1Справа № 335/4196/15-к 1-кп/335/323/2015
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 липня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
19 лютого 2014 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України засуджено до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбуття покарання з випробувальним терміном на 2 роки;
14 травня 2015 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України засуджено до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України призначено остаточну міру покарання шляхом часткового приєднання до призначеного йому новим вироком покарання не відбутої частини покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2014 року за ст. ст. 185 ч. 3, 75, 76 КК України у виді 4 років позбавлення волі, і остаточно призначити йому покарання у вигляді 4 років 1 місяці позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 16 червня 2015 року,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального Кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин проти власності за наступних обставин. Так, приблизно на початку грудня 2014 року, ОСОБА_5 , який тимчасово разом з ОСОБА_4 мешкав за адресою: АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що ОСОБА_4 була відсутня за місцем проживання, шляхом вільного доступу, таємно викрав з шафи вказаної квартири золоті прикраси, які належать ОСОБА_4 , а саме: золоту каблучку вагою 2,19 грам, 585 проби, вартістю 3 085,00 гривень; золоту каблучку вагою 2,62 грам, 585 проби, вартістю 3 430,00 гривень; золоту каблучку вагою 1,18 грам, 585 проби, вартістю 1 135,00 гривень; золотий браслет вагою 2,91 грам, вартістю 4 350,00 гривень, чим своїми умисними діями спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальні збитки у загальному розмірі 11 999,00 гривень.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 визнав себе винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, щиро покаявся у скоєному, підтвердив вчинення кримінального правопорушення при викладених вище обставинах, та пояснив, що він тимчасово проживав разом з ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_4 . На початку грудня 2014 року, скориставшись тим, що у квартирі нікого крім нього не було, таємно викрав з шафи вказаної квартири золоті прикраси, які належать ОСОБА_4 , а саме три золоті каблучки та один золотий браслет, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_4 на загальну суму 11 999,00 гривень.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку, провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого і потерпілої та дослідженням даних про особу обвинуваченого.
За таких обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до категорії середньої тяжкості, потерпіла має до нього претензії матеріального характеру, однак на суворому покаранні не наполягала, крім того, обвинувачений за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку в КУ «ОКПЛ» та КУ «ЗОНД» не перебуває, частково відшкодував матеріальнв збитки, завдані злочином. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів.
З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого, негативного ставлення до скоєного, та того, що обвинувачений на шлях виправлення не став, суд приходить до висновку, що доцільним та необхідним для виправлення обвинуваченого та для попередження скоєння інших злочинів є покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне призначити покарання у вигляді позбавлення волі.
Беручи до уваги, що ОСОБА_5 вчинив злочини до постановлення вироку Пологівським районним судом Запорізької області від 14 травня 2015 року, яким він засуджений за ч. 2 ст. 185, 71 ч.1 КК України до 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, покарання за даним вироком слід призначати на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, і в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів зарахувати відбуте частково у вигляді позбавлення волі строком на два роки і шість місяців покарання за попереднім вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року.
Враховуючи доведену обґрунтованість висунутої обвинуваченому підозри у вчиненні злочинів, обраний судом вид покарання, достатність підстав вважати, що ОСОБА_5 може ухилитися від виконання процесуальних рішень суду (ризик переховування), суд вважає за необхідне залишити в порядку ст. 377 КПК України до набрання вироком законної сили обраний щодо нього раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою без змін, оскільки, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 5999 гривень, заподіяного в результаті злочинних дій, на підставі ч. 1 ст. 61, ч. 4 ст. 174 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України підлягає задоволенню в повному обсязі, як визнаний обвинувачуваним.
Запобіжний захід ОСОБА_5 за даним кримінальним провадженням не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів, в строк покарання призначеного за даним вироком у вигляді позбавлення волі строком на два роки зарахувати частково відбуте у вигляді позбавлення волі строком на два роки і шість місяців покарання за попереднім вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 14 травня 2015 року та остаточно ОСОБА_5 призначити покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання, тобто з 18 червня 2015 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_5 залишити у вигляді тримання під вартою.
Речові докази по справі 4 бірки на золоті вироби повернути за належністю потерпілій ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином грошові кошти у розмірі 5 999 (пьять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженому в той же строк з моменту отримання копії вироку.
Суддя: ОСОБА_1