Провадження № 1-кп/734/134/15 Справа № 734/1936/15-к
іменем України
03 серпня 2015 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Велика Благовіщенка Горностаївського району Херсонської області, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, курсанта 7 навчальної механізованої роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , військове звання - солдат, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
в с т а н о в и в:
1 квітня 2014 року солдат ОСОБА_5 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року та 27 жовтня 2014 року направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 226 від 27 жовтня 2014 року солдат ОСОБА_5 призначений на посаду курсанта 7 навчальної механізованої роти указаної військової частини та зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, а також відповідно до ст.ст. 2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
У відповідності до вимог ст. ст. 11, 16 і 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, повинен: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
У порушення вищевказаних вимог військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 приблизно о 16 годні 3 листопада 2014 року, умисно, з метою ухилення від військової служби, не одержавши дозволу відповідного начальника, самовільно залишив територію указаної військової частини і повернувся до її розташування 4 січня 2015 року. Під час самовільного залишення військової частини солдат ОСОБА_5 проводив час на власний розсуд за межами військової частини. При цьому, обов`язків військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини польова пошта НОМЕР_1 приховував. Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини солдат ОСОБА_5 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.
Таким чином, солдат ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 3 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць.
4 липня 2015 року між військовим прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності ст. 472 КПК України, у присутності захисника ОСОБА_4 . Згідно вказаної угоди військовий прокурор військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 3 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, підозрюваний ОСОБА_5 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України. За вказаною угодою підозрюваному ОСОБА_5 узгоджене покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та враховуючи рівень суспільної небезпечності вчиненого підозрюваним злочину, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, враховуючи засади гуманізму та виховної ролі кримінального судочинства, на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 рік. В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості. Підозрюваний ОСОБА_5 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 4 липня 2015 року про визнання винуватості між військовим прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_5 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позицію прокурора ОСОБА_3 , думку захисника ОСОБА_4 і пояснення підозрюваного ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 4 липня 2015 року про визнання винуватості, укладеної між військовим прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_5 , щодо призначення підозрюваному ОСОБА_5 узгодженого сторонами покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік. Крім того, відповідно до ст. 76 КК України необхідно зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
При призначенні покарання підозрюваному ОСОБА_5 суд враховує визнання вини і щире каяття у вперше вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові), активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (злочину), що має на утриманні двох малолітніх дітей, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , відсутні. При цьому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проживання, і вважає можливим призначити узгоджене сторонами кримінального провадження покарання.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд
з а с у д и в:
затвердити угоду від 4 липня 2015 року про визнання винуватості, укладену між військовим прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення у разі не подання апеляції. Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.
Суддя