Дата документу Справа № 336/9454/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/665/15
Єдиний унікальний № 336/9454/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 198 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004209, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2015 року, якою

обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Згідно ухвали, до суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.

Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що в обвинувальному акті відсутні повні відомості щодо судимостей обвинуваченого, оскільки відсутні повні відомості про відбуття обвинуваченим призначеного покарання чи звільнення від такого, а також щодо місця проживання останнього, оскільки вжиті судом заходи щодо його виклику в судове засідання позитивних результатів не дали.

Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 198 КК України, що кваліфікується, як збут майна завідомо отриманого злочинним шляхом, а саме що 14.11.2014 року приблизно о 03-00 год., ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою, знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , під приводом прослуховування музики, заволодів мобільним телефоном марки Lenovo A 859, у корпусі білого кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , чим заподіяв матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на суму 3 343, 08 грн.

14.11.2014 року приблизно о 03-30 год., знаходячись по вул. Радіщева в м. Запоріжжі, ОСОБА_7 , достовірно знаючи від свого знайомого ОСОБА_8 , що мобільний телефон марки Lenovo A 859, у корпусі білого кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , здобутий ним злочинним шляхом, маючи умисел на заздалегідь не обіцяне отримання майна, здобутого злочинним шляхом, отримав від ОСОБА_8 майно, а саме мобільний телефон марки Lenovo A 859, у корпусі білого кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 .

Після чого, в цей же день ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на заздалегідь не обіцяний збут майна, одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, приблизно о 05-00 год., знаходячись у автомобілі таксі, марки Деу Сенс, держномер НОМЕР_3 , зеленого кольору, під час поїздки по пр. Леніна у м. Запоріжжі, достовірно знаючи, що вищевказаний мобільний телефон здобутий злочинним шляхом, заздалегідь не обіцяючи, збув вищевказаний мобільний телефон ОСОБА_10 за грошові кошти у розмірі 1 050 грн.

Однак, з аналізу викладених в обвинувальному акті фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, вбачається суперечливість опису психічного відношення обвинуваченого до вчинюваного ним єдиного злочину, тобто його вини, бо зазначено, що спочатку ОСОБА_7 мав умисел на заздалегідь не обіцяне отримання майна, здобутого злочинним шляхом, після чого вже мав умисел, спрямований на заздалегідь не обіцяний збут такого майна.

Крім того, в обвинувальному акті не викладено, у який саме спосіб обвинувачений збув мобільний телефон ОСОБА_10 , бо посилання за грошові кошти не є викладенням способу збуту, яким зокрема можуть бути купівля-продаж або інша оплатна передача речі. При цьому, взагалі не значено способу отримання вказаного телефону обвинуваченим від ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про неконкретність формулювання обвинувачення, а тому порушення права ОСОБА_7 на захист, внаслідок чого повернув обвинувальний акт прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону зазначає, що вимогами КПК України не передбачено внесення до обвинувального акту відомостей щодо судимостей обвинуваченого, а тому ці дані не повинні міститися у обвинувальному акті. Крім того, зазначає, що обвинувальний акт відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки зокрема міститься вказівку на те, що ОСОБА_7 мав єдиний прямий умисел спочатку на отримання майна, завідомо отриманого злочинним шляхом, а потім на збут майна, одержаного злочинним шляхом. Містить обвинувальний акт, на думку прокурора, і посилання на спосіб, за яким обвинувачений збув мобільний телефон ОСОБА_10 , тобто за грошові кошти, що вже розуміє під собою продаж майна. Окрім того, прокурор також вважає безпідставним посилання суду на порушення ст. 293 КПК України, через невідповідність його дійсним обставин справи.

За таких обставин, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні в суді першої інстанції, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також анкетні відомості кожного обвинуваченого.

В порушення вказаної норми закону, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не містить дійсних відомостей про місце його проживання, внаслідок чого вжиті судом заходи щодо його виклику в судове засідання позитивних результатів не дали, а обставини скоєння інкримінованого злочину викладені не конкретно. Формулювання обвинувачення має загальний характер, без посилання на дії обвинуваченого саме під час конкретної події.

За таких обставин колегія суддів вважає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, з причини неконкретності і неповноти викладення обвинувачення, а тому провадження не може бути призначеним до судового розгляду.

Колегія суддів приходить висновку, що доводи апеляційної скарги є надуманими і суперечать, як змісту ухвали суду, так і вимогам закону, оскільки з причини неконкретності обвинувачення вбачається порушення права обвинуваченого на захист.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Зазначена ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4