У х в а л а

І М
Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Кривенди О.В., Шевченко Т.В.,

за
участю: прокурора потерпілої захисника

Казнадзея В.В., ОСОБА_4,
ОСОБА_5.,

засуджених

ОСОБА_2, ОСОБА_1.,

розглянула в судовому засіданні у м. Києві 10 квітня 2008
року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у
розгляді справи апеляційним судом по першій інстанції, та касаційними скаргами
засуджених ОСОБА_1., ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3. на вирок апеляційного суду Кіровоградської області від
20 грудня 2007 року щодо ОСОБА_1. та ОСОБА_2

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця
м. Кіровограда, раніше не судимого,

- за
ч. 3 ст. 289 КК України на сім років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 4 ст. 187
КК України на вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 2 п. п.
4, 6, 12 ст. 115 КК України на десять років позбавлення волі з конфіскацією
майна.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів,
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_1 визначено
остаточне покарання - десять років позбавлення волі з конфіскацією майна;

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, уродженця м.
Сімферополя Автономної Республіки Крим, мешканця м. Кіровограда, раніше
неодноразово судимого, востаннє 20 грудня 2006 року за ч. 2 ст. 307 КК України
із застосуванням ст. 69 КК України на п'ять років позбавлення волі без
конфіскації майна,

- за
ч. 3 ст. 289 КК України на дев'ять років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 4 ст. 187
КК України на одинадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 2 п. п.
4, 6, 12 КК України на чотирнадцять років позбавлення волі з конфіскацією
майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю
злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_2
визначено покарання - чотирнадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна,
а на підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання -
чотирнадцять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1. і ОСОБА_2 у рівних
частках на користь потерпілої ОСОБА_4. 8 520 гривень на відшкодування
матеріальної шкоди та по 7 500 гривень з кожного - моральної шкоди.

ОСОБА_1. і ОСОБА_2 визнано винними у вчиненні таких
злочинів.

27 жовтня 2005 року, приблизно о 2-й годині, ОСОБА_1., за
попередньою змовою з ОСОБА_2, скориставшись дружніми стосунками з потерпілим
ОСОБА_6, достовірно знаючи, що він працює водієм таксі, з метою вбивства та
заволодіння його майном, на ґрунті неприязних стосунків, виниклих у зв'язку з
невиконанням ОСОБА_6 боргових зобов'язань перед ними, викликали його по
телефону до магазину “Престиж”, розташованого по вулиці Жадова в місті
Кіровограді.

Потерпілий ОСОБА_6., повіривши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
необхідно виїхати за межі м. Кіровограда, не підозрюючи про їх злочинні наміри,
прибув за вказаною ними адресою на орендованому автомобілі ВАЗ 2107 р.н.
НОМЕР_1 і повіз замовників, на їх прохання, до об'їзної дороги м. Кіровограда у
напрямку м. Кривий Ріг.

У лісопосадці поблизу дачного кооперативу “Ятрань”, на
відстані близько 2-х кілометрів від об'їзної дороги, ОСОБА_2, який сидів на
задньому сидінні позаду водія, скориставшись тим, що ОСОБА_1. відволікав увагу
ОСОБА_6. розмовами, взяв складний ніж, що лежав у ОСОБА_6. між передніми
сидіннями, і попросив зупинити автомобіль. Після зупинки автомобіля ОСОБА_2
завдав несподіваного удару ножем ОСОБА_6 у шию, від чого потерпілий втратив
можливість чинити опір.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на
позбавлення потерпілого життя та заволодіння його майном, ОСОБА_2 та ОСОБА_1.,
діючи узгоджено, виштовхали потерпілого з салону автомобіля, після чого ОСОБА_2 ножем завдав ОСОБА_6 більш
як 60 ударів у життєво важливі органи з особливою жорстокістю. Від заподіяних
тілесних ушкоджень ОСОБА_6. помер на місці події.

Після цього ОСОБА_2 та ОСОБА_1. заволоділи автомобілем
вартістю 23 885 гривень та майном потерпілого на суму 376 гривень.

З метою приховання слідів злочину, ОСОБА_1. та ОСОБА_2
змили кров з одежі, рук, в салоні автомобіля, а труп ОСОБА_6., за домовленістю,
закопали у лісопосадці за допомогою лопати, яку вони заздалегідь приготували,
поклавши у багажник автомобіля.

Потім ОСОБА_1. та
ОСОБА_2 на автомобілі, яким вони незаконно заволоділи, повернулися у м.
Кіровоград, та заховали цей транспортний засіб
у гаражі, який належав батьку ОСОБА_1.

У касаційному поданні прокурор посилається на призначення
засудженим надмірно м'якого покарання. Просить вирок апеляційного суду щодо
ОСОБА_1. та ОСОБА_2 скасувати, а справу -
направити на новий судовий розгляд.

Захисник ОСОБА_2 ОСОБА_3 у своїй касаційній скарзі
зазначає, що вирок щодо його підзахисного
побудовано на припущеннях та показаннях зацікавлених осіб; суд не дав
оцінки доказам, які спростовують пред'явлене обвинувачення та постановив
незаконне судове рішення. Просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_2
скасувати, а справу щодо нього - закрити.

У своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 зазначає, що
злочинів, за які його засуджено, він не вчиняв, вирок щодо нього ґрунтується на
припущеннях, а тому просить його скасувати, а справу - закрити.

Засуджений ОСОБА_1. у своїй касаційній скарзі посилається на
невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам
справи. Зокрема, зазначає, що суд помилково дійшов висновку про те, що в нього
з ОСОБА_2 була домовленість про вбивство та заволодіння майном ОСОБА_6.;
вказує, що він, побоюючись ОСОБА_2, був вимушений допомогти приховати вчинений
злочин, а тому вважає, що суд неправильно застосував кримінальний закон та
призначив йому надмірно суворе
покарання. Просить вирок апеляційного суду щодо нього змінити -
перекваліфікувати його дії на ст. 396 КК України та призначити йому покарання,
передбачене в санкції цієї статті.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду
України, пояснення засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_1., захисника ОСОБА_5., які
підтримали касаційні скарги та заперечували проти задоволення касаційного
подання прокурора; потерпілої ОСОБА_4., яка підтримала касаційне подання
прокурора та заперечувала проти задоволення касаційних скарг; міркування
прокурора, який підтримав у повному обсязі касаційне подання, а касаційні
скарги просив задовольнити частково; перевіривши матеріали справи та
обговоривши викладені у поданні та скаргах доводи, колегія суддів вважає, що
касаційне подання підлягає задоволенню, а касаційні скарги - частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути законним і
обґрунтованим. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим,
якщо він постановлений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і
правильно оцінених судом, а висновки суду про подію злочину та про винуватість
підсудного у його вчиненні з достовірністю випливають із матеріалів
справи. Для цього у вироку повинні бути
проаналізовані і оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які як
підтверджують висновок суду так і спростовують його.

Проте ці вимоги закону під час розгляду справи в судовому
засіданні не були виконані, обставини, які мають істотне значення для вирішення
питання, чи справді ОСОБА_2 та ОСОБА_1. вчинили інкриміновані їм злочини, і
якщо так, то з яких мотивів і за яких обставин, належно не з'ясовані.

Як видно з матеріалів справи, ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_1.
винними себе у пред'явленому обвинуваченні не визнали.

На обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_2 та
ОСОБА_1. у вчиненні зазначених у вироку злочинів суд послався на явку з
повинною ОСОБА_1., проте як видно зі змісту цієї явки, ОСОБА_1. заперечував
свою причетність до вбивства ОСОБА_6., а лише вказував, що допоміг ОСОБА_2
закопати труп (т.1 а.с.12-13).

Послався суд і на дані протоколу відтворення обстановки
та обставин події за участю ОСОБА_1., а також дані протоколу очної ставки між
ним та ОСОБА_2, хоча як видно з протоколів цих слідчих дій ОСОБА_1. під час їх
проведення також заперечував свою причетність до вбивства ОСОБА_6. (т.1 а.с.
232-234, т.2 а.с. 41-51).

Зазначивши у вироку, на підтвердження винуватості
ОСОБА_2, те, що він залишив собі
кросівки потерпілого, суд не дав оцінки показанням самого ОСОБА_2 про те, що ці
кросівки йому додому приніс ОСОБА_1. і запропонував їх купити. Не дав суд
оцінки й аналогічним показанням свідків
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на досудовому слідстві (т.2 а.с. 13-17, 82-85).

Крім того, суд у
вироку допустив суперечливі формулювання та висновки.

Так, мотивуючи свій висновок про доведеність
обвинувачення підсудних у вчиненні інкримінованих їм дій, суд зазначив, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1. приготували знаряддя злочину-ніж, а формулюючи визнане
доведеним обвинувачення, вказав, що для
вчинення вбивства ОСОБА_6. ОСОБА_2 використав складний ніж, який лежав у
автомобілі потерпілого між передніми
сидіннями.

Вказавши, що підсудні завчасно приготували лопату для
поховання трупа ОСОБА_6., суд взагалі не
з'ясував, хто і коли поклав цю лопату у багажник автомобіля потерпілого, та не
навів жодного доказу на підтвердження свого висновку.

Відповідно до вимог ст. 334 КПК України у мотивувальній
частині вироку має бути зазначене ставлення підсудного до пред'явленого
обвинувачення і наведена оцінка доводів, на які він послався на свій захист, проте доводи ОСОБА_2 та ОСОБА_1. про їх
непричетність до інкримінованих злочинів належним чином у вироку не
проаналізовані.

Згідно зі ст. 257 КПК України суд першої інстанції при
розгляді справи повинен безпосередньо дослідити докази в справі.

Відповідно до вимог ст. 306 КПК України суд може
оголосити показання свідка, дані під час досудового слідства, у випадку неявки
цього свідка в судове засідання, явка якого з тих чи інших причин неможлива.

Як видно з матеріалів справи, учасники судового розгляду
заявляли клопотання про виклик у судове засідання свідків, які не були допитані
у ньому.

Так, потерпіла ОСОБА_4. та її представник заявляли
клопотання про виклик свідка ОСОБА_9, оскільки на їх думку, це єдиний свідок,
хто бачив як ОСОБА_2 приходив у гараж, де розбирався викрадений автомобіль.

Підсудний ОСОБА_2 заявляв клопотання про виклик усіх
свідків, що не з'явились у судове засідання, а його захисник ОСОБА_3 - про
виклик свідка ОСОБА_8

Проте, як видно з матеріалів справи, суд, відмовляючи у
задоволенні цих клопотань , не з'ясував причини неявки свідків у судове
засідання, а на бланках розписок про отримання повісток на ім'я цих свідків,
відсутні відомості про їх вручення вказаним особам.

Крім того, викладаючи у вироку висновки щодо кваліфікації
злочинних дій ОСОБА_1. та ОСОБА_2,
апеляційний суд, на порушення вимог ст. 334 КПК України, не співставив ознак
установлених ним злочинних діянь та ознак злочинів, передбачених кримінальним
законом, і належним чином не сформулював висновку про їх відповідність, а лише
обмежився посиланням на правильність кваліфікації дій підсудних за відповідними
статтями Кримінального кодексу України.

Призначаючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання, суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості
вчинених злочинів, наявність у діях підсудних декількох кваліфікуючих ознак, що
свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, та
призначив їм надмірно м'яке покарання.

За таких обставин вирок
апеляційного суду щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1. підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий судовий розгляд, під час якого необхідно усунути вказані
недоліки та постановити судове рішення відповідно до вимог кримінального та кримінально-процесуального законодавства.

У разі доведення під час нового судового розгляду обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у раніше
пред'явленому обсязі призначене їм покарання слід вважати м'яким.

Виходячи з
викладеного, керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів Судової
палати у кримінальних справах Верховного Суду України, -

у х в а л и
л а :

касаційне подання прокурора
задовольнити, а касаційні скарги засуджених ОСОБА_1., ОСОБА_2 та захисника
ОСОБА_3. задовольнити частково.

Вирок апеляційного суду Кіровоградської
області від 20 грудня 2007 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд.

Судді:

Верещак В.М. Кривенда О.В. Шевченко Т.В.