Справа № 750/241/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/504/2015
Категорія - ст.122 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002416, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 17 квітня 2015 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чернігова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого страховим агентом за трудовим договором у СК Глобус, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_7 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України з призначенням покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачений звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку один рік шість місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язаний періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти їх про зміну місця проживання.

Потерпілий ОСОБА_6 не погодився з вироком суду першої інстанції та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Чернігова щодо ОСОБА_7 скасувати та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України.

Доводи своєї апеляційної скарги мотивує тим, що не зважаючи на те, що ОСОБА_7 вчинив злочин середньої тяжкості, але з урахуванням всіх обставин вчинення злочину, поведінки обвинуваченого під час його вчинення та після, його ставлення до вчиненого, обвинуваченому повинно бути призначено покарання лише у вигляді позбавлення волі без застосування ст.ст. 75 76 КК України, оскільки звільнення його від відбуття покарання з іспитовим строком не призведе до досягнення мети покарання, визначеної ч. 2 ст. 50 КК України. Звертає увагу на те, що у відношенні ОСОБА_7 відкрито ще одне кримінальне провадження по нападу на нього 27 листопада 2014 року і цей факт, на думку, потерпілого не може бути залишений без уваги при визначенні міри покарання обвинуваченому. Вказує на те, що ОСОБА_7 навмисно спричинив йому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, на даний час стан його здоров`я погіршився, оскільки руйнується кісткова тканина щелепи і відмирають зуби, не пройшов набряк головного мозку та інші хвороби лише прогресують, в зв`язку з чим він потребує постійного лікування, як амбулаторного так і стаціонарного. Просить врахувати, що саме у зв`язку з нанесеними ОСОБА_7 тілесними ушкодженнями він став інвалідом третьої групи, не зважаючи на те, що був спортсменом, вів здоровий спосіб життя, а зараз з вини обвинуваченого змушений постійно звертатись до лікарів. Крім того, ОСОБА_7 не визнав своєї вини, у вчиненому не розкаявся, не вибачився, не вжив заходів для добровільного відшкодування завданих моральних та матеріальних збитків. Всі ці підстави, на думку потерпілого, свідчать про те, що обвинуваченому необхідно призначити покарання лише у виді позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 також не погодився з вироком суду та подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду у відношенні нього скасувати та ухвалити виправдовувальний вирок.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд дав невірну оцінку доказам у кримінальному провадженні, залишивши поза увагою, що єдиним доказом його вини є свідчення матері, сестри та співмешканки потерпілого, які є зацікавленими особами і в суда були всі підстави для критичного відношення до їх свідчень. Звертає увагу, що конфлікт між ним та потерпілим відбувся о 16 годині 30 хвилин 02 квітня 2013 року тобто в робочий час, коли свідки були на роботі, до міліції потерпілий звернувся більше ніж через годину, що не виключає можливість спричинення наявних тілесних ушкоджень ним самим, при цьому, така можливість не виключається і експертами. Крім того, медична допомога надавалась біля 22 години і лікарем був зроблений запис про те, що потерпілий не втрачав свідомість, а пізніше потерпілий і свідки почали вказувати на те, що він втрачав свідомість. Вказує на те, що досудове розслідування було проведено недоброякісно, оскільки замість свідків з медичного коледжу була допитана чергова по гуртожитку, однак і її свідчення суд відмовився оголошувати, і також судом було відмовлено в її допиті за допомогою технічних засобів, що передбаченого ст. 336 КПК України. Звертає увагу, що органом досудового розслідування в порушення вимог ст. 268 КПК України не були виконані вказівки прокуратури м. Чернігова від 28 липня 2014 року, з яких вбачається, що орган досудового розслідування повинен був встановити номери мобільних телефонів потерпілого та свідків і провести радіорозвідку для підтвердження їх перебування в районі медичного училища 02 квітня 2013 року. Ним та його захисником також було заявлено клопотання про проведення такої розвідки, однак, спочатку слідчим було відмовлено у задоволенні цього клопотання, а в подальшому судом, на підставі того, що справу передано до суду, відмовлено у розгляді його скарги на бездіяльність слідчого, а судом першої інстанції відмовлено у задоволенні його скарги на підставі того, що ці питання вирішуються слідчим суддею, таким чином було грубо порушено його право на захист. При цьому він впевнений, що відповідно до п. 3 ст. 333 КПК України суд мав всі підстави доручити органу досудового розслідування проведення радіорозвідки задля встановлення істини у справі, що підтвердило б правдивість його свідчень. Стверджує про те, що суд не надав жодної оцінки тій обставині, що саме ОСОБА_6 розпочав конфлікт заливши йому очі з газового балончика, що підтверджується актом експертизи, та не врахував тог факту, що він отримав тілесні ушкодження. При цьому, потерпілий добре знав хто він такий, однак звертаючись із заявою до міліції вказав, що на нього напав невідомий чоловік. Вважає, що суд безпідставно відмовив йому у проведенні додаткової судово-медичної експертизи, хоча у матеріалах провадження маються такі висновки експертів, що містять суперечливі висновки, без врахування даних про отримання потерпілим тілесних ушкоджень 17 листопада 2013 року та 9 січня 2014 року. Просить прийняти до уваги той факт, що при проведенні йому медичної експертизи експерт встановив лише опік роговиць очей, а інших ушкоджень виявлено у нього не було, в той час у потерпілого були пошкоджені зуби, а він ушкоджень на руках не мав. Зазначає про те, що суд не звернув уваги на те, що свідчення близьких потерпілого не тільки мають суперечності між собою, а й суперечать висновкам експертів, як і показання самого потерпілого.

При винесенні рішення просить врахувати, що ОСОБА_6 є дуже конфліктною людиною, який пише скарги на сусідів, експертів, лікарів, працівників міліції, при цьому, у відношенні нього та його близьких відкрито декілька кримінальних проваджень за дачу неправдивих показань.

Обвинувачений ОСОБА_7 також не погодився з апеляційною скаргою потерпілого та подав заперечення, в яких просить залишити її без задоволення, а його апеляційну скаргу задовольнити. При цьому, вказує на те, що твердження апеляційної скарги потерпілого про те, що 27 листопада 2014 року він знову отримав тілесні ушкодження від нього та його брата суперечать заяві самого ж ОСОБА_6 про отримання ним тілесних ушкоджень від ОСОБА_12 . Вказує на те, що показання ОСОБА_6 та свідків є неправдивими і вони за це повинні бути притягнуті до кримінальної відповідальності.

Прокурор не погодився з апеляційною скаргою обвинуваченого та подав заперечення, в яких вважає вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 законним та обґрунтованим та просить вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій залишити без змін, а апеляцію засудженого ОСОБА_7 без задоволення. Вважає, що всі обставини скоєного кримінального правопорушення в ході судового розгляду досліджено повно, всебічно та об`єктивно, а тому отримані докази є належними та допустимим і вірно покладені судом першої інстанції в основу вироку.

Як встановив суд, ОСОБА_7 , 02.04.2013 року, приблизно о 16.30, знаходячись поблизу будинку №42 по вул. П`ятницькій у м.Чернігові, у ході конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс не менше двох ударів руками в область обличчя, не менше одного удару в область правої верхньої кінцівки та не менше одного удару в область лівої верхньої кінцівки ОСОБА_6 , чим спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, травматичної фрактури коронкової частини 34 зуба, травматичного періодонтиту 35, 47 зубів, синців та забиття м`яких тканин обличчя, обох верхніх кінцівок, які в подальшому потягли за собою виникнення наслідків у формі помірного лікворно-гіпертензивного, вираженого вегето-судинного та астено-невротичного синдромів, які зумовили стійку втрату працездатності менш як на одну третину, і, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №181 від 09.09.2014 року, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вирок суду скасувати та виправдати його за пред`явленим обвинуваченням, не погодився з апеляційною скаргою потерпілого та просив залишити її без задоволення, захисника ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, просив її задовольнити, вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити, апеляційну скаргу потерпілого просив залишити без задоволення, потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, не погодився з апеляційною скаргою обвинуваченого та просив залишити її без задоволення, представника потерпілого ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу потерпілого та просив її задовольнити, вирок суду скасувати та обрати ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі, не погодився з апеляційною скаргою обвинуваченого та просив залишити її без задоволення, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та потерпілого, вважав вирок суду законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку.

Так, згідно показань обвинуваченого ОСОБА_7 , останній вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України не визнав та показав, що ОСОБА_6 є його сусідом. 02 квітня 2013 року, приблизно о 16 годині, він проходив по вул. П`ятницькій у районі медучилища та зустрів ОСОБА_6 , який образливо висловився на адресу його брата. Він зробив ОСОБА_6 зауваження з цього приводу, при цьому, поскаржився на шум з їх квартири у нічний час. На його зауваження ОСОБА_6 відповів, що навпаки це вони влаштовують ці шуми, і у цей час дістав газовий балон та забризкав йому очі. Після цього він не міг нічого бачити, але почув, що ОСОБА_6 віддаляється від нього. Він звернувся за допомогою до двох жінок, які постояли поряд з ним, поки до нього не повернулась можливість бачити. Потім він зателефонував своєму брату ОСОБА_14 , який прибіг приблизно через десять хвилин. Він, брат та дві жінки зайшли до медучилища, де вахтер йому дала води, якою він умився. Потім жінки пішли, а брат допоміг йому дійти додому, звідти брат викликав швидку та міліцію. Швидка його відвезла до обласної лікарні, де його оглянули та написали висновок, на підставі якого він написав заяву у міліцію, за якою є кримінальне провадження, яке на даний час перебуває в стадії досудового розслідування. Категорично заперечив той факт, що спричиняв тілесні ушкодження потерпілому та застосовував щодо нього газовий балончик. Після того, як ОСОБА_6 пирснув газовим балончиком йому в обличчя, то у нього не було часу та можливості завдати потерпілому тілесні ушкодження. Під час конфлікту ОСОБА_6 був один, близьких з ним не було. Коли він прийшов до міліції, приблизно о 22 годині, то ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 були там. Звідки у потерпілого тілесні ушкодження пояснити не зміг.

Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність у його діях складу будь-якого кримінального правопорушення, суд послався на докази у кримінальному провадженні, що в своїй сукупності є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності не встановлено, як під час судового розгляду, так і не наведено в апеляційних скаргах.

З показань потерпілого ОСОБА_6 вбачається, що з сім`єю ОСОБА_7 у нього склались неприязні відносини, оскільки у квартирі ОСОБА_7 постійно було шумно. 02 квітня 2013 року він зустрівся зі своєю дівчиною за будівлею обласної юстиції, через дорогу, між приміщенням ЦНТІ та дитсадком, його чекали матір ОСОБА_15 та сестра ОСОБА_16 . Коли вони поговорили, то ОСОБА_17 пішла на роботу в обласну юстицію, а він, приблизно о 16.20-16.30 годині, пішов в інший бік, вийшов за хвіртку та повернув направо у бік медучилища, де зустрів ОСОБА_7 , який почав його ображати та чотири-п`ять разів пирснув газовим балоном в очі. Потім ОСОБА_7 лівою рукою вхопив його за кишеню куртки на грудях, притягнув до себе, а правою рукою почав наносити йому удари кулаком в обличчя та у тім`я. Йому було нанесено більше семи ударів по голові та обличчю. Він вирвався, а ОСОБА_7 продовжив хаотично наносити йому удари по обличчю та голові, при цьому удари попадали по зубах, носу, в око та у тім`я. Також ОСОБА_7 наносив йому удари в область рук, якими він захищав обличчя. Його рідні почали кричати, що зараз викличуть міліцію. ОСОБА_17 почула крики рідних і також почала кричати. Після цього, ОСОБА_7 побіг у бік медучилища. Матір, сестра та ОСОБА_17 підійшли до нього, а потім ОСОБА_17 пішла на роботу. Він промив очі і вони пішли до міськвідділу міліції. Вони прийшли у міліцію приблизно о 17.40-18.15 годині, де у них прийняли пояснення. Пізніше, у період з 19.00 до 21.00 години, до міліції прийшов ОСОБА_7 з братом. З міліції його відвезли до лікарні, де його оглянули, про що є документи. Зазначив , що на місці події його матір, сестра та ОСОБА_17 були близько, а інших свідків не було. Пояснив, що газ з балончику міг потрапити в очі обвинуваченому, оскільки тоді був вітер.

Такі показання потерпілого повністю узгоджуються з показаннями свідків у кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_15 , яка є матір`ю потерпілого, та ОСОБА_16 , яка є його сестрою, що були очевидцями даних подій та достеменно бачили хто наносив удари потерпілому. З приводу подій 02 квітня 2013 року останні показали, що приблизно о 16.30 годині, вони повинні були зустрітись з ОСОБА_6 біля медучилища по вул. П`ятницькій. Вони чекали потерпілого між будівлею ЦНТІ та дитсадком, а ОСОБА_6 зустрічався зі знайомою ОСОБА_17 , а коли закінчив розмову, то вийшов з хвіртки та пішов направо у бік медучилища, а ОСОБА_17 поверталась до обласного відділу юстиції. На зустріч потерпілому йшов молодий чоловік, який два-три рази пирснув на ОСОБА_6 газовим балоном, кричав на нього, якщо не перестане скаржитись на його сім`ю, то приб`є, після чого лівою рукою схопив за куртку, а правою, кулаком і долонею, бив по голові, а коли його руки звільнились, то бив двома руками. Удари наносив біля ока, у ніс, щелепу та тім`я. По голові наніс чотири-п`ять ударів, наніс удари по тулубу, грудну клітину, а також в область верхніх кінцівок, бо потерпілий захищався. Як потім з`ясувалось у міліції , цим чоловіком виявився ОСОБА_7 . Коли вони підбігли до ОСОБА_6 , то до них підійшла і ОСОБА_17 , але вони сказали їй йти на роботу. ОСОБА_7 втік у бік медучилища. Вони зупинили сину кров, яка йшла із носа та рота, та пішли до міліції, куди прийшли ближче до 17.00 години. З міліції потерпілого забрала швидка медична допомога. Зазначили, що до подій 02 квітня 2013 року у потерпілого жодних травм не було, та не міг він їх отримати від будь-яких інших осіб, окрім ОСОБА_7 .

З показань свідка ОСОБА_17 , що була допитана у судовому засіданні слідує що, 02 квітня 2013 року вона з ОСОБА_6 зустрілись о 16.20 годині, порозмовляли до п`яти хвилин, а потім він пішов в бік медичного училища, де на нього чекали матір та сестра, а вона пішла в інший бік, але відійшовши від хвіртки кілька метрів, почула крик ОСОБА_15 .. На її крик, вона повернулась і побачила, як якийсь чоловік пирскає ОСОБА_6 в обличчя балончиком, після чого ОСОБА_6 закрив обличчя руками, а цей чоловік почав його бити. Чоловік бив ОСОБА_6 рукою, а саме кулаком та долонею, по голові, в обличчя та збоку голови, руках та тулубу, при цьому ударів було багато, але скільки точно не знає. ОСОБА_6 намагався руками якось себе захистити. ОСОБА_7 також кричав на ОСОБА_6 , що вб`є його, якщо він не перестане писати. Вона та рідні кричали про виклик міліції і ОСОБА_7 побіг. Потім до ОСОБА_6 підійшла матір, сестра та вона, після чого вона пішла на роботу, а вони до міліції. Вона їздила до міліції, де давала пояснення та дізналась, що саме ОСОБА_7 побив ОСОБА_6 . Інших людей, крім тих, про яких вказала, на місці не бачила.

З показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що він перебуває з ОСОБА_6 у неприязних відносинах, однак, про обставини, що викладені в обвинувальному акті, нічого суду не повідомив. При цьому, свідок зазначив, що родина ОСОБА_18 постійно ходять разом.

З показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що він є братом обвинуваченого. В судовому засіданні в суді першої інстанції з приводу подій 02 квітня 2013 року показав, що того дня він перебував вдома. Йому зателефонував брат та сказав, що на нього напав сусід ОСОБА_6 та пирснув балончиком в обличчя, і що зараз він перебуває біля гуртожитку медучилища. Він побіг до брата, а по дорозі бачив ОСОБА_6 , який стояв один з тильної сторони бувшого обкому партії. Він підійшов до брата, якому дві жінки допомагали піднятись, а вахтер з гуртожитку принесла води промити очі. Потім вони прийшли додому, звідки він викликав міліцію та швидку, яка повезла брата до лікарні. Зазначив, що родичів ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_17 поряд тоді не було, а були дві жінки які допомагали брату. Ввечері, приблизно о 20.00 годині, вони пішли писати заяву до міліції, де вже були ОСОБА_6 , його матір та сестра. Крім того, повідомив, що з моменту переїзду ОСОБА_6 до їх будинку у них склались неприязні відносини з приводу стуків у стіни їх квартири. З приводу того, що сталось, вказав на те, що зі слів брата йому відомо, що коли він йшов, то зустрів ОСОБА_6 , який дістав балон та пирснув брату в обличчя. Стверджував, що він не бачив, щоб брат бив ОСОБА_6 .

З показань свідка ОСОБА_19 вбачається, що він є батьком обвинуваченого. Вказав на те, що погані відносини з ОСОБА_6 почались, коли останній почав вести себе не достойно, ображав дітей нецензурною лайкою, телефонував їм на домашній телефон, обписувати їх поштову скриньку. Напередодні 02 квітня 2013 року ОСОБА_6 біля аптеки його образив. З приводу подій 02 квітня 2013 року показав, що йому все стало відомо зі слів сина, а саме те, що ОСОБА_6 балончиком пообпікав очі його сину. Вважає, що тілесні ушкодження ОСОБА_6 міг спричинити собі сам своєю рукою.

Колегія суддів вважає, що суд дав вірну юридичну оцінку показанням потерпілого та вказаних свідків, з урахуванням того, що вони попереджались про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань.

На переконання колегії суддів, під час провадження судового розгляду кримінального провадження, суд, відповідно до вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, дотримався засад об`єктивності та неупередженості, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому, відповідно до вимог ст. 94 КК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив показання кожного зі свідків, потерпілого та обвинувачених з точки зору належності, допустимості і достовірності.

Колегія суддів вважає що є не переконливими твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_14 . ОСОБА_19 про те що обвинувачений не наносив тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , та не заслуговують на увагу оскільки спростовуються, як показаннями свідків, так і зібраними матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення (або таке, що готується), від 02 квітня 2013 року вбачається, що ОСОБА_6 просив вжити заходів до невідомого чоловіка, який 02 квітня 2013 року, приблизно о 16.30-17.00 годині, біля медичного училища по вул. П`ятницькій наніс йому тілесні ушкодження та пирснув газовим балончиком в очі. При цьому, зазначив, що чоловік схожий на старшого сина сусіда, і що очевидцями вчинення кримінального правопорушення були його матір та сестра (а.п.100-101).

З висновку судово-медичної експертизи №316 від 14 червня 2013 року вбачається, що у потерпілого ОСОБА_6 маються тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, травматичної фрактури коронкової частини 34 зуба, синців та забиття м`яких тканин обличчя, обох верхніх кінцівок, котрі виникли від дії тупих, твердих предметів, в тому числі і в результаті нанесення ударів руками, ногами з боку сторонніх осіб і могли утворитися 02 квітня 2013 року. Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, травматична фрактура коронкової частини 34 зуба, синець та забиття м`яких тканин обличчя, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синці та забиття м`яких тканин обох верхніх кінцівок, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Не виключена можливість, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 , могли утворитися за обставин, викладених в описовій частині даної постанови. Виходячи з кількості зовнішніх ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6 , їх характеру та розташування, можна припустити, що він міг піддаватися впливу, як мінімум 4 (чотирьох) травмуючих дій. Приймаючи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6 , утворення їх комплексу при падінні з висоти власного зросту, в тому числі і при наданні тілу прискорення, виключається (а.п.106-109).

З висновку комісійної судово-медичної експертизи №34 від 14 березня 2014 року вбачається, що у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, травматичної фрактури коронкової частини 34 зуба, травматичного періодонтиту 35,47 зубів, синців та забиття м`яких тканин обличчя, обох верхніх кінцівок, котрі виникли від дії тупих предметів і могли утворитися 02 квітня 2013 року.

На час проведення комісійної судово-медичної експертизи у ОСОБА_6 мають місце наслідки отриманої 02.04.2013 року закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку у формі помірного лікворно-гіпертензивного, вираженого вегето-судинного та астено-невротичного синдромів, а також мали місце травматична фрактура коронкової частини 34 зуба, травматичний періодонтит 35, 47 зубів, синець та забиття м`яких тканин обличчя, які зумовили стійку втрату працездатності 10%, і згідно пункту 2.2.3. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень(Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року), як ушкодження, що спричинили стійку втрату працездатності менш як на одну третину, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Синці та забиття м`яких тканин обох верхніх кінцівок кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Виходячи з кількості ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6 , їх характеру та розташування, можна припустити, що він міг піддаватися впливу як мінімум 4-х (чотирьох) травмуючих дій.

Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 , виникли не менш як від чотирьохкратної дії тупих предметів, в тому числі і в результаті нанесення ударів руками, ногами: не менше 2 (двох) травматичних впливів в ділянку обличчя, не менше 1 (одного) травматичного впливу в ділянку правої верхньої кінцівки, не менше 1 (одного) травматичного впливу в ділянку лівої верхньої кінцівки.

Комісія експертів вважає, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 , з локалізацією в ділянці голови та обличчя, могли утворитися не менш як від 2-х кратної дії тупих предметів, як на те вказує при допиті ОСОБА_6 . У наданій на комісійну судово-медичну експертизу медичній документації на ім`я ОСОБА_6 об`єктивних судово-медичних даних за наявність у нього тілесних ушкоджень в ділянці тулубу не виявлено.

Комісія експертів вважає, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 , з локалізацією в ділянці голови та обличчя, могли утворитися не менш як від 2-х кратної дії тупих предметів в тому числі і в результаті нанесення ударів кулаками по обличчю, як на те вказують при допиті свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 . При проведенні судово-медичної експертизи будь-яких ушкоджень в ділянці тулубу потерпілого не виявлено.

Приймаючи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6 , утворення їх при падінні на площину комісія експертів вважає не можливим.

Комісія експертів вважає, що тривале знаходження на стаціонарному лікуванні ОСОБА_6 пов`язано з нанесенням йому 02.04.2013 року тілесних ушкоджень з локалізацією в ділянці голови.

Будь-яких передуючих хвороб у ОСОБА_6 , загострення яких могло вплинути на стан його здоров`я після отримання тілесних ушкоджень, при проведенні експертизи не виявлено.

Комісія експертів вважає, що тривале стаціонарне лікування ОСОБА_6 спричинене власне тілесними ушкодженнями, нанесеними йому 02.04.2013 року, а не загостренням попередніх хвороб (будь-яких передуючих хвороб, загострення яких могло вплинути на стан здоров`я потерпілого, не виявлено).

Станом на час огляду 12.03.2014 року у ОСОБА_6 мають місце наслідки закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, отриманої 02.04.2013 року, у формі помірного лікворно-гіпертензивного, вираженого вегето-судинного та астено-невротичного синдромів. Станом на час огляду 12.03.2014 року згідно інструкції Міністерства фінансів СРСР № 2 від 08.01.1986 року О порядке организации и проведения врачебно-страховой экспертизы, процент втрати загальної працездатності у нього становить 10%(десять). Станом на час огляду 12.03.2014 року згідно ст.1а,б наказу № 238 від 05.08.1998 року Міністерства охорони здоров`я Про встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності, стійка втрата професійної працездатності у нього складає 10% (десять). (а.п.120-136).

Висновком комісійної судово-медичної експертизи №181 від 09 вересня 2014 року повністю підтверджено висновок комісійної судово-медичної експертизи №34 від 14 березня 2014 року (а.п.138-154).

На думку колегії суддів, під час оцінки показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , з врахуванням їх змісту, а також фактичних даних, що містяться у інших досліджених у судовому засіданні доказах, суд першої інстанції вірно прийшов до переконання, що такі їх показання повністю узгоджуються з показаннями потерпілого, а також з фактичними даними, що містяться у висновках судово-медичних експертиз щодо характеру, локалізації та обставин отримання потерпілим тілесних ушкоджень, які є об`єктивними даними, і не залежать від волі будь-яких осіб.

Колегія суддів вважає, що необґрунтованими є доводи апеляційної скарги обвинуваченого в тій частині, що показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 є непослідовними, суперечливими, а самих свідків взагалі не було на місці події, в зв`язку з чим висновок суду в тій частині, що показання даних свідків можна вважати достовірним та допустимим доказом у кримінальному провадженні є вірним та обґрунтованим.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що зазначені свідки давали детальні та послідовні показання, які ними не змінювались та повністю узгоджуються, як з показаннями потерпілого, так і з показаннями інших свідків та з зібраними і дослідженими доказами. Крім того, слід зазначити, що показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та потерпілого ОСОБА_6 доповнюють одне одного. Колегія суддів погоджується з тим, що показання свідків та потерпілого мають деякі неточності в деталях, однак, ці особи були безпосередніми очевидцями, а потерпілий учасником конфлікту, спостерігали подію з різних відстаней та в різний період розвитку такої швидкоплинної ситуації, при цьому, з їх показань складається єдина картина обставин вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, що узгоджується з зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема і з висновками судово-медичних експертиз.

Колегія суддів не заперечує, що показання свідків не можуть бути беззаперечним доказом вини обвинуваченого, однак, суд в основу вироку поклав не лише показання вищевказаних свідків та потерпілого, а й інші встановлені фактичні обставини справи, зібрані докази та численні висновки судово-медичних експертиз.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що з показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що він підтверджує факт перебування потерпілого і обвинуваченого у дату, час та у місці, що вказані у обвинуваченні.

Також, показання свідка ОСОБА_19 суд вірно оцінив критично, оскільки про обставини, що викладені в обвинувачені, йому стало відомо зі слів обвинуваченого, очевидцем подій 02 квітня 2013 року він не був, та не прийняв їх як доказ, що спростовує обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 . Разом з тим, суд вірно прийшов до переконання, що свідок ОСОБА_19 зацікавлений у результаті розгляду кримінального провадження на користь обвинуваченого, з врахуванням їх родинних відносин.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині незгоди з пред`явленим обвинуваченням, колегія суддів вважає, що вони суперечать зібраним у кримінальному провадженні доказам, показанням потерпілого та свідків та не знайшли свого підтвердження, як під час судового розгляду так і під час апеляційного перегляду.

Такими що протирічать вимогам ст. ст. 246 , 268 КПК України та матеріалам кримінального провадження, колегія суддів вважає і твердження апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що органами досудового слідства та судом не виконані вказівки щодо проведення радіорозвідки для встановлення факту перебування ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в районі медичного училища 2 квітня 2013 року. З досліджених матеріалів кримінального провадження вбачається, що дане клопотання було предметом вирішення суду першої інстанції, з приводу чого винесено вмотивоване рішення. Окрім того вказані заходи відносяться до негласних слідчих розшукових дій ,дозвіл на яких дається виключно за наявності передбачених законом підстав в разі скоєння тяжких або особливо тяжких злочинів.

Твердження апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд необґрунтовано відмовив йому у задоволенні клопотання про оголошення показань свідка ОСОБА_20 та її допиті за допомогою технічних засобів, також не може бути прийнято до уваги колегією суддів.

Так, відповідно до вимог діючого кримінального процесуального законодавства суд може покласти в основу вироку лише ті показання свідків, які отримує безпосередньо у судовому засіданні. При цьому, звертаючись з клопотанням про допит свідка за допомогою технічних засобів, захисник обвинуваченого та сам обвинувачений не послались на жодну норму закону, на підставі якої суд повинен прийняти рішення, а також не надано документів, які б підтверджували, що свідок дійсно хворіє на тяжку хворобу, яка позбавляє її можливості прибути до зали судового засідання. Отже, і в даному випадку суд першої інстанції вирішив клопотання обвинуваченого та його захисника, ухваливши законне і обґрунтоване рішення з цього приводу.

Наразі, колегія суддів не може прийняти до уваги апеляційні доводи ОСОБА_7 про те, що суд не призначив додаткову судово-медичну експертизу щодо ОСОБА_6 з врахуванням отримання ним тілесних ушкоджень від ОСОБА_12 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається що у відношенні ОСОБА_6 було проведено декілька судово-медичних експертиз, в тому числі і комісійна. Заявляючи клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи, ні захисником, ні обвинуваченим не було наведено достатніх підстав вважати, що висновки попередніх експертиз викликають сумніви, не встановлено таких підстав і в ході судового розгляду.

Всі висновки є науково обґрунтованими, експерти попереджались про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих висновків. При цьому, перед експертами ставились конкретні запитання, на які ними були дані відповіді. Крім того, комісіє експертів беззаперечно визначено, що тривале стаціонарне лікування ОСОБА_6 спричинене власне тілесними ушкодженнями, нанесеними йому 02 квітня 2013 року, а не загостренням попередніх хвороб. Крім того, весь комплекс тілесних ушкоджень у потерплого був встановлений експертом під час проведення судово-медичної експертизи №316 від 14 червня 2013 року, в подальшому змінився лишень ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, що пов`язано з тривалістю лікування потерпілого та втратою ним певного проценту працездатності.

Таким чином, увесь комплекс наявних у кримінальному провадженні доказів беззаперечно свідчить про винність обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 ..

Отже, твердження обвинуваченого про непричетність його до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а також про те, що потерпілий сам собі спричинив такі тілесні ушкодження, колегія суддів розцінює як намагання ОСОБА_7 уникнути покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

За таких підстав, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена і його діяння вірно кваліфіковано за частиною першою статті 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд обрав у відповідності до вимог ст. 65 КК України, у межах санкції інкримінуємої статті, з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є злочином середньої тяжкості, обставини, при яких було нанесено тілесні ушкодження потерпілому, дані про відносини між обвинуваченим та потерпілим до подій 2 квітня 2013 року, що були встановлені під час досудового розслідування та в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження, відношення обвинуваченого до вчиненого, наслідки від вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що потерпілий втратив певний процент працездатності та отримав групу інвалідності, власне, думку потерпілого та його представника щодо призначення обвинуваченому покарання.

Крім того, врахував особу винного, його вік, сімейний стан, освіту, стан його здоров`я, відповідно даних, що повідомлені самим обвинуваченим та маються у матеріалах кримінального провадження, обвинувачений працює, характер його трудової діяльності, його матеріальний стан, формально позитивну характеристику на обвинуваченого за місцем реєстрації та відсутність будь-яких негативних характеристик на нього за місцем проживання, а також те, що обвинувачений не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності а також прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Твердження апеляційної скарги потерпілого проте що підставою для посилення покарання обвинуваченому є те що останній не вжив заходів для добровільного відшкодування завданих моральних та матеріальних збитків, не можуть бути прийняті до уваги , оскільки потерпілий ОСОБА_6 будь - яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не пред`являв, про що свідчить відсутність в матеріалах провадження його позовних вимог.

Колегія суддів з урахуванням відсутності тяжких наслідків , даних про соціальну адаптованість обвинуваченого в суспільстві та сім`ї , того факту що він вперше притягується до кримінальної відповідальності за скоєння правопорушення середньої тяжкості, вважає що він не становить ніякої небезпеки та загрози для суспільства, оскільки як до вчинення даного кримінального правопорушення так і після нього вже протягом двох років обвинувачений жодного разу не притягувався до будь - якого виду відповідальності, і знаходить , що призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає скоєному та особі обвинуваченого. Всі обставини та дані про особу ОСОБА_7 , на які у своїй апеляційній скарзі вказує потерпілий, були враховані судом першої інстанції і підстав для призначення більш суворої міри покарання у виді реального позбавлення його волі, як про це вказує потерпілий ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з врахуванням всіх об`єктивних даних та за своїм внутрішнім переконанням в тому, що призначене покарання буде виконувати не тільки функцію покарання, а й здійснюватиме виховну функцію, вірно застосував положення статей 75, 76 КК України та призначив обвинуваченому покарання з випробувальним строком без ізоляції від суспільства.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування та їх розгляді в суді першої інстанції, які були б підставою для скасування ухваленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_21 ОСОБА_22 ОСОБА_23