Справа № 456/5956/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/64/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року в м. Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Моршин, Стрийського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року

з участю прокурора ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.10.2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання шість років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строк на три роки. Обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді взяття під варту. Строк покарання рахується з моменту взяття під варту, тобто з 28.10.2014 року.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 150000 гривень.

Позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 250000 гривень залишено без розгляду.

Потерпілий ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просять вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Також потерпілий ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову та задоволити його в повному обсязі, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь кожного потерпілого по 250000 грн. моральної шкоди.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог потерпілий ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначають, що суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не обґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та сприяння розкриттю злочинів, так як вважають, що обвинувачений свою вину у вчиненому визнав частково, щиро розкаявся лише під натиском доказів у кримінальному провадженні, первинно заперечував факт керування автомобілем в момент настання ДТП. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 нікому з потерпілих не відшкодував заподіяну шкоду, ні перед ким не вибачився та не цікавився станом здоров`я потерпілих, також потерпілі вказують, що обвинувачений негативно характеризується по місцю проживання, постійно порушує громадський поряду та неодноразово в минулому керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вважають призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання занадто м`яким та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого.

Крім цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначають, не погоджуються з розміром стягнутої з ОСОБА_6 моральної шкоди на користь ОСОБА_7 , оскільки вважають такий розмір не відповідає глибині моральних страждань, заподіяних смертю сина. Також ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вважають неправомірним рішення суду в частині залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди, оскільки ОСОБА_8 заподіяна значна моральна шкода, а тому має право подавати цивільний позов і суд мав би розглянути заявлені позовні вимоги.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання змінити, призначивши йому більш м`яке покарання та застосувати вимоги ст.75 КК України. Також захисник ОСОБА_13 просить змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову та зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості.

Захисник на підтримання апеляційних вимог зазначає, що судом необґрунтовано у вироку суду зазначено, що неповнолітній потерпілій ОСОБА_14 були заподіяні в наслідок ДТП тяжкі тілесні ушкодження, які проявились в понівечення обличчя, оскільки така обставин на думку захисту не підтверджена доказами в кримінальному провадженні. Крім цього, захисник ОСОБА_9 вказує, що причиною ДТП була вибоїна на дорозі, яку водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості завчасно виявити і зупинити свій автомобіль чи безпечно її об`їхати.

Також, захисник ОСОБА_9 , вважає занадто суворим призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, при цьому зазначає, що суд першої інстанції не достатньо врахував повне визнання вини, щире каяття, молодий вік, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, скоїв необережний злочин, проживає без батька, який помер, має на утриманні молодшого брата ОСОБА_15 , який є інвалідом з дитинства, та малолітню сестру ОСОБА_16 , 2013 року народження, позитивні характеризуючи дані. Таким чином, сторона захисту наполягає на призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання із застосуванням вимог ст.75 КК України.

Крім цього, захисник ОСОБА_9 не погоджується з рішенням суду про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 150000 грн. моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 , так як вважає визначений розмір моральної шкоди не обґрунтованим та явно завищеним.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 21.07.2013 року близько 04 год. 00 хв. керуючи автомобілем «BMW 318» реєстраційний номер Республіки Польщі НОМЕР_1 та рухаючись ним вул. І.Франка у с. Лисовичі Стрийського району Львівської області у напрямку до с.Задеревач Стрийського району Львівської області, при проїзді її ділянки в районі будинку ОСОБА_17 , порушив вимоги Р 1 п.п.1.5, 1.10 в частині визначення термінів «безпечний інтервал», «безпечна швидкість», «небезпека для руху», «дорожні умови», «дорожня обстановка»; Р 2 п.п.2.3 б) та д), 2.9 а); Р 12 п.п.12.1, 12.4, 12.9 б); Р 13 п.п.13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він керуючи автомобілем у стані алкогольного сп`яніння (згідно висновку № 3069/13-Т судової токсикологічної експертизи від 25.09.2013 року, з якого вбачається, що у крові ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в кількості - 0,47%) та рухаючись ним із швидкістю 67-78 км/год., що є перевищенням максимально допустимої швидкості руху у межах населених пунктів у 60 км/год., проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості не врахував дорожню обстановку та стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вибрав безпечного бокового інтервалу до правого краю проїзної частини дороги, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду лівого переднього колеса автомобіля у вибоїну у проїзній частині дороги, подальшого його заносу та перекидання.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «BMW 318» реєстраційний номер Республіки Польщі НОМЕР_1 ОСОБА_18 згідно висновку № 128 судово-медичної експертизи від 02.08.2013 року отримав тілесні ушкодження у вигляді розтрощення кісток склепіння та основи черепа з ушкодженнями шкірних покривів голови та грубим руйнуванням речовини головного мозку, масивні ділянки осаднень передньої поверхні шиї, обличчя та голови в даному випадку описані тілесні ушкодження є несумісними з життям, тобто являються безпосередньою причиною смерті та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із її настанням та не виключено - з ДТП.

Окрім цього, неповнолітня пасажирка цього ж автомобіля ОСОБА_14 згідно висновку №355 судово-медичної експертизи від 29.07.2013 року отримала тілесні ушкодження, внаслідок яких у неї утворилось знівечення обличчя, що є непоправним, а тому згідно до примітки пункту 2.1.8. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року такі тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений підтримали вимоги поданої апеляційної скарги та навели аналогічні доводи, викладені в апеляційній скарзі, та заперечили проти апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 та цивільного позивача ОСОБА_8 .

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник підтримали власну апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого.

Апелянт - цивільний позивач ОСОБА_8 на засідання суду апеляційної інстанції не з`явилась та про причини неявки не повідомила.

Прокурор заперечив проти апеляційних скарг захисника обвинуваченого та потерпілого і цивільного позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні злочинного діяння, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим і в апеляційних скаргах потерпілого і цивільного позивача та захисника фактично не оспорюється.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд правильно врахував суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання та по місцю праці, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Також судом першої інстанції повною мірою було враховано думку потерпілого ОСОБА_7 про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 найсуворішої міри покарання.
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК Україниу межах встановлених у санкції статті, яке є необхідним й достатніми для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому, з врахуванням вищенаведеного, не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині призначення більш суворого покарання та захисника в частині призначення більш м`якого покарання обвинуваченому.

Згідно із положеннями ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 суд виходячи із засад розумності та справедливості, вірно врахував характер скоєного злочину, ступінь вини обвинуваченого, глибину страждань потерпілого, пов`язаних із втратою сина ОСОБА_18 , що призвело до порушення нормального усталеного способу його життя, та до погіршення стану його здоров`я, втратив можливість на моральну та матеріальну підтримку з його сторони в майбутньому.

Таким чином, колегія суддів вважає, необґрунтованими доводи апеляційних скарг захисника про зменшення задоволеного розміру відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_7 про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_8 , не будучи визнаною потерпілою у кримінальному провадженні, подала до суду першої інстанції спільно з потерпілим ОСОБА_7 позовну заяву про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 заподіяної злочином моральної шкоди.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 кримінальним правопорушенням було заподіяно моральну шкоду у зв`язку з втратою сина ОСОБА_18 , та вона подала цивільний позов до суду першої інстанції про стягнення із обвинуваченого на її користь заподіяну моральну шкоду, колегія суддів приходить до переконання про те, що ОСОБА_8 є цивільним позивачем у цьому кримінальному провадженні, а тому судом першої інстанції необґрунтовано ухвалено рішення про залишення без розгляду її позовних вимог про стягнення моральної шкоди з причин того, що ОСОБА_8 не була залучена потерпілою у кримінальному провадженні та не подала заяви про визнання її потерпілою до початку судового розгляду, у зв`язку з чим у неї відсутня цивільно-правова дієздатність і вона не вправі пред`явити цивільний позов.

Проте, під час апеляційного розгляду встановлено, що цивільний позивач ОСОБА_8 не була присутня під час судового засідання в суді першої інстанції та її інтереси під час судового розгляду ніхто не представляв. Також було встановлено, що від цивільного позивача ОСОБА_8 не надходило клопотання про розгляд її цивільного позову за її відсутності. Водночас встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнав пред`явлений до нього цивільний позов.

Відповідно до вимог ч.1 ст.326 КПК України якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею. Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача чи його представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов.

Отже, колегія суддів вважає, що цивільний позов ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно залишив без розгляду, проте причиною залишення цивільного позову без розгляду слід вважати неявку цивільного позивача ОСОБА_8 в судове засідання та відсутність клопотання цивільного позивача ОСОБА_8 про розгляд позову за її відсутності, а тому необхідно відмовити у задоволенні апеляційних вимог цивільного позивача ОСОБА_8 ..

Залишення цивільного позову ОСОБА_8 у кримінальному провадженні без розгляду не позбавляє її права звернутись до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_6 заподіяної моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду оскаржуваного вироку суду за апеляційними скаргами захисника, потерпілого і цивільного позивача не виявив істотних порушень кримінального процесуального та кримінального законів, які б тягнули за собою скасування або зміну вироку суду. З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.405, 407, 420, 426 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 і ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: