Дата документу Справа № 321/491/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/633/15 Головуючий в 1-й інстанції:
ОСОБА_1
Доповідач в 2-й інстанції:
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2015 року м.Запоріжжя

Суддя Апеляційного суду Запорізької області ОСОБА_2 , розглянувши матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2015 року,

встановила:
23.02.2015р. до Апеляційного суду Запорізької області надійшла та була передана судді-доповідачу 24.02.2015р. апеляційна скарга прокурора на ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2015 року, якою скасовано арешт, накладений на тимчасово вилучене майно автомобіль ЗАЗ-1102 реєстраційний номер НОМЕР_1 1993 року випуску, білого кольору, який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацією транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Мелітопольським МРЄВ ДАІ УМВС України в Запорізькій області.

Згідно з п.6 ч.1 ст.393 КПК України прокурор має право подати апеляційну скаргу, в якій відповідно до ст.396 КПК України зазначаються: 1) найменування суду апеляційної інстанції; 2) прізвище, ім`я та по батькові (найменування), місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив; 4) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; 5) клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів; 6) перелік матеріалів, які додаються.

Однак з тексту апеляційної скарги вбачається, що вона не відповідає вимогам ст.396 КПК України.

Так, посилаючись в апеляційній скарзі на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, прокурор, всупереч вимогам ст.396 КПК України не вказує, у чому полягає незаконність та необґрунтованість судового рішення.

Ставлячи питання про скасування ухвали суду першої інстанції, прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що клопотання обвинуваченого про скасування арешту не підсудне Михайлівському районному суду Запорізької області, але при цьому на обґрунтування своєї позиції не посилається на конкретні норми кримінального процесуального закону, крім того, не бере до уваги положення ст. ст.374, 537, 539 КПК України.

Так, відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України під час постановлення вироку суд зобов`язаний вирішити питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Але якщо дане питання не було вирішено судом під час постановлення вироку, то вирішується згідно з положеннями ст.ст.537 п.14, 539 п.4 ч.2 КПК України під час виконання вироку судом, який ухвалив вирок, а не судом який вирішував питання про накладення арешту під час досудового розслідування.

Зазначені положення закону повністю співвідносяться з положеннями ч.1 ст.174 КПК України, відповідно до яких питання про арешт майна під час судового провадження розглядається судом.

Посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_4 не мав права звертатися до суду з клопотанням про скасування накладеного арешту, прокурор не тільки не обґрунтовує свою позицію положеннями закону, але й не бере до уваги положення ч.1 ст.539 та ч.1 ст.174 КПК України відповідно до яких, питання, які виникають під час виконання вироку, в тому числі й щодо клопотання про скасування арешту майна, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Так, відповідно до ч.1 ст.174 КПК України клопотання про скасування арешту майна мають право заявити, в тому числі, і інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_4 , являючись володільцем арештованого майна, не був присутнім при розгляді питання про арешт майна.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на необґрунтованість рішення суду про скасування арешту майна (автомобіля), зазначив, що засудженим ОСОБА_4 не відшкодована шкода потерпілому за цивільним позовом.

Однак з матеріалів кримінального провадження вбачається, що автомобіль, на який був накладений арешт, не належить на праві власності засудженому ОСОБА_4 , а належить іншій особі. Крім того, цивільний позов у кримінальному провадженні був пред`явлений лише до обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому питання про залучення до участі у справі ОСОБА_3 (власника автомобіля) в якості співвідповідача учасниками провадження не ставилося і відповідно не вирішувалося судом.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор не наводить будь-яких доводів та мотивів, які б свідчили про те, що власник автомобілю ЗАЗ-1102 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Вимога прокурора про скасування ухвали та закриття провадження не узгоджується з положеннями ст.539 КПК України.

Зазначене свідчать про те, що апеляційна скарга прокурора не відповідає вимогам, передбаченим ст.396 КПК України, тому підлягає залишенню без руху з наданням апелянту строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.399 КПК України

ухвалила:
апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2015 року залишити без руху.

Надати прокурору строк для усунення недоліків апеляційної скарги 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_2