ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2008 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді

Чіркова Г.Є.,

при секретарі

Авраменко Л.С.,

за участю прокурора

Кривошеї С.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальну справу щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

уродженця і жителя АДРЕСА_1, громадянина України, освіта
середня, офіційно не працюючого, не одруженого,

судимого:

25 липня 2003 року Баришевським районним судом Київської
області за ч. 4 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, 4 травня 2005
року звільненого умовно-достроково на 11 місяців 9 днів;

18 листопада 2005 року тим же судом за ч. 1 ст. 309 та
ст. 71 КК України на 2 роки позбавлення волі, 6 жовтня 2007 року звільненого у
зв'язку з відбуттям покарання;

обвинуваченого у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України,

встановив:

19 жовтня 2007 року ОСОБА_1, самовільно
залишив місце проживання в АДРЕСА_1 з метою ухилення від адміністративного нагляду,
встановленого щодо нього постановою Ірпінського міського суду Київської області
від 20 серпня 2007 року терміном на 1 рік, після його звільнення від відбування
покарання в Бучанській виправній колонії 6 жовтня 2007 року. При цьому ОСОБА_1
недотримався вимог постанови ДІМ Вишгородського РВ ГУ МВС України від 8 жовтня
2007 року про встановлення обмежень й адміністративного нагляду й виїхав за
межі Вишгородського району до АДРЕСА_2, де і проживав.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 повністю визнав свою винуватість у
вчиненні інкримінованого йому злочину і ствердив, що після звільнення з місць
позбавлення волі щодо нього був установлений адміністративний нагляд, вимог
якого він не дотримався, оскільки 19 жовтня 2007 року виїхав за межі
Вишгородського району без дозволу органів внутрішніх справ і на щотижневу
реєстрацію не прибував.

Ствердив, що внаслідок тяжкого матеріального становища в сім'ї був змушений
шукати роботу, якої на території смт Димер не знайшов, та виїхав до АДРЕСА_2,
де неофіційно працював на будівництві різноробочим, а тому й проживав протягом
двох місяців у тому ж населеному пункті.

Підсудний погодився з кваліфікуючими ознаками інкримінованого йому злочину,
у вчиненому щиро розкаявся і дав правдиві показання по справі.

Обмеження порушенні ОСОБА_1 під час адміністративного нагляду, встановлені
щодо нього постановою Ірпінського міського суду Київської області від 20 серпня
2007 року та постановою ДІМ Вишгородського РВ ГУ МВС України від 8 жовтня 2007
року (а.с. 9, 12).

Виходячи з того, що показання підсудного ОСОБА_1 відповідають фактичним
обставинам справи, зміст яких учасники судового розгляду розуміють правильно й
не оспорюють, суд на підставі ч. 3 ст. 299 КПК України, за згодою прокурора та
підсудного, визнав недоцільним дослідження доказів, які учасниками судового
розгляду не заперечуються.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_1 у самовільному залишенні
місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, і кваліфікує
його злочинні дії за ст. 395 КК України.

При призначенні підсудному покарання, суд враховує конкретні обставини
справи, та невелику тяжкість вчиненого ним злочину, дані про його особу, який
має судимість, а також його молодий вік та посередню характеристику.

Разом з тим, слід урахувати й невеликий термін ухилення від
адміністративного нагляду підсудного (протягом 2-х місяців) і взяти до уваги
мотиви з яких ОСОБА_1 залишив місце проживання, зокрема з метою пошуку роботи
внаслідок тяжких сімейних обставин, важкого матеріального становища, а також його
щире каяття та сприяння розкриттю злочину, що є обставинами, які згідно ст. 66
КК України пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого
ним злочину, а тому, відповідно до ст. 69 КК України, обумовлюють призначення
більш м'якого виду покарання від передбаченого санкцією ст. 395 КК України.

З цих підстав суд визначає підсудному покарання, що передбачене ст. 56 КК
України і полягає у виконанні ним безоплатних суспільно-корисних робіт, вид
яких визначають органи місцевого самоврядування.

На підставі викладеного і керуючись статтями 323 і 324 КПК України, суд

засудив:

визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 395 КК України і за цим законом на підставі ст. 69
КК України призначити йому покарання - 100 (сто) годин громадських робіт.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишити
підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного
суду Київської області протягом 15 діб з моменту його проголошення шляхом
подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Суддя:

копія

1-302/06

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23
січня 2007 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді

Чіркова Г.Є.,

при секретарі

Замно Н.М.,

за участю прокурора

Медведської О.Г.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальну справу щодо

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,

уродженки с. Бірки Волинської області, громадянина
України, освіта середня, пенсіонерки, заміжньої, проживає АДРЕСА_3,

несудимої,

обвинуваченої у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,

встановив:

ОСОБА_2 на подвір'ї АДРЕСА_3 здійснювала
прийом металобрухту без передбачених законом державної реєстрації та
спеціального дозволу (ліцензії), що 2 вересня 2006 року виявлено працівниками
міліції.

У судовому засіданні підсудна ОСОБА_2 ствердила, що на своєму подвір'ї, за
домовленістю з невстановленою слідством особою, розмістила пункт прийому
металобрухту і здійснювала такий, повністю визнавши свою винуватість у вчиненні
інкримінованого їй злочину.

Виходячи з того, що показання підсудної ОСОБА_2 відповідають фактичним
обставинам справи, зміст яких учасники судового розгляду розуміють правильно й
не оспорюють, суд на підставі ч. 3 ст. 299 КПК України, за згодою прокурора та
підсудної, визнав недоцільним дослідження інших доказів, які учасниками
судового розгляду не заперечуються.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_2 у здійсненні операцій з
металобрухтом без передбачених законодавством державної реєстрації та
спеціального дозволу (ліцензії), що підтверджується доказами дослідженими в
судовому засіданні, і кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 213 КК України.

При призначенні підсудній покарання, суд враховує її похилий вік і щире
каяття у вчиненому, що з огляду на її позивну характеристику і вчинення злочину
вперше, є обставинами, які пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь
тяжкості вчиненого злочину невеликої тяжкості, а тому, відповідно до ст. 69 КК
України, обумовлюють призначення ОСОБА_2 більш м'якого виду покарання від
зазначеного в санкції ч. 1 ст. 213 КК України, оскільки підсудна досягла
пенсійного віку і одержує невелику пенсію.

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 належить визначити покарання у виді штрафу в
меншому розмірі, відповідно до вимог ст. 53 КК України.

Керуючись статтями 323 і 324 КПК України, суд

засудив:

визнати винною ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України і за цим законом на підставі ст.
69 КК України призначити їй покарання - штраф у розмірі 1020 грн.

Речові докази по справі, які знаходяться на зберіганні у ОСОБА_2, -
залишити останній.

Запобіжний захід підсудній до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного
суду Київської області протягом 15 діб з моменту його проголошення шляхом
подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Суддя: