Справа №11-122
2007 року Головуючий
Категорія ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМ'ЯМУКРАЇНИ

27 лютого 2007
року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду
Хмельницької області у складі:

головуючого-судді
Кульбаби В.М.,

суддів: Матущака
М.С., Курдзіля В.Й.,

з участю
прокурора Бірюченка С.В.,

представника
потерпілої ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляціями представника потерпілої ОСОБА_3. адвоката ОСОБА_1 та захисника
ОСОБА_2. в інтересах засудженого ОСОБА_4. на вирок Деражнянського районного
суду від 18 грудня 2006 року.

Цим вироком
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець с. Слобідка
Шелехівська Деражнянського району Хмельницької області, мешканець м. Деражня,
АДРЕСА_1, Хмельницької області, громадянин України, українець, з середньою
освітою, неодружений, на утриманні неповнолітня дитина, працює водієм у ДП ВАТ
„Поділля-Плюс", несудимий,

засуджений за
ч.2 ст.286 КК України на 3
роки позбавлення волі без позбавлення права

керувати
транспортними засобами.

На підставі
ст.ст.75, 76 КК
України його звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим
строком один рік та зобов'язано його повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання.

Перебуває на
підписці про невиїзд.

Ухвалено
стягнути із дочірнього підприємства ВАТ „Поділля-Плюс" на користь
потерпілої ОСОБА_3. 9
351 грн. матеріальної і 7
ООО грн. моральної шкоди та на користь НДЕКЦ при УМВСУ у Хмельницькій області 141 грн. 23 коп. судових
витрат за проведення автотехнічної експертизи.

Питання речових
доказів вирішено згідно зі ст. 81
КПК України.

За вироком суду 05 липня 2005 року біля 09-ї
години в м. Деражня Хмельницької області при в'їзді на територію автовокзалу
ОСОБА_4., керуючи належним ДП ВАТ „Поділля-Плюс" рейсовим автобусом
ПАЗ-672, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, порушив вимоги п.п. 1.5 ч.1, 2.3 б), 12.1, 12.3 Правил
дорожнього руху України (ПДР) і, проявивши неуважність та не вибравши безпечної
швидкості, в'їхав у вибоїну в дорожньому покритті. Унаслідок цього відбулось
підкидання автобуса і потерпіла ОСОБА_3., котра була його пасажиркою, від
поштовху впала на сидіння в салоні автобуса та отримала тяжке тілесне
ушкодження.

В апеляції
представник потерпілої ОСОБА_3. адвокат ОСОБА_1. просить вирок змінити, призначити ОСОБА_4. покарання з позбавленням права керувати

2

транспортними
засобами, збільшити суму відшкодування матеріальних збитків до 9 851 грн. та
моральних відшкодувань до 22
496 грн. Посилається на те, що суд не в достатній мірі врахував, що потерпіла є
пенсіонеркою, інвалідом 1-ї
групи з дуже малими доходами.

В апеляції
захисник ОСОБА_2. в інтересах засудженого ОСОБА_4. просить вирок скасувати, а
справу провадженням закрити у зв'язку з відсутністю в діях засудженого складу
злочину. Указує також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам
справи, на помилковість і необґрунтованість вироку, на відсутність доказів вини
засудженого.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника потерпілої ОСОБА_3.
адвоката ОСОБА_1, який підтримав апеляцію з викладених у ній мотивів, пояснення
засудженого ОСОБА_4. та його захисника ОСОБА_2., які підтримали апеляцію
останнього і просили скасувати вирок, міркування прокурора про законність і
обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляцій, колегія суддів уважає, що апеляція адвоката ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню, а підстав для задоволення апеляції захисника ОСОБА_2. в
інтересах засудженого ОСОБА_4. немає.

Висновок суду
про винність ОСОБА_4. у порушенні правил безпеки дорожнього руху за обставин,
викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у справі та досліджених у судовому
засіданні доказах, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Доводи в
апеляції захисника ОСОБА_2. про відсутність у матеріалах справи достовірних
доказів на підтвердження даного обвинувачення, неналежну оцінку судом доказів і
необґрунтоване у зв'язку з цим засудження його за ч.2 ст.286 КК України,
спростовуються матеріалами справи і є безпідставними.

З матеріалів
досудового і судового слідства видно, що суд повно і всебічно розглянув у
судовому засіданні зібрані у справі докази та дав їм належну оцінку, в тому
числі показанням засудженого ОСОБА_4. та потерпілої ОСОБА_3.

Як на досудовому
і судовому слідстві, так і при розгляді справи в апеляційному суді, засуджений
ОСОБА_4. винним себе не визнав. Проте стверджував, що при проїзді вибоїни
автобус хитнуло і ззаду салону він почув крик потерпілої ОСОБА_3. Остання
скаржилась на біль і він її доставив у лікарню. Уважає, що при керуванні
автобусом не порушив вимог ПДР, а тому не винен у заподіянні потерпілій
тілесних ушкоджень.

Потерпіла
ОСОБА_3. протягом усього прова'дження у справі давала послідовні й незмінні
показання щодо обставин учиненого злочину. Зазначала, що під час руху автобуса
займала місце в салоні на задньому сидінні, де були відсутні поручні, а тому
трималась за сидіння. При в'їзді на автовокзал автобус сильно хитнуло, а її
підкинуло до стелі салону. Після приземлення на сидіння вона відчула сильний
біль у спині, не могла самостійно встати та пересуватися. З приводу травми
спини вона тривалий час лікувалась і визнана інвалідом 1-ї групи.

Свідки ОСОБА_5 та
ОСОБА_6. підтвердили ці обставини і показали, що після сильного підкидання
автобуса потерпіла ОСОБА_3. зойкнула і стогнала, тримаючись за спину. Свідок
ОСОБА_6. доповнила, що після цього потерпіла не могла самостійно пересуватись.

Об'єктивно
показання потерпілої та свідків підтверджуються висновками комісійної
судово-медичної експертизи про те, що потерпілій ОСОБА_3. саме в
дорожньо-транспортній пригоді заподіяно тілесне ушкодження у вигляді закритого
компресійно-скалкового перелому тіла першого поперекового хребця без порушення
функцій тазових органів, наслідком якого став остеопороз тіл поперекових
хребців, післятравматичний остеохондроз поперекового відділу хребта 3 ст., післятравматична
деформація першого

3

поперекового
хребця зі значним порушенням функції хребта, зі стійкою після

травматичною
помірно вираженою люмбалгією, з помірним м'язево-тонічним синдромом.

Процент стійкої
втрати загальної працездатності за вказаними залишковими явищами

перенесеної
потерпілою 05 липня 2005 року травми
хребта складає 40 %, а
процент втрати

професійної
працездатності - 45 %. У
зв'язку зі стійкою втратою загальної працездатності

більше як на 1/3 спричинене
потерпілій тілесне ушкодження відноситься до ступеню

тяжкого.

Обґрунтовуючи
свій висновок про доведеність вини ОСОБА_4. у вчиненні злочину, суд правильно
виходив з того, що рухаючись у світлу пору доби зі швидкістю не вищою ніж 10 км/год. і
завчасно за 20 м
побачивши вибоїну, він об'єктивно виявив небезпеку для свого руху. З
урахуванням виниклої дорожньої обстановки засуджений повинен був негайно вжити
заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або
безпечного об'їзду перешкоди, але не виконав вимог пунктів 1.5 ч.1, 2.3 б),
12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху, в результаті чого потерпілій було заподіяно
тілесне ушкодження.

Такий висновок
суду за вказаних вихідних даних об'єктивно підтверджується проведеною у справі
автотехнічною експертизою, відповідно до якої засуджений мав технічну
можливість уникнути наїзду на перешкоду (вибоїну) як шляхом гальмування
керованого ним транспортного засобу, так і шляхом об'їзду перешкоди.

Відповідно до
встановлених у справі фактичних обставин суд правильно застосував кримінальний
закон і кваліфікував дії ОСОБА_4. за ч.2 ст.286 КК України, оскільки допущені
ним порушення правил безпеки дорожнього руху перебувають у причинному зв'язку з
наслідками, що настали.

Доводи апеляції
адвоката ОСОБА_1 про те, що суд необґрунтовано призначив ОСОБА_4. покарання без
позбавлення права керувати транспортними засобами, не врахувавши, що той не
визнав своєї вини, не розкаявся у вчиненому та не вибачився перед потерпілою,
не намагався разом з цивільним відповідачем відшкодувати заподіяну їй шкоду, є
безпідставними.

Покарання
засудженому призначено згідно з вимогами ст. 65 КК України, в тому числі з урахуванням ступеню тяжкості
вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом'якшують та
обтяжують покарання. Воно є необхідним та достатнім для його виправлення, а
також попередження нових злочинів.

Разом з тим,
розв'язання цивільного позову у справі не можна визнати повністю законним і
обґрунтованим.

Так, правильно
встановивши особу цивільного відповідача, суд у відшкодування матеріальної
шкоди включив лише частину понесених потерпілою ОСОБА_3. витрат за юридичну
допомогу адвоката в розмірі 500
грн, не навівши мотивів прийнятого рішення. З урахуванням кількості судових
засідань та обсягу наданої допомоги, колегія суддів уважає за необхідне
збільшити цей розмір до 1 000 грн., а загальний розмір матеріальної шкоди до 9
851 грн.

Крім цього, суд
не навів у вироку докази на обґрунтування позовних вимог потерпілої та розміру
їх задоволення на відшкодування завданої злочином моральної шкоди,
задовольнивши їх частково -
в сумі 7 000 грн. З
урахуванням характеру страждань потерпілої, пов'язаних з отриманими нею
тілесними ушкодженнями і тривалим перебуванням на лікуванні, унаслідок чого
вона визнана інвалідом 1-ї групи і потребує стороннього догляду, значного
порушення особистісної та соціальної адаптації, розмір відшкодування моральної шкоди
підлягає збільшенню до 12 000 грн.

Керуючись
CT.CT.365,366 КПК
України, колегія суддів, -

4

Ухвалила:

У задоволенні
апеляції захисника ОСОБА_2. в інтересах засудженого ОСОБА_4. відмовити.

Апеляцію
представника потерпілої ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок
Деражнянського районного суду від 18
грудня 2006 року
стосовно ОСОБА_4 в частині розв'язання цивільного позову змінити.

Збільшити розмір
відшкодування з дочірнього підприємства ВАТ „Поділля-Плюс" на користь
потерпілої ОСОБА_3. матеріальної шкоди до 9
851 грн., моральної шкоди до 12
000 грн.

У решті вирок
залишити без зміни.