Справа № 359/2882/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/677/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 08.07.2015

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

при секретарі ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000009 від 03.01.2013 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_9 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу змінено з домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь Державного бюджету України 97,8 грн. судових витрат.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 31 грудня 2012 року, о 23 год 30 хв., перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, які були викликані відразою до дружини потерпілої ОСОБА_10 , внаслідок тривалого вживання нею спиртних напоїв, коли остання, втративши рівновагу, впала на підлогу, умисно наніс їй численні удари ногою по голові, грудній клітині, спині, плечах, сідницях, руках та ногах. Після цього допоміг ОСОБА_10 піднятися та відвів її у спальну кімнату, а коли вона почала кричати, вимагаючи пригостити її горілкою, повторно наніс їй численні удари руками по обличчю, шиї, руках, грудній клітині та плечах.

Згідно Акту судово-медичного дослідження №2 від 28.01.2013, висновків експерта №3/2 від 28.01.2013, №76/к від 05.11.2013, №18/к від 16.03.2015 ОСОБА_10 отримала множинні синці із забоями м`яких тканин обличчя, шиї, передньої поверхні грудної клітки справа та зліва, передньої поверхні черевної стінки, спини, верхніх та нижніх кінцівок, забійну рану нижньої губи, перелом XI ребра зліва по лопатковій лінії. Всі ці тілесні ушкодження в сукупності призвели до масивної крововтрати, шоку і при житті потерпілої відносились до тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечні для життя в момент заподіяння.

В апеляції обвинувачений ОСОБА_6 просив скасувати вирок у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, та ухвалити новий виправдувальний. В обґрунтування своїх вимог стверджує, що оскаржуваний вирок ґрунтується на доказах, які не підтверджують беззаперечність його вини у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що потерпіла тривалий час зловживала спиртними напоями та, будучи в стані алкогольного сп`яніння, неодноразово падала та отримувала тілесні ушкодження. Пояснив, що перебуваючи в стані нервової напруги внаслідок тривалого зловживання потерпілою ОСОБА_10 спиртними напоями, наніс їй близько восьми ударів ногою, з метою привести до тями, коли та сама впала на кухні, та 8 слабких ударів кулаком по тим же частинам тіла в спальні, після чого остання весь день 01.01.2013 ще була жива, а ввечері 02.01.2013 він виявив її померлою.

На думку ОСОБА_6 , висновки судово-медичнх експертиз не відповідають дійсності, а зроблені в них висновки щодо часу настання смерті та її причин є помилковими. Обвинувачений наполягає на тому, що потерпіла до вечора 02.01.2013 була жива, а її смерть настала не від нанесених тілесних ушкоджень, а від алкогольної інтоксикації разом з нервовим та фізичним виснаженням.

Апелянт також звертає увагу на те, що місцевий суд невірно встановив дані щодо його особи, зокрема, що його прізвище ОСОБА_11 , а не ОСОБА_12 .

Прокурор у своїй апеляції просив вирок змінити у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що судом, всупереч вимог ч.1 ст.378 КПК України, не було вирішено питання про необхідність влаштування неповнолітньої ОСОБА_13 та непрацездатного ОСОБА_14 або встановлення над ними опіки чи піклування.

Крім того, стверджує, що судом було допущено помилку в анкетних даних обвинуваченого. Так, згідно паспортних даних, його прізвище ОСОБА_11 , а не ОСОБА_12 , як вказано у вироку.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, апеляцію прокурора підтримали частково, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив задовольнити свою апеляцію, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Винність обвинуваченого ОСОБА_6 в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 матеріалами справи доведена.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_6 , своєї вини, та обставина, що 31 грудня 2012 року близько 23 год. 30 мало місце нанесення обвинуваченим потерпілій численних ударів ногою по голові, грудній клітині, спині, плечах, сідницях, руках та ногах, які призвели до її смерті, підтверджується показами ОСОБА_6 , який в судовому засіданні показав, що дійсно, в ніч на 01 січня 2013 року, по місцю свого проживання, з метою привести свою дружину ОСОБА_10 , в нормальний, після зловживання нею алкогольними напоями стан, наніс їй вісім слабких ударів ногами по правому боку, плечам, животу та грудній клітині. Після того, як потерпіла сама впала на кухні, наніс їй ще 8 слабких ударів кулаком по тим же частинам тіла вже в спальні, куди відвів останню після перших ударів.

Той факт, що смерть ОСОБА_10 настала від нанесеного їй комплексу тілесних ушкоджень, підтверджується актом судово-медичного дослідження № 2 від 28.01.2013 (а.с.56-57), висновком експерта № 3/2 від 28.01.2013 (а.с.58), висновком комісійної судово-медичної експертизи № 76/к від 05.11.2013 (а.с.59-72) та висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 18/к від 16.03.2015 (а.с.75-87), відповідно до яких потерпіла отримала множинні синці із забоями м`яких тканин обличчя, шиї, передньої поверхні грудної клітки справа та зліва, передньої поверхні черевної стінки, спини, верхніх та нижніх кінцівок, забійну рану нижньої губи, перелом XI ребра зліва по лопатковій лінії, які були нанесені в коротких проміжок часу та в сукупності призвели до масивної крововтрати, шоку і при житті потерпілої відносились до тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечні для життя в момент заподіяння.

Всі виявлені на трупі ОСОБА_10 тілесні ушкодження були спричинені тупими предметами у приблизний строк за 30 хвилин 1 година до моменту настання смерті потерпілої та не могли утворитись при падінні останньої з висоти власного зросту. При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупу ОСОБА_10 спирти не виявлені.

Посилання апелянта на те, що смерть потерпілої настала не від нанесених тілесних ушкоджень, а від алкогольної інтоксикації разом з нервовим та фізичним виснаженням, спростовуються вищезазначеними висновками експертиз та іншими доказами.

Покази обвинуваченого щодо кількості нанесених ударів, не узгоджуються з висновками експертиз, згідно яких кількість нанесених постраждалій травматичних дій (ударів) та відповідно кількість виявлених ушкоджень є значно більшою, ніж про це зазначає ОСОБА_6 , а тому апеляційний суд їх відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи.

Оцінюючи проведені в ході досудового слідства експертизи, апеляційний суд вважає їх належними та допустимими доказами у справі, та не знаходить підстав ставити під сумнів їх висновки. Відтак, клопотання обвинуваченого про проведення повторної судово-медичної експертизи, підлягає відхиленню.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що смерть потерпілої насправді настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не 01 січня 2013 року перевірялись судом в процесі розгляду справи, проте свого підтвердження не знайшли.
Виходячи з усіх обставин вчиненого злочину та враховуючи характер нанесених ОСОБА_6 ушкоджень, їх локалізацію і численність, колегія суддів приходить до висновку, що він діяв з прямим умислом на спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечні для життя в момент заподіяння, в результаті чого настала смерть останньої.
Згідно акту амбулаторної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №66 від 20.02.2014 ОСОБА_6 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, тому він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання у нього не виявлено (а.с.88-89).

Приведені докази, якими суд обґрунтував свій висновок про винність ОСОБА_6 у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої є належними, допустимими, достатніми і достовірними, вони, по головним та суттєвим обставинам узгоджуються та взаємостверджуються між собою, підтверджують скоєне, викривають злочинні дії обвинуваченого та спростовують захисну позицію останнього про те, що він не винен у настанні смерті потерпілої.

При призначенні покарання ОСОБА_6 були дотримані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України. Так судом, враховано характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, ступінь його тяжкості, який відноситься до тяжких, особу обвинуваченого, який раніше не судимий (а.с. 98), за місцем проживання характеризується посередньо (а.с. 100), пом`якшуючу обставину наявність малолітньої дитини (а.с.99), та відсутність обтяжуючих обставин. Призначене покарання є співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, під час перевірки колегією суддів доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , допущених судом першої інстанції порушень кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження, які були б підставою для скасування вироку, не встановлено.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи апелянтів щодо допущеної судом помилки відносно анкетних даних обвинуваченого. Так, згідно паспорту (а.с.93-94), прізвище обвинуваченого ОСОБА_11 , а не ОСОБА_12 , як про це зазначено у вироку.

Обгрунтованими, на думку колегії суддів є доводи прокурора про недотримання місцевим судом вимог ч.1 ст.378 КПК України в частині залишення без вирішення питання щодо влаштування неповнолітньої доньки обвинуваченого.

Так, відповідно до ч.1 ст.378 КПК України, за наявності в обвинуваченого неповнолітніх дітей, які залишилися без нагляду та непрацездатних батьків, суд зобов`язаний одночасно з ухваленням вироку, порушити окремою ухвалою питання перед службою в справах дітей або відповідним органом опіки та піклування, органом соціального захисту населення про необхідність влаштування цих неповнолітніх, непрацездатних або встановлення над ними опіки чи піклування.

Судом першої інстанції вказані вимоги кримінального процесуального закону дотримані не були.

Як вбачається з матеріалів справи, на утриманні ОСОБА_6 перебуває неповнолітня донька ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка навчається в спеціальній школі-інтернаті I-II ступенів №7 міста Києва (а.с.99) проте під час ухвалення вироку, суд не вирішив питання про необхідність її влаштування або встановлення над нею опіки чи піклування.

Доводи прокурора про необхідність влаштування непрацездатного батька обвинуваченого ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_4 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність зміни вироку в частині виправлення анкетних даних обвинуваченого та постановлення окремої ухвали, якою порушити питання про влаштування неповнолітньої ОСОБА_13 або встановлення над нею опіки чи піклування.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Вважати обвинуваченим за цим вироком не ОСОБА_6 , а ОСОБА_6 .
Постановити окрему ухвалу, якою порушити питання перед відповідними органами про необхідність влаштування неповнолітньої ОСОБА_13 .

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді:
_____________ ____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:
Cуддя Апеляційного суду
Київської області ОСОБА_2