№ провадження 1-кп/208/155/15
ВИРОК
Іменем України
27 лютого 2015 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 ;
при секретарі ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середньо-технічна, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 164 КК України,
суд
Згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 березня 2013 року ОСОБА_4 зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 700 гривень щомісяця, на користь ОСОБА_5 , починаючи з 28 листопада 2012 року до повноліття дитини.
Однак ОСОБА_4 , достовірно знаючи про свій обов`язок щодо утримання дитини шляхом виплати аліментів, будучи 28.10.2013 року попередженим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), діючи умисно, вдався до ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, допустивши таким чином заборгованість зі сплати аліментних платежів, чим порушив ч. 10 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження, яке передбачає, що при наявності заборгованості по аліментах у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, особа притягується до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів.
Відповідно до рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 04.03.2013 року, ОСОБА_4 повинен сплачувати аліменти в наступному розмірі: за квітень 2014 року - 700,00 грн.; травень 2014 року - 700,00 грн.; червень 2014 року - 700,00 грн.; липень 2014 року - 700,00 грн.; серпень 2014 року - 700,00 грн.; вересень 2014 року - 700,00 гривень; жовтень 2014 року - 700,00 гривень; листопад 2014 року - 700,00 гривень; грудень 2014 року - 203,00 гривні.
Між тим, в період часу з 01.04.2014 року по 09.12.2014 року ОСОБА_4 аліменти добровільно не виплачував, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, в службу зайнятості населення міста Дніпродзержинська з питання працевлаштування не звертався та допустив заборгованість зі сплати аліментів за вказаний період часу на загальну суму 5803 гривень 00 копійок.
Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно абзацу четвертого п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України. При цьому зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Таким чином, ОСОБА_4 будучи працездатною особою, знаючи про обов`язок зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 відповідно до рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 березня 2013 року, попереджений 28.10.2013 року державним виконавцем про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, маючи умисел на злісне ухилення від сплати аліментів, злісно ухилявся від сплати аліментів за період часу з 01.04.2014 року по 09.12.2014 року, та допустив заборгованість зі сплати аліментів за 8 місяців 9 днів або у твердій грошовій сумі 5803 гривень 00 копійок.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та пояснив суду наступне: Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 березня 2013 року він зобов`язаний до сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 700 гривень.
В період часу з 01.04.2014 року по 09.12.2014 року він не мав постійного заробітку та офіційної роботи, а тому знаходився у скрутному матеріальному становище у зв`язку з чим, в цей період аліменти на утримання сина він не виплачував, а тому утворилася заборгованість по аліментам в сумі 5803 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений також пояснив суду, що наразі він частково сплатив потерпілій заборгованість по аліментам, а саме 1400 грн. та в подальшому зобов`язується не допускати заборгованість по аліментам.
Потерпіла ОСОБА_5 , пояснила суду, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , від якого вони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 04 березня 2013 року ОСОБА_4 зобов`язали до сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 700 гривень.
В період з 01.04.2014 року по 09.12.2014 року він не платив аліменти, у зв`язку з чим склалася заборгованість по аліментам в сумі 5803 гривень.
Дане кримінальне провадження розглянуто згідно вимог ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження зрозуміло зміст цих обставин, чи є їх позиція добровільною та істинною. Судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони позбавляються права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. У зв`язку з цим докази судом не досліджувалися і їх оцінка судом не проводилася.
Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні вина ОСОБА_4 у вчинені злочину, а саме у злісному ухиленні від сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини /аліментів/, встановлена та доведена, а його дії слід правильно кваліфікувати за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати, встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей /аліментів/.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за скоєний ним злочин, суд виходить із вимог ст. 65 КК України, що стосуються ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
Обставини, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 , в силу ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення.
При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд також враховує, що обвинуваченим скоєно злочин, який відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст. 164 КК України у виді 120 годин громадських робіт.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1