ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

09 лютого 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 24 вересня 2014 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

За вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 03 липня 2014 року,

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт тривалістю 100 годин.

Від відбування покарання ОСОБА_1 звільнено на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 900 грн на відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Апеляційний суд, частково задовольнивши апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2, змінив вирок місцевого суду в частині стягнення процесуальних витрат та постановив стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілої 2000 грн на відшкодування витрат на правову допомогу. .

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 21 лютого 2014 року приблизно о 20:00 год., перебуваючи в будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1, у ході конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно завдав ОСОБА_2 два удари рукою по обличчю, чим спричинив легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 порушує питання про зміну оскаржуваної ухвали апеляційного суду та просить відмовити в частині стягнення з потерпілої витрат та правову допомогу. Вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно вирішив питання про стягнення цих витрат, безпідставно врахувавши на їх підтвердження довідку про внесення у касу юридичної консультації коштів, яка не є документом фінансового характеру, не взяв до уваги при цьому положення ст. 290 КПК України.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину та щодо кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 125 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. У зв'язку з цим суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями щодо оцінки достовірності доказів, про що також фактично порушує питання засуджений у касаційній скарзі.

Зі змісту касаційної скарги, доданих копій судових рішень убачається, що доводи про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали суду апеляційної інстанції на увагу не заслуговують.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться у тому числі витрати на правову допомогу. Положеннями ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Необхідність вирішення питання про судові витрати передбачено також п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України.

Таким чином, процесуальні витрати підлягають обов'язковому стягненню із особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а відшкодування цих витрат є її обов'язком. Доказуванню при вирішенні питання про їх стягнення згідно з вимогами ст. 125 КПК України підлягає розмір цих витрат. При цьому за змістом ст. 290 КПК України передбачено порядок відкриття сторонами матеріалів, що стосуються внесення обвинувального акту, тобто на підтвердження чи спростування саме пред'явленого обвинувачення.

Апеляційний суд у свою чергу встановив, що потерпіла надала суду письмове підтвердження процесуальних витрат на правову допомогу - довідку, видану її представником, про внесення у касу юридичної консультації 2000 грн по справі за обвинуваченням ОСОБА_1 та витяг із договору про надання правової допомоги.

За таких обставин, рішення апеляційного суду про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 відшкодування витрат на правову допомогу відповідає вищевказаним вимогам кримінального процесуального закону.

У касаційній скарзі засудженого не наведено інших доводів про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та які б були безумовними підставами для їх зміни чи скасування.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити засудженому ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 24 вересня 2014 року щодо нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5