У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.

суддів

Скотаря А.М., Заголдного В.В.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 1 лютого 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами
засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 6 червня 2005 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,

раніше
не судимого, -

засуджено:

- за ч. 2 ст.
187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі з
конфіскацією майна;

- за ч. 3 ст.
289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 7 років позбавлення волі з
конфіскацією майна.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 остаточно визначено 7
років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження,

раніше
не судимого, -

засуджено:

- за ч. 2 ст.
187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 3 ст.
289 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_2 остаточно визначено
10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
солідарно на користь ОСОБА_3 10025 грн., ОСОБА_4 7861 грн. 71 коп.

Ухвалою
Апеляційного суду Київської області від 31 серпня 2005 року вирок щодо ОСОБА_1
та ОСОБА_2 залишено без зміни.

ОСОБА_1
та ОСОБА_2 визнані винними у тому, що вони, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, за попередньою змовою між собою, 28 січня 2004 року, після опівночі,
в с. Сошників Бориспільського району Київської області, незаконно заволоділи
автомобілем ОСОБА_4 ВАЗ ІНФОРМАЦІЯ_3, державний номер НОМЕР_1 вартістю 7861
грн. 71 коп., застосовуючи до ОСОБА_3, який керував зазначеним автомобілем за
дорученням, насильство, небезпечне для життя та здоров'я потерпілого.

Після
цього, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за попередньою змовою між собою вчинили напад на
ОСОБА_3 з метою заволодіння його майном, поєднаний з насильством небезпечним
для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, заволодівши 25 грн.
потерпілого.

Під час
вчинення злочинних дій засудженими, ОСОБА_3 були заподіявши легкі тілесні
ушкодження з короткочасним розладом здоров'я.

Керуючи
зазначеним автомобілем, засуджені вчинили ДТП, внаслідок чого автомобіль став
повністю непридатним для експлуатації.

У
касаційних скаргах:

- засуджений
ОСОБА_1 зазначає, що справу стосовно нього сфабриковано, до нього були
застосовані недозволені методи ведення слідства, внаслідок чого він обмовив
себе, та інші порушення кримінально-процесуального закону при проведенні
слідчих дій і розгляді справи в суді, вказує, що змови з ОСОБА_2 на вчинення
злочинів не мав, нічим не підтверджено застосування щодо потерпілого гумового
кийка та наявність у того 25 грн. Вказує на відсутність доказів вчинення
розбійного нападу та його причетності до заволодіння автомобілем. Крім того,
посилається на порушення ст. 375 КПК України при постановленні нового вироку.
Просить вирок щодо нього скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд;

- засуджений
ОСОБА_2 посилається на неврахування судом обставин, які пом'якшують покарання,
стверджує, що ініціатором злочину був ОСОБА_1 і вони були тверезими,
посилається на необхідність приведення у відповідність з новим законом його
засудження за ч. 3 ст. 289 КК України, кається у вчинених злочинах та просить
вирок щодо нього змінити, пом'якшивши покарання та застосувавши ст. 69 КК
України.

Заслухавши
доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновки
суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні злочинів за
обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних у справі доказах,
зокрема, послідовних та детальних показаннях потерпілого ОСОБА_3 про обставини
вчинення засудженими розбійного нападу на нього та заволодіння транспортним
засобом, які повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Крім того, винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується
даними протоколів огляду місця події, огляду автомобіля, коли на передньому
сидінні був знайдений гумовий кийок, даними висновків судово-криміналістичної
та судово-медичної експертиз. Відповідно до останньої, ОСОБА_3 були заподіяні
легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, які
відповідно до закону визнані насильством, небезпечним для життя та здоров'я
потерпілого.

Тому
доводи у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1 про необґрунтованість його
засудження, є безпідставними. Крім інших доказів вони спростовуються
показаннями потерпілого ОСОБА_3, який показав, що під час вчинення щодо нього
злочинів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 били його ногами та гумовим кийком, дії останніх
були спільними та узгодженими між собою. Крім того, під час побиття один із
засуджених запитав, де знаходяться гроші, якими в подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_2
заволоділи.

Посилання
у скаргах засуджених на відсутність доказів їх перебування в стані алкогольного
сп'яніння спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_6

Аналіз
усіх доказів дає підстави колегії суддів зробити висновок про правильність
кваліфікації дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України.

Твердження
у скарзі засудженого ОСОБА_2 про необхідність приведення вироку в частині його
засудження за ч. 3 ст. 289 КК України у відповідність з новим Законом є
безпідставними, оскільки призначене йому за цією статтею покарання не перевищує
санкції зазначеної частини статті Кримінального кодексу України зі змінами,
внесеними 22 вересня 2005 року.

ОСОБА_1
та ОСОБА_2 призначено покарання з додержанням вимог ст. 65 КК України, з
урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про особу винних та
обставин, які пом'якшують та обтяжують покарання. Воно є необхідним і достатнім
для виправлення засуджених та попередження нових злочинів, підстав для пом'якшення
покарання колегія суддів не вбачає.

Доводи
у скарзі засудженого ОСОБА_1 про застосування щодо нього недозволених методів
ведення слідства були предметом прокурорської перевірки, за результатами якої
винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи.

Посилання
у його скарзі про порушення судом вимог ст. 375 КПК України також є
безпідставними, оскільки відповідно до зазначеної статті, якщо при додатковому
розслідуванні справи встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжкий злочин
або що обсяг обвинувачення збільшився, при винесенні обвинувального вироку суд
може застосувати закон про більш тяжкий злочин і посилити покарання в
порівнянні з першим вироком.

Істотних
порушень вимог кримінально-процесуального закону України, які тягли б за собою
зміну чи скасування вироку та ухвали, не виявлено.

На
підставі наведеного, керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів -

у х в а
л и л а :

У
задоволенні касаційних скарг засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

С у д д
і :

Коновалов
В.М. Скотарь
А.М. Заголдний
В.В.