У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Ковтюк Є.І., Федченка О.С.,

за участю прокурора

Морозової С.Ю.,

захисника

ОСОБА_1,

розглянула у судовому засіданні у м. Києві 9 грудня 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника прокурора Донецької області на вирок
Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 2 липня 2007 року.

Вказаним вироком

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина

України, не судимого в силу ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 2 років виправних робіт з
утриманням до бюджету держави 20 % заробітку щомісячно.

Шляхом заліку часу перебування під
вартою ОСОБА_2 остаточно призначено покарання у виді 1 року 3 місяців 12 днів
виправних робіт з утриманням до бюджету держави 20 % заробітку.

ОСОБА_2. визнаний винним і засуджений за те, що 14 серпня 2006 року, близько 10
години, він, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, підозрюючи у крадіжці
належного йому майна ОСОБА_3, наніс останньому удар рукою в обличчя та ногою в
область правої сідниці, а потім ножем в область грудної клітини справа,
спричинивши потерпілому проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з
ушкодженням правої легені, внаслідок чого ОСОБА_3 помер.

У апеляційному порядку справа не
переглядалась.

У
касаційному поданні прокурор просить вирок суду скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд у зв'язку з порушенням кримінально-процесуального
закону, неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю
призначеного покарання тяжкості злочину внаслідок його м'якості. Прокурор
вказує на порушення вимог ст. 277 КПК України під час судового розгляду справи,
неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_2., який вчинив умисне вбивство ОСОБА_3, та
немотивоване застосування судом ст. 69 КК України і призначення занадто м'якого
покарання.

Заслухавши доповідача, думку
прокурора, яка підтримала касаційне подання, думку захисника, який касаційне
подання не підтримав, просив залишити вирок в силі, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що
воно підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи,
як органом досудового слідства, так і судом були допущенні порушення вимог ст.
277 КПК України.

Згідно з ч. 3 вказаної статті
кримінально-процесуального закону, прийшовши до переконання, що пред'явлене особі обвинувачення потрібно змінити, прокурор
виносить постанову, у якій формулює нове обвинувачення та викладає мотиви
прийнятого рішення. Прокурор оголошує постанову і вручає її копії підсудному,
його захиснику і законному представнику,
потерпілому, позивачу, відповідачу і їх представникам.

З пред'явленого ОСОБА_2 обвинувачення, зміненого державним
обвинувачем у суді, убачається, що прокурор у порушення вимог ст. 277 КПК
України не навів мотивів прийнятого рішення, а лише формально послався на дані
висновку судово-медичної експертизи від 22 версеня 2006 року, згідно з яким
ОСОБА_3 міг би залишитись живим, якби йому вчасно була надана медична допомога,
а також що потерпілий міг самостійно пересуватися протягом короткого проміжку
часу на незначну відстань.

У
матеріалах справи також відсутні дані про те, що копія постанови про зміну
обвинувачення від 22 червня 2007 року (т.2, а.с.75) була вручена потерпілому.

Крім
того, відповідно до ч. 4 ст. 277 КПК України, якщо в постанові прокурора
ставиться питання про застосування кримінального закону, який передбачає
відповідальність за менш тяжкий злочин, чи про зменшення обсягу обвинувачення,
то суд роз'яснює потерпілому та його представнику їх право підтримувати
обвинувачення у раніше пред'явленому обсязі.

У порушення вимог вказаної норми
суд не роз'яснив потерпілому право
підтримувати обвинувачення у раніше пред'явленому обсязі, а натомість оголосив
перерву для підготовки підсудного до захисту за постановою про зміну
обвинувачення, після якої у наступному судовому засіданні закінчив судове
слідство у справі, провів судові дебати, надав підсудному останнє слово і
постановив вирок.

З матеріалів справи також
убачається ряд інших порушень як матеріального, так і процесуального закону
судом.

Згідно з ч. 1 ст. 334 КПК України
мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання
обвинувачення, визнаного судом доведеним з зазначенням місця, часу, способу
вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. У цій частині
вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину,
та докази, на яких грунтується висновок суду, тощо.

Визнаючи ОСОБА_2 винним у нанесенні ОСОБА_3 умисного
тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, суд послався як
на докази його винності на показання свідків, дані протоколів виїмки, висновків
криміналістичної, спектрографічної судово-медичної експертиз.

Однак, оцінюючи дані докази, суд
передчасно дійшов висновку про правильність пред'явленого
ОСОБА_2 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК
України.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти життя
та здоров'я особи» від 7 лютого 2003 року для відмежування
умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке
спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст. 121 КК України), суди повинні ретельно
досліджувати докази, що мають значення для з'ясування змісту і спрямованості
умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності
всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину,
кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини
припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події,
їх стосунки. Визначальним при цьому є суб'єктивне ставлення винного до
наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого
тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до
її настання характеризується необережністю.

Правильно встановивши фактичні обставини
справи щодо нанесення ОСОБА_3 ножового поранення, суд не приділив належної
уваги оцінці суб'єктивної сторони злочину, вчиненогоОСОБА_2, зокрема
спрямованості його умислу, що стало підставою передчасного висновку про те, що
ОСОБА_2. мав умисел тільки на нанесення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_3

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2. перед тим, як нанести ОСОБА_3 удар ножем у груди, вдарив його в
обличчя та у сідниці.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що коли ОСОБА_2. вдарив ОСОБА_3 в обличчя, то ще закричав: «Заріжу!» (т.2, а.с.91). Про це показав і свідок ОСОБА_5 (т.2, а.с. 94).

З
показань свідка ОСОБА_6 у судовому засіданні убачається, що ОСОБА_2. також топив ОСОБА_3 у ставку (т.2,
а.с.105).

Згідно
з даними висновку судово-медичної експертизи від 17 серпня 2006 року смерть ОСОБА_3 настала від
проникаючого колото-різаного поранення правої половини грудної клітини з
ураженням правої легені, яке було нанесено потерпілому після непроникаючого
колото-різаного поранення лівої половини грудної клітини (т.1, а.с. 167-171).

Також
з матеріалів справи убачається, що після спричинення ножового поранення ОСОБА_3 ОСОБА_2. місце злочину
покинув.

Вказане
свідчить про передчасність висновку суду про те, що вина ОСОБА_2. стосовно наслідку
злочину - настання смерті ОСОБА_3 - має необережний характер.

Передчасність рішення про
кваліфікацію дій ОСОБА_2. за ч. 2 ст. 121 КК України обумовило неправильне
рішення суду про покарання за злочин, вчинений вказаною особою.

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає за необхідне скасувати вирок суду стосовно ОСОБА_2., а справу направити
на новий судовий розгляд.

При
новому судовому розгляді справи необхідно вжити всіх передбачених законом
заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи з дотриманням вимог
кримінально-процесуального закону, доказам у справі дати належну оцінку і, в
залежності від встановленого, вирішити питання щодо винності ОСОБА_2. у
вчиненні злочину.

Керуючись
статтями 395, 396 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

касаційне
подання заступника прокурора Донецької області задовольнити.

Вирок Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 2 липня 2007 року стосовно ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у той же
суд.

С У Д Д І :

Присяжнюк
Т.І. Ковтюк
Є.І. Федченко О.С.