можливість переведення ОСОБА_8 у відділення зі звичайним наглядом психіатричного закладу ґрунтується на результатах її огляду, з врахуванням психічного стану хворої за період перебування в закладі охорони здоров`я, у якому на час обстеження перебувала ОСОБА_8 . При цьому приймались до уваги відомості про життя, покази самої хворої, дані про обставини вчиненого нею суспільно-небезпечного діяння, перебіг стану здоров`я.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновок лікарів-психіатрів свідчить про суттєві зміни в сторону покращення у стані здоров`я ОСОБА_8 та відсутність потреби в раніше застосованих заходах медичного характеру. Ризики, на які вказав суд при прийнятті рішення і про які зазначали лікарі у висновках від 5.05.2015 року на даний час свого підтвердження не знайшли.

Переведення хворої для продовження лікування у відділення зі звичайним наглядом відповідає принципам захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги, прийнятих Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 18.02.1992 року, відповідно з якими кожен пацієнт повинен мати право на лікування в найменш обмежувальних умовах із застосуванням найменш обмежувального і інтрузивного лікування, відповідних потребам здоров`я пацієнта та необхідності захисту фізичної безпеки інших осіб.
Слід зазначити, що режим психіатричних лікувальних закладів зі звичайним наглядом передбачає знаходження хворих в умовах ізоляції, заборону виходу із закладу, здійснення прогулянок під контролем у визначених місцях, здійснення контролю за контактами із зовнішнім світом.

Щодо посилання суду першої інстанції на ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, колегія суддів зазначає, що примусові заходи медичного характеру мають на меті не виправлення хворої, а її лікування та запобігання вчинення нею суспільно-небезпечних діянь. Це певне обмеження свободи людини, яке не тягне за собою судимість, а тяжкість діяння визначає верхню межу суворості нагляду під час первісного визначення виду примусового заходу.

Вимог щодо конкретного строку, протягом якого повинні спостерігатися позитивні покращення у психічному стані особи для зміни чи припинення примусових заходів медичного характеру, законом не передбачено.

За таких обставин колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції і вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції скасувати в зв`язку з її необґрунтованістю та не відповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, та постановити нову ухвалу у відповідності з вимогами п.п ч.1 ст.407 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні подання лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_11 про зміну примусових заходів медичного характеру, відносно ОСОБА_8 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_11 .

Примусовий захід медичного характеру відносно ОСОБА_8 призначений ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2014 року у виді госпіталізації в психіатричну лікарню з суворим наглядом змінити на госпіталізацію із звичайним наглядом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4