Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

23 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, раніше неодноразово судимого, останній раз 03 червня 2011 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого 03.06.2014 року по відбуттю строку покарання, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Цим же вироком суд вирішив питання щодо речових доказів.

Як встановлено вироком суду, 17 грудня 2014 року, близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, знаходячись в салоні маршрутного таксі № 485, що рухалось по проспекту Героїв Сталінграду, 7, в місті Києві, повторно, таємно викрав гаманець червоного кольору, вартістю 15 гривень, в якому знаходились кошти в сумі 500 гривень та банківські картки, заподіявши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 515 гривень. Після чого, з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, однак невдовзі був затриманий працівниками міліції.

Не погоджуючись із зазначеним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати вищевказаний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник обвинуваченого посилається на те, що вирок суду повинен бути скасований з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, через неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Навівши у скарзі показання допитаних в судовому засіданні осіб, а саме обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та обставини вирішення судом питання щодо обсягу і порядку дослідження доказів, захисник звертає увагу на те, що судовий розгляд проведено не в повному обсязі, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, а саме не були допитані свідки у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Також, до матеріалів кримінального провадження не долучено протокол допиту потерпілої ОСОБА_8 , що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст. 91 КПК України.

Отже, як вважає сторона захисту, судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки: під час судового розгляду суд відмовив стороні захисту у допиті свідків, чим порушив вимоги ст. 7 КПК України; судом не встановлено достатньо доказів, які б підтвердили, що в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України; висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду (в частині показань свідка ОСОБА_9 ); судом порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме порушено право на справедливий суд, оскільки судовий розгляд проведено поверхово, без встановлення об`єктивної істини по справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування судового рішення щодо ОСОБА_7 , оскільки воно ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та дотриманням вимог щодо кримінального провадження, які передбачені КПК України.
Свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду та які суд оцінив у відповідності до вимог, передбачених ст. 94 КПК України.
При цьому, незважаючи на те, що під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнавав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і навіть підписав угоду про примирення між ним та потерпілою від 04 лютого 2015 року (а.с. 51-54), складену його захисником, в якій підтверджував визнання обвинувачення в обсязі пред`явленої йому підозри, а під час судового розгляду кримінального провадження, після того, як суд відмовив у затвердженні угоди про примирення, відмовився від визнання своєї вини та заявив про те, що не має ніякого відношення до викрадення гаманця потерпілої та не вчиняв цього злочину, вина ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, які суд першої інстанції визнав доведеними, повністю підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні та які не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності.
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано послався у вироку, як на докази вини обвинуваченого, на показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також на протокол огляду місця події від 17 грудня 2014 року, в якому містяться дані про виявлення та вилучення у ОСОБА_7 , в присутності понятих, гаманця червоного кольору, з грошима в сумі 500 грн., дисконтними картками та квитанціями про сплату платежів, які належали потерпілій ОСОБА_8 .
Більш того, не визнаючи своєї вини у вчиненні крадіжки, сам ОСОБА_7 , не заперечував того факту, що вранці 17 грудня 2014 року, коли у потерпілої було викрадено гаманець, він знаходився в салоні маршрутного таксі № 485, де на підлозі помітив гаманець, який взяв собі та вийшов на першій зупинці, після чого був затриманий працівниками міліції.
Даючи оцінку наведеним вище доказам, суд першої інстанції мотивовано визнав показання обвинуваченого такими, що не відповідають дійсності та були надані з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також дійшов обґрунтованого висновку про те, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 повністю спростовуються іншими доказами, наведеними у вироку, які суд визнав об`єктивними, послідовними та такими, що відповідають встановленим обставинам кримінального правопорушення.
Посилання захисника у скарзі на неповноту судового розгляду, яка полягає у тому, що суд не допитав двох свідків обвинувачення ( ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ), а також не долучив до матеріалів кримінального провадження протокол допиту потерпілої ОСОБА_8 , не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду, оскільки зазначені вище особи були свідками обвинувачення, а прокурор, як сторона обвинувачення, на яку покладається обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, не наполягав на їх виклику та допиту в судовому засіданні.
Що ж стосується не долучення до матеріалів кримінального провадження протоколу допиту потерпілої ОСОБА_8 , то посилання на це захисника у скарзі взагалі є безпідставним, оскільки потерпіла була безпосередньо допитана в судовому засіданні 05.05.2015 року. При цьому, згідно журналу судового засідання, а ні під час допиту потерпілої, а ні під час з`ясування питання про бажання доповнити судовий розгляд, захисник не заявляв клопотання про витребування та оголошення в судовому засіданні показань потерпілої ОСОБА_8 , які вона давала під час досудового розслідування.
У зв`язку з цим, дотримуючись принципу змагальності сторін, який закріплений в ст. 22 КПК України та який передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій засобами, передбаченими цим Кодексом, суд першої інстанції не міг і не повинен був, за власною ініціативою, вимагати та досліджувати в судовому засіданні будь-які докази.
Доводи скарги захисника про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону також нічим не підтверджені, оскільки в апеляційній скарзі не наведено жодного порушення, яке б, відповідно до вимог, передбачених ст.ст. 412, 415 КПК України, могло бути визнане істотним та служити підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Тим більше, що перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачений ч. 1 ст. 415 КПК України, є вичерпним, а тому відсутність в апеляційній скарзі захисника посилання хоча б на одну із передбачених законом підстав для прийняття такого рішення, не дозволяє суду апеляційної інстанції задовольнити таку скаргу через її безпідставність та не відповідність вимогам закону.
Призначаючи ОСОБА_7 міру покарання за вчинений злочин, суд першої інстанції, у відповідності до вимого ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також наявність обставини рецидив злочину, яка обтяжує покарання та відсутність обставин, які його пом`якшують.
З огляду на це, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, відсутність претензій з боку потерпілої, стан його здоров`я, те, що він раніше судимий за аналогічні злочини, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, не працює, характеризується формально позитивно, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Оскільки суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для того, щоб не погодитися з цим висновком.
За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду, за яким ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України, законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому цей вирок повинен бути залишеним без змін, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 без задоволення, оскільки вона не містить в собі передбачених законом підстав для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

у х в а л и л а:

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/1183/2015

Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_13

Доповідач - суддя ОСОБА_1