А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

25.12.2014 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів
ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №11-кп/777/478/14 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області від 3 жовтня 2014 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Перехресне Воловецького району, мешканець АДРЕСА_1 , не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 156 КК України на 6 років позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ухвалено залишити тримання під вартою, а строк відбування покарання розпочати обчислювати з 11 червня 2014 року.
Згідно встановлених обставин, ОСОБА_7 2 червня 2014 року близько 11 год. 30 хв., перед будинком №47 в с. Гайдош Ужгородського району, побачив малолітню ОСОБА_9 , 2008 року народження, яку в подальшому відвів у малолюдне місце неподалік річки в с. Гайдош, де усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно, з метою розпалювання статевого інстинкту у потерпілої, достовірно знаючи її малолітній вік, вчинив розпусні дії щодо ОСОБА_9 , які полягали у здійсненні непристойних доторкань до її статевих органів шляхом маніпуляцій руками та орального контакту, викликаючи збудження, чим вчинив фізичне розбещення малолітньої особи.
Крім цього, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 6 червня 2014 року близько 12 год. 30 хв., перебуваючи з тильної сторони дворогосподарства №108 в с. Гайдош Ужгородського району, де проживає малолітня ОСОБА_9 та яку на городі за своїм місцем проживання побачив ОСОБА_7 , яку в подальшому покликав в кінець городу, де діючи умисно, з метою розпалювання статевого інстинкту у потерпілої, достовірно знаючи її малолітній вік, повторно вчинив розпусні дії щодо ОСОБА_9 , які полягали у здійсненні непристойних доторкань до її статевих органів шляхом маніпуляцій руками та орального контакту, викликаючи збудження, чим вчинив фізичне розбещення малолітньої особи.
В апеяційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дії, порушує питання про зімну вироку щодо нього з пом`якшенням призначеного йому покарання та одночасним звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України. Вказує на те, що ОСОБА_7 вину визнав, щиросердечно розкаявся, активно сприяв розслідуванню, не судимий, є особою похилого віку, за місцем проживання характеризується позитивно.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, промову прокурора про законність судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з таких підстав.
У відповідності до ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування і судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України при обставинах, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, зокрема показаннях обвинуваченого, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, через що досліджувалися в порядку ст.349 КПК України і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.156 КК України, як вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.
Разом з тим, не можна визнати обґрунтованими твердження захисник в апеляції про суворість призначеного обвинуваченому покарання, так як покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючих відповідальність обставин та даних, що характеризують винну особу, і таке покарання є справедливим, достатнім для його виправлення і попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував визнання вини, щире каяття останнього, активне сприяння у розкритті правопорушення, як обставини, що пом`якшують покарання і належним чином вмотивував в цій частині своє рішення. Тому твердження захисника в апеляційній скарзі про неврахування судом наведених обставин є безпідставними, оскільки суперечать змісту вироку, згідно з яким ці обставини фактично враховані у такій якості.
Зазначені у апеляційній скарзі захисника обґрунтування щодо необхідності застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого покарання з застосуванням ст.69 КК України та в тому числі зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України є непереконливими, оскільки, враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема і те, що останній по місцю проживання характеризується посередньо, вчинив кілька епізодів розбещення малолітньої.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Ужгородського міськрайоного суду Закарпатської області від 3 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 про обвинувачення за ч.2 ст.156 КК України залишити без зміни.
На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - у той же строк з моменту отримання копії ухвали.
Судді: