Справа № 11 - 372 / 07 Головуючий у 1 інстанції
ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач Хлапук Л.І.
УХВАЛА

іменем України

м.Луцьк 19
червня 2007 року

колегія суддів
судової палат кримінальних справах
апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого -
судді Хлапук Л..

суддів Матвієнко
Н.В.. Пазюка О.С.,

з участю
прокурора Смолюка Б.С.,

потерпілих
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника
потерпілих ОСОБА_3„ представника цивільного відповідача ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку кримінальну справу за апеляціями
засудженого та цивільного відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_4 на вирок Ківерцівського
районного суду від 12 березня 2007 року, яким ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, уродженець м. Гостини Республіки Польща, громадянин Польщі, не
судимий, -засуджений з ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з
позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Стягнено
з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 витрат на правовому допомогу та в користь держави
650 грн. 26 коп., з ОСОБА_5
в користь ОСОБА_1 14676 грн. 92 коп. в відшкодування матеріальної шкоди та
52475 грн. - моральної шкоди, звернувши в рахунок відшкодування автомашину
„ДАФ" реєстраційний НОМЕР_2 з причіпом-цистерною „KASSBONRER - TS32S"
реєстраційний НОМЕР_3, що належить ОСОБА_5 та знаходиться на зберіганні у
Волинській філії УДП „Укрінтеравтосервіс ".

ОСОБА_6
визнаний винним в тім, що 5 грудня 2005 року біля 10 год. 25 хв., керуючи
автомашиною „ДАФ" реєстраційний НОМЕР_1 з причіпом-цистерною на автодорозі
„Доманово-Ковель-Чернівці-Мамалига" поблизу перехрестя вулиць Дачної та
Тракторної в с Озерце
Ківерцівського району в порушення вимог п.п. 10.1,12.1 Правил дорожнього руху
неправильно оцінив дорожню обстановку, проявив безпечність, не вибрав належної
швидкості, яка давала б можливість загальмувати та зупинити автотранспорт перед
перешкодою, змінив напрямок руху, виїхавши на праве узбіччя, не переконавшись в
безпечності такого маневру. В результаті цього вчинив наїзд, смертельно травмувавши
пішохода ОСОБА_8, яка рухалась в попутному напрямку по правому узбіччі дороги.

ОСОБА_4 - представник
цивільного відповідача по справі ОСОБА_5,
не оспорюючи доведеності вчиненого злочину, кваліфікації дій засудженого та
призначеного йому покарання, в своїй апеляції посилається на неправильне
вирішення судом цивільного позову, який стягнув з власника автомашини ОСОБА_5
заподіяні злочином збитки без врахування того, що шкоду засуджений заподіяв під
час виконання трудових обов'язків, знаходячись з володільцем даного
транспортного засобу - приватним підприємством ТПК „LAND-TRANS"
трудових відносинах. Вважає, що суд провів стягнення матеріальних збитків
без підтверджуючих документів про їх понесення, розмір моральної шкоди в
55тисяч грн. визначив без врахування характеру злочину і наведення у вироку
мотивів такого рішення. Крім того гадає, що суд незаконно стягнув з ОСОБА_5
понесені позивачем витрати на оплату його представника в суді.

Просить
вирок в частині вирішення цивільного позову скасувати, направивши справу на
новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Представник
позивача ОСОБА_1 в своєму запереченні на апеляцію вважає, що суд правильно
вирішив цивільний позов. Одночасно зауважує, що адвокат засудженого ОСОБА_4, не будучи допущеним
судом до участі в справі, як представник цивільного відповідача, не вправі оскаржувати вирок.

Заслухавши
доповідач, який доповів суть вироку, виклав доводи апеляції, пояснення апелянта
- представника цивільного відповідача ОСОБА_4, який підтримав апеляцію, потерпілих
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3., які прохають вирок суду залишити
без зміни, міркування прокурора про залишення вироку в частині відшкодування
моральної шкоди без зміни і його скасування в останній частині заявленого
позову, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція
представника цивільного відповідача підлягає до задоволення.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4
оскаржив вирок в інтересах цивільного відповідача ОСОБА_5 в частині
цивільного позову за нотаріально посвідченим дорученням останнього, виданим у
відповідності з ст. 237,244, 245 ЦК
України. Даним дорученням він наділений правом представляти інтереси
довірителя в судах різних рівнів, в тім числі подавати від його імені
апеляційні скарги. Тому суд підставно прийняв його апеляційну скаргу, подану в
інтересах довірителя в передбачені ст. 349 КПК України строки. Твердження
представника позивача про необхідність винесення з цього приводу постанови суду
не відповідає вимогам закону.

Згідно
ст. 323, 334ДПК України п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1989 року №3 „Про практику застосування судами законодавства про
відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і

стягнення
безпідставно нажитого майна" вирок суду повинен бути законним і
обґрунтованим на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, а його мотивувальна частина повинна містити підстави
для задоволення або відхилення цивільного позову. При цьому суд повинен
з'ясувати характер і розмір заподіяної шкоди та вирішити позов у відповідності
з законом, з посиланням на норми матеріального права.

Однак даних
вимог закону судом дотримано не було.

Так, в
порушення ст. 237, 240, 242, 1172 ЦК
України суд не перевірив повноважень представника неповнолітніх потерпілих
ОСОБА_1, не вирішив питання чи є він належним позивачем, а ОСОБА_5 належним
відповідачем по заявлених цивільних позовах.

Зокрема,
прийняв позовну заяву ОСОБА_1, подану ним в інтересах неповнолітніх дітей
загиблої від злочину, не будучи визнаним їх піклувальником та у відсутності
доручення цих потерпілих на представництво їх інтересів в суді. Судом не
враховано, що ОСОБА_1 не входить до кола осіб, які мають право на таке
представництво за законом. Не вияснено, на яких підставах користується належною
ОСОБА_5 автомашиною „ДАФ" з причіпом-цистерною приватне підприємство ТПК „LAND-TRANS",
що має істотне значення для правильного визначення належного відповідача.

Встановивши,
що шкоду заподіяно засудженим ОСОБА_6 при виконанні трудових обов'язків в
приватному підприємстві ТПК „LAND-TRANS", в порушення ст. 1172, п. 9 вищевказаної постанови
Пленуму Верховного Суду України, п. 8 його постанови від 31.03.2005 року №4
„Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової
шкоди)", матеріальну і моральну шкоду суд стягнув не з роботодавця
-вищевказаної юридичної особи, а з ОСОБА_5 - власника автотранспорту, яким
заподіяно шкоду.

При
цьому судом не вияснено дійсний розмір майнової шкоди, не наведено її
розрахунків. Задоволено позовні вимоги при відсутності даних про реальні
затрати, понесені на поховання, зокрема, на поминальний обід після поховання
загиблої. Проведено стягнення витрат на аналогічні обіди в 9, 40 дні поховання,
майбутні роковини, що не ґрунтується на законі і не підтверджено поданими
позивачем доказами.

Без
наведення переконливих мотивів і посилання на норми матеріального права суд
визначив розмір моральної шкоди і стягнув її з ОСОБА_5 в сумі 55 тисяч
грн. При цьому не взяв до уваги, що шкода завдана з необережності, а даний
відповідач є одним із співвласників підприємства-роботодавця засудженого і
поряд з іншими співвласниками може нести відповідальність своїм майном за
заподіяну шкоду лише при відсутності коштів і майна, належних вищевказаній
юридичній особі, на які можна покласти стягнення.

Визнавши
потерпілими від злочину неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9, суд в порушення вимог
ст. 328, 335 КПК України стягнув моральну та матеріальну шкоду не в їх користь,
а в користь ОСОБА_1, який не визнаний потерпілим і якому така шкода не
заподіяна.

Крім
того, перевіряючи справу в повному об'ємі, колегія суддів відмічає, що суд
всупереч вимог ст. 93 КПК України, п.9 постанови Пленуму верховного Суду
України від 7 липня 1995 року № 11 „Про відшкодування витрат на стаціонарне
лікування особи, яка потерпіла від злочину" стягнув з засудженого в
користь ОСОБА_1 5 тисяч, грн. судових
витрат, що є незаконним.

Враховуючи,
що допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і
процесуального права істотно вплинули на законність і обгрунтованність судового
рішення щодо заявленого цивільного позову, вирок в цій частині підлягає до
скасування, а справа - направленню на новий судовий розгляд в порядку
цивільного судочинства. При якому слід усунути вищевказані неповноту і
порушення правових норм та вирішити заявлений цивільний позов у відповідності з
законом.

Виходячи
з вищенаведеного, керуючись ст. 365,366 КПК України, колегія суддів судової
палати -

ухвалила:

Апеляцію
ОСОБА_4 - представника цивільного відповідача ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок
Ківерцівського районного суду від 12 березня 2007 року щодо ОСОБА_6 в частині
вирішення цивільного позову до ОСОБА_5 скасувати, та скасувати цей же вирок в
порядку ст. 365 КПК України в частині стягнення з ОСОБА_6 судових витрат по
справі в сумі 5 тисяч грн. в користь ОСОБА_1, а справу - направити на новий
судовий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства в іншому складі
суддів

В
останній частині вирок залишити без зміни.