Єдиний унікальний № 500/2494/15-к
Провадження № 1-кп/500/261/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
27 травня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,
розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000809, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кислиці Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, із середньою технічною освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:
28 березня 2015 року, приблизно о 16:30 годині, ОСОБА_4 , знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , маючи намір на спричинення зятеві ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, умисно, на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин, почав штовхати останнього, після чого ногою наніс йому удар в область щелепи, в результаті чого спричинив йому травму обличчя у вигляді закритого перелому лівої гілки нижньої щелепи в області суглобного відростку мозку із супроводженням закритої черепно-мозковою травмою у формі струсу головного мозку з наявністю забитої рани в області підборіддя, перелам нижньої щилипи з яких відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які потягнули розлад здоров`я потерпілого більше ніж на 21 день, а нші до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, пояснивши, що 28.03.2015 р. до них додому на мотоциклі приїхав потерпілий, що є його зятем, який хотів забрати до себе 3-річну дитину, але він не погодився віддавати дитину, оскільки за зовнішніми ознаками йому здалося, що той п`яний. Після цього, через деякий час його дружина за вказівкою доньки по телефону віддала дитину. А потім додому прийшла його донька, яка була заплакана, та сказала, що зустрічалася з потерпілим. Разом з донькою вони пішли додому до потерпілого з метою забрати дитину, але двері в будинок були зачиненими. Через вікно вони побачили, що потерпілий спав, а дитина сама гралася. Вони стукали у двері, потім покликали батька потерпілого. Коли ж потерпілий, приблизно о 16:00 год., відчинив двері, то між ними почалася сварка та боротьба, батько потерпілого та його донька їх розбороняли. Коли боротьба закінчилася, він збирався уходити, але потерпілий щось сказав йому, і він повернуся та наніс удар правою ногою у щелепу сидячого на дивані потерпілого, після чого вони з донькою та дитиною пішли звідти. Цивільний позов потерпілого в частині стягнення шкоди на лікування він визнає у повному обсязі на суму 4 563,72 грн., в частині ж стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн. не визнає взагалі.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 , дослідженням висновку судово-медичної експертизи, документів, що стосуються розміру цивільного позову, а також, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина в повному обсязі також підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_5 та даними висновку судово-медичної експертизи.

Так, потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений є батьком його дружини. 28.03.2015 р. він поїхав додому до своєї дружини, яка на той час та на теперішній час проживає у своїх батьків, для того, щоб забрати до себе додому свою дитину. Але обвинувачений відмовився віддавати йому дитину. Він подзвонив дружині, яка в свою чергу подзвонила своїй матері, яка і віддала йому дитину. Він з дитиною поїхав у магазин, купив їй подарунки, зустрів дружину, яка відмовилася з ними їхати до нього додому. Вдома вони з дитиною були приблизно в обідній час та дитина перша заснула, а він вже за нею. В той день він був тверезим, оскільки був за кермом. Коли ж обвинувачений з його дружиною стукали у вікно, то дитина прокинулася, після цього від стуку прокинувся і він. Коли ж відчинив двері, то на нього відразу ж накинулися, почалася боротьба з обвинуваченим, після якої останній завдав йому удар ногою у щелепу, що і привело до таких наслідків. На лікування він витратив кошти, які і просить стягнути з обвинуваченого. Він також зазнав і моральну шкоду, яка полягає у тому, що він тривалий час не міг належним чином харчуватися, та оцінює її в 10 000 грн., які також просить стягнути з обвинуваченого. Разом з цим потерпілий просив суд не позбавляти волі обвинуваченого, але наполіг на обвинуваченні, зазначивши, що примирення між ними з обвинуваченим неможливе.

Згідно даних висновку судово-медичної експертизи № 143 від 07.04.2015 р., ОСОБА_5 була завдана травма обличчя у вигляді закритого перелому лівої гілки нижньої щелепи в області суглобного відростку мозку із супроводженням закритої черепно-мозковою травмою у формі струсу головного мозку з наявністю забитої рани в області підборіддя, яка могла утворитися 28.03.2015 р. від дії тупого предмету, яким могли бути кулак, нога у взутті і т.п. Перелам нижньої щелепи відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості (строк загоєння більше 21 дня) розладу здоров`я. Струс головного мозку має швидкоплинні наслідки тривалістю більше шести, але менше 21 доби і тому відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, суд вважає, що досліджені судом докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що призначення більш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КК України, ніж обмеження волі, буде недостатнім, і тому з метою виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів йому необхідно призначити покарання саме у виді обмеження волі, але в нижніх межах санкції. Разом з тим, суд приходить до висновку, що в даному випадку таке покарання, як обмеження волі, буде достатнім, таке покарання повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності для призначення більш суворого виду покарання з числа передбачених за вчинений злочин.

Крім того, враховуючи зазначені обставини, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав вину та щиро розкаявся у вчиненні злочину, активно сприяв його розкриттю, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, те, що у ОСОБА_4 відсутні обставини, що обтяжують покарання, позицію потерпілого ОСОБА_5 , який просив суд не позбавляти волі обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе зі звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладанням обов`язку, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

При вирішенні цивільного позову, пред`явленого потерпілим ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 4 563,72 грн., в якості відшкодування завданої злочином майнової шкоди та 10 000 грн. в якості відшкодування завданої злочином моральної шкоди, суд керується положеннями ст. 1166 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а також положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України, у відповідності до яких моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, із вказаних норм права випливає, що шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_5 , повинен відшкодувати обвинувачений ОСОБА_4 , який вчинив злочин, в результаті якого і виникла у потерпілого майнова та моральна шкода, його вина повністю доведена вищенаведеними доказами, які були досліджені судом.

Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 умисно завдав потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило розлад здоров`я потерпілого більш як на 21 день, у зв`язку з чим потерпілим ОСОБА_5 були витрачені кошти на лікування. Потерпілим ОСОБА_5 на підтвердження витрат на лікування надані квитанції, а також довідка про необхідність проведення подальшого лікування, орієнтовна вартість якого складає 1 500 грн., у зв`язку з чим, враховуючи вказані положення чинного законодавства, встановлені судом обставини провадження, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 в частині стягнення матеріальної шкоди, то позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі, тобто на суму 4 563,72 грн.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_5 , суд враховує характер злочину, глибину душевних страждань потерпілого, а також керується принципами розумності та справедливості, та вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 підлягає стягненню 5 000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, які потерпілий зазнав, у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, а також у душевних стражданнях, які потерпілий зазнав, у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього.

Таким чином, з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 підлягає стягненню 4 563,72 грн. в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди та 5 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, а всього 9 563,72 грн., в решті позову потерпілому ОСОБА_5 слід відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися. Клопотань про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили від прокурора не надійшло.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.

В силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок, що передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 27 травня 2015 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 9 563 (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят три) гривні 72 коп. в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В решті частини позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1