Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Жука В.Г. і Пошви Б.М.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві
12 квітня 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого
ОСОБА_1 та його захисника - адвоката ОСОБА_2 на вирок Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2005 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

судимого 11 квітня 2001 року за ч. 1 ст. 296 КК України

2001 р. і ч. 3 ст. 101, 42 КК України 1960 р.

на шість років шість місяців позбавлення волі, звільненого

19 лютого 2004 року умовно-достроково

на один рік десять місяців 27 днів,

за ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі, на підставі ст.
71 КК України за сукупністю вироків остаточно йому призначено чотири роки шість
місяців позбавлення волі.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1.670 грн. на відшкодування матеріальної
та 5.000 грн. - моральної шкоди,

установила:

Суд
визнав ОСОБА_1 винуватим у тому, що він 11 липня 2004 року у стані сп'яніння за
попередньою змовою з невстановленою слідством особою на вул. Янтарній у м.
Дніпропетровську, застосовуючи до ОСОБА_3 насильство, яке не є небезпечним для
її життя і здоров'я,
заволоділи мобільний телефон “Самсунг Х-100” зі стартовим пакетом і чохлом та
золотими прикрасами на суму 1.670 грн.

Ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 березня 2006 року вирок залишено без зміни.

У касаційній
скарзі засуджений ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення. Твердить, що
злочину не вчиняв, всі докази у справі є сфальсифікованими, його обмовила
потерпіла та свідки. Звертає увагу на порушення норм КПК України, допущені як
органами досудового слідства, так і судом.

Захисник -
адвокат ОСОБА_2 ставить питання про скасування вироку й ухвали щодо ОСОБА_1 і
направлення справи на додаткове розслідування. Також твердить, що його
підзахисний не причетний до інкримінованого йому злочину. В основу вироку суд
поклав неправдиві показання засудженого, якими той обмовив себе внаслідок
застосування недозволених методів слідства, інші ж докази, які могли істотно
вплинути на правильність його висновку, до уваги не взяв.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не
підлягають задоволенню.

Винуватість
ОСОБА_1 у
відкритому викраденні чужого майна, вчиненому за викладених у вироку обставин,
матеріалами справи доведена.

Сам
засуджений на досудовому слідстві, у тому числі в ході очної ставки з
потерпілою, визнаючи свою вину, детально розповідав про обставини пограбування
ним разом з іншою особою потерпілої ОСОБА_3

Як
убачається з показань потерпілої ОСОБА_3, 11 липня 2004 року двоє осіб, одним з
яких був саме ОСОБА_1, наздогнали її, збили з ніг і, наносячи удари по тулубу
та здавлюючи шию, видерли з рук мобільний телефон, зірвали золотий ланцюжок з
хрестиком і втекли. Аналогічними були показання потерпілої на очній ставці із засудженим
та в ході відтворення обстановки і обставин події з її участю.

Крім того,
показання потерпілої збігаються з показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, які змістовно наведені у вироку, підтверджуються вони й тими даними,
які містяться у висновку судово-медичної експертизи про виявлення у ОСОБА_3
тілесних ушкоджень, походження яких можливе в час і за обставин, про які
повідомила потерпіла.

Суд дослідив всі
докази у справі в їхній сукупності та дійшов обгрунтованого висновку про
вчинення ОСОБА_1 злочинних
дій, які за своїми ознаками утворюють склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186
КК України.

Покарання ОСОБА_1
призначено у відповідності з вимогами закону, воно є необхідним і достатнім для
його виправлення і попередження нових злочинів.

Будь-яких даних
про упередженість органу досудового слідства чи суду, порушення ними норм КПК
України, які були б підставою для зміни чи скасування вироку, не встановлено.
Доводи, наведені у касаційних скаргах засудженого і захисника, про застосування
до ОСОБА_1 недозволених методів ведення слідства були предметом перевірок
судами обох інстанцій і не знайшли свого підтвердження.

Ураховуючи
наведене, колегія суддів не має підстав для призначення справи до касаційного
розгляду з обов'язковим повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України,
колегія суддів

ухвалила:

відмовити засудженому ОСОБА_1 та його захиснику -
адвокату ОСОБА_2 в
задоволенні касаційних скарг.

Судді:

Жук В.Г. Редька
А.І. Пошва
Б.М.