Справа №475/1545/14-к 22.04.2015 22.04.2015 22.04.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8
законного представника обвинуваченого ОСОБА_6

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.
Провадження № 11кп/784/266/15 Головуючий першої інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ч.2ст.15, ч.1ст.115 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.
На обґрунтування своїх вимог прокурор в апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд 1-ої інстанції помилково дійшов висновку, що умисел на вчинення злочину у обвинуваченого ОСОБА_6 був невизначений. Наполягає, що характер, послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених ОСОБА_6 , сила удару, локалізація поранення, механізм його спричинення у сукупності свідчать про те, що останній мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілої. На думку апелянта, та обставина, що ОСОБА_6 , повернувшись додому, намагався викликати медичну допомогу, не впливає на правову оцінку його дій, оскільки фактично з місця вчинення злочину він втік. Також, прокурор зауважує, що сам обвинувачений ОСОБА_6 вважав, що вбив потерпілу. Крім того, апелянт зазначає, що судом 1-ої інстанції порушено порядок розгляду кримінального провадження за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому діянні не визнав та заперечував, що мав намір на вбивство потерпілої. Також, дійшовши висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд 1-ої інстанції в мотивувальній частині вироку не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини та мотивів.

Судом 1-ої інстанції у вироку зазначено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 15.10.2014р. близько 15.00 год. разом зі своєю матір`ю ОСОБА_10 знаходилися в кімнати будинку, де вони проживають, по АДРЕСА_1 , де в ході розмови між ними виникла сварка через те, що син не допомагає матері по домогосподарству. В ході сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, потерпіла нанесла неповнолітньому сину удар долонею по обличчю, що розлютило ОСОБА_6 , який вибіг до веранди будинку, та, маючи умисел на позбавлення життя матері, взяв сокиру, повернувся до кімнати, де ОСОБА_10 стояла до нього боком та сідала на ліжко. В той момент, коли потерпіла повернулася до нього спиною, ОСОБА_6 , усвідомлюючи небезпечність нанесення ним тілесних ушкоджень і їх наслідки, наніс гострою частиною сокири удар ОСОБА_10 по голові, а саме: в тім`яно-потиличну область зліва, завдавши тяжке тілесне ушкодження, яке є небезпечним для життя.

Від удару потерпіла ОСОБА_10 впала на ліжко, а ОСОБА_6 , побачивши кров на ліжку та голові матері, злякався, вибіг з будинку і побіг із двору, не довівши свій умисел на позбавлення життя матері до кінця. При цьому ОСОБА_6 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було ним закінчено, з причин, які не залежали від його волі.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №569-М від 22.10.2014р. у ОСОБА_10 виявлена відкрита черепно-мозкова травма з переломом лівої скроневої та тім`яної кістки, рубленою раною тім`яно-потиличної області зліва, дані тілесні ушкодження до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності в момент заподіяння.

Аналізуючи докази, досліджені в судовому засіданні, суд 1-ої інстанції дійшов висновку, що дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 невірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як замах на вбивство. Дії ОСОБА_6 судом 1-ої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При цьому суд 1-ої інстанції досліджував докази у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, пославшись на визнанням обвинуваченим вини стосовно всіх фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково, просив оскаржуваний вирок скасувати з підстав істотних порушень кримінально процесуального закон, кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду 1-ої інстанції, обвинуваченого, його захисника та законного представника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, окрім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з визначенням місця, часу. способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення. форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Постановляючи вирок щодо ОСОБА_6 суд не дотримався зазначених вимог закону. Як убачається з мотивувальної частини вироку суд виклав у ній не формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, а лише зазначив, у чому органом досудового слідства обвинувачується ОСОБА_6 ..

Згідно оскаржуваного вироку суд 1-ої інстанції дійшов висновку, що обставини злочину, які прокурор вважав встановленими, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 з ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України.
Проте, суд 1-ої інстанції, змінюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, не зазначив обставин вчинення злочину, які він встановив під час судового слідства.
Крім того, суд, не зважаючи на показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував наявність в нього умислу на вбивство потерпілої, та позиції прокурора, який підтримував висунуте ОСОБА_6 обвинувачення в умисному вбивстві, провів судовий розгляд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд 1-ої інстанції при розгляді даного кримінального провадження допустив істотні порушення вимог кримінально процесуального закону, тобто, як зазначено у ч.1 ст. 412 КПК України, такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, з причин істотного порушення вимог кримінально процесуального закону судові рішення підлягає скасуванню. При цьому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити доводи прокурора щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 , оскільки це пов`язано з безпосереднім дослідженням доказів та їх оцінкою в суді 1-ої інстанції. Питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання вирішується при постановленні вироку в залежності від доведеності винуватості особи у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом 1-ої інстанції під час судового розгляду.

Згідно п. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді 1-ої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України. Однак, виходячи з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінально-процесуального кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності. А у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Виходячи з викладеного, оскільки судом 1-ої інстанції при розгляді справи порушені загальні засади кримінального провадження, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Під час нового розгляду суду 1-ої інстанції необхідно провести судовий розгляд згідно вимог кримінально процесуального закону та відповідно до встановленого прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на наведене доводи апеляційної скарги прокурора щодо істотного порушення судом 1-ої інстанції норм кримінального процесуального закону є слушними, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, ч.1 ст. 412, 415, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Доманівського району Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 04 лютого 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд в суді 1-ої інстанції.

Залишити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід тримання під вартою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча

Судді