У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Верещак В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Мороза М.А.,

за участю прокурора

Саленка І.В.

розглянула
у судовому засіданні 12 червня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Полтавської області на постановлені
щодо ОСОБА_1 судові рішення.

Вироком Карлівського районного суду Полтавської
області від 19 серпня 2005 року
засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, не судимого,

- за ч.
2 ст. 364 КК України із застосуванням
ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати
посади, пов'язані з керівною діяльністю, на 1 рік, а на підставі ст. 75 КК
України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком 1 рік.

За ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366 КК
України ОСОБА_1 звільнено від покарання
на підставі п. “б” ст. 1 Закону України “Про амністію” від 31 травня 2005 року.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 жовтня 2005 року вирок
залишено без змін.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, працюючи
директором сільськогосподарського ТОВ ім. Чапаєва й являючись службовою особою,
умисно, зловживаючи службовим становищем, в особистих інтересах та всупереч
інтересам служби, умисно з метою службового підроблення, у лютому 2003 року
склав фіктивну виписку з протоколу № 4 зборів засновників СТОВ ім. Чапаєва від 12 лютого 2003
року, яких проведено не було. При цьому він зазначив у протоколі
сільськогосподарську техніку на суму 162 900 грн. як належну СТОВ ім. Чапаєва,
хоча вона знаходилася у пайовому фонді і СТОВ ім. Чапаєва не належала, що дало
підстави незаконно отримати кредит та спричинило тяжкі наслідки у розмірі 158
014 грн. 86 коп.

Крім того, він, будучи службовою особою суб'єкта господарської діяльності,
діючи з умислом, направленим на вчинення шахрайства з фінансовими ресурсами, 20
лютого 2003 року надав неправдиву інформацію, яка містилася у зазначеній
виписці з протоколу, філії Карлівського відділення № 3182 ВАТ “Державний ощадний банк
України” із метою одержання кредиту, що завдало великої матеріальної шкоди на
суму 158 014 грн. 86 коп.

Крім того, директор СТОВ ім. Чапаєва ОСОБА_1 у період із лютого 2003 року
по березень 2004 року, умисно в особистих інтересах та всупереч інтересам
служби, зловживаючи службовим становищем та владою, реалізував майно СТОВ ім.
Чапаєва на суму 120 000 грн., яке згідно
договору застави від 20 лютого 2003 року між СТОВ ім. Чапаєва та ВАТ “Ощадбанк”
було передано в заставу, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом
інтересам ВАТ “Ощадбанк” та спричинило тяжкі наслідки у розмірі 158 014 грн. 86
коп.

У касаційному поданні прокурор ставить питання про скасування постановлених
судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд у зв'язку з
неправильним застосуванням кримінального закону. Зазначає, що чинним
законодавством не передбачено звільнення особи від покарання на підставі акту
амністії за один злочин з одночасним призначенням покарання за інший, якщо
особа вчинила злочини у їх сукупності. Посилається й на те, що при призначенні
ОСОБА_1 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади,
пов'язані з керівною діяльністю, суд не конкретизував характер тих посад та,
звільняючи його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК
України, не зазначив, що звільняє його від відбування основного покарання.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, міркування прокурора,
який підтримав доводи подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з чинним законодавством амністія є
повне або часткове звільнення від кримінальної відповідальності й покарання певної категорії
осіб, винних у вчиненні злочину. Звільнення особи від покарання у зв'язку з
амністією за один злочин з одночасним призначенням покарання за інший законом
не передбачено.

Однак суд засудив ОСОБА_1 за ч. 2 ст.
364 КК України та звільнив за цією
статтею закону від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, одночасно звільнивши його
від покарання на підставі п. “б” ст. 1 Закону України “Про амністію” від 31
травня 2005 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366
КК України.

Відповідно до вимог ст. 55 КК України та роз'яснень ч. 3 п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року “Про практику призначення судами
кримінального покарання” рішення суду про позбавлення права обіймати певні
посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в
резолютивній частин вироку.

Проте, суд на порушення цих вимог закону
призначив ОСОБА_1 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади,
пов'язані з керівною діяльністю, не конкретизувавши правову заборону і не
зазначивши точно характер посад, права обіймати які він позбавляє засудженого.

Крім того, згідно з п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року “Про практику призначення
судами кримінального покарання” при звільненні особи від відбування покарання з
випробуванням додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд
зазначає в резолютивній частині вироку.

Але суд, звільняючи ОСОБА_1 від відбування
покарання з випробуванням, у резолютивній частині вироку не зазначив, що
звільняє його від відбування основного покарання.

З огляду на викладені обставини колегія
суддів вважає, що судові рішення щодо ОСОБА_1 слід скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону при призначенні засудженому покарання.

При новому розгляді справи слід врахувати наведене у
даній ухвалі, перевірити доводи, викладені у касаційному поданні прокурора, і за умови підтвердження обсягу обвинувачення, в якому ОСОБА_1
визнано винним за даним вироком, прийняти рішення,
яке б відповідало вимогам кримінального
закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и
л а :

касаційне подання заступника прокурора Полтавської
області задовольнити.

Вирок Карлівського районного суду Полтавської
області від 19 серпня 2005 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 жовтня 2005 року щодо ОСОБА_1
скасувати й направити справу на новий судовий розгляд.

С у д д і :

Верещак
В.М. Гошовська
Т.В. Мороз М.А.