АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003424, за обвинуваченням

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

раніше судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

Встановила:

Вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладанням на нього обов`язків, передбачених пунктами 3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 1060 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у повторному вчиненні відкритого викрадення чужого майна і правильність кваліфікації його дій, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Виходячи з цього, прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання ОСОБА_6 та ухвалити свій вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що 06 жовтня 2013 року о 20 годині 20 хвилин біля буд. АДРЕСА_1 він з метою заволодіння чужим майном підбіг до потерпілої ОСОБА_9 , схопив її за руку і волосся, а потім штовхнув в спину і заволодів належним потерпілій мобільним телефоном «Самсунг» вартістю 1060 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка просила апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження, задовольнити та ухвалити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, доводи захисника ОСОБА_8 , який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах і в апеляційній скарзі прокурора не заперечується. Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України встановлена судом правильно і також не оспорюється в апеляційній скарзі.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які б могли істотно вплинути на висновки про винність обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Що стосується тверджень прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання і необхідність призначення йому більш суворого покарання, то вони ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і заслуговують уваги.

Згідно з вимогами ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Ці вимоги закону судом не дотримані, про що обґрунтовано йдеться в поданій апеляційній скарзі прокурора.

Проте суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, на порушення ст.65 КК повною мірою не врахував цих обставин.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Районний суд, мотивуючи рішення про звільнення ОСОБА_6 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, послався на те, що той вчинив злочин, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких, та визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Однак названу обставину суд першої інстанції не перевірив, тому його рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням належним чином не вмотивоване.

Згідно зі ст.66 КК України щире каяття може бути визнане обставиною, що пом`якшує покарання винного. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Даних про таку оцінку ОСОБА_6 своїх дій у матеріалах кримінального провадження немає.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна в розмірі 1060 грн., поєднаного з насильством. Водночас, у провадженні не встановлено даних, які б вказували на те, що після початку досудового розслідування ОСОБА_6 вживав відповідних заходів для відшкодування заподіяної ним матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_9 , виконуючи тим самим одну із обов`язкових умов, передбачених ст.66 КК України, - усунення заподіяної шкоди.

Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду кримінального правопорушення переховувався від суду, у зв`язку з чим суд оголосив його в розшук.

Тому з огляду на ці обставини висновок суду відносно того, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою провину в зазначеному злочині, виявив жаль з приводу вчиненого та бажав виправити ситуацію, що склалася, є необґрунтованим.

При призначені покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції також не було належним враховано дані про його особу, а саме те, що обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за умисний злочин, він не має постійного місця роботи і проживання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням статей 75,76 КК України в даному випадку не є необхідним і достатнім для його виправлення та не відповідає меті покарання, якою є також попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
У зв`язку з зазначеним вище колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання є обгрунтованими.
З огляду на викладене, вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню, а враховуючи ту обставину, що обвинувачений ухилився від явки в апеляційний суд, який у відсутності ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.9 КПК України позбавлений можливості всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, і надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законного і неупередженого процесуального рішення, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Якщо під час нового розгляду кримінального провадження буде доведена винуватість ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, то покарання, що було визначено за вироком суду від 21 жовтня 2014 року, слід вважати невиправдано м`яким.
Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора в частині, в якій йдеться про ухвалення апеляційним судом свого вироку з призначенням покарання ОСОБА_6 без застосування ст.75 КК, не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції частково задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд в тому самому суді першої інстанції в іншому складі.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4