Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
Жука В.Г. і Мороза М.А.,
розглянула в судовому засіданні 29
травня 2008 року в м.
Києві кримінальну справу за касаційним поданням заступника прокурора АР Крим на вирок Керченського міського суду
АР Крим від 6 червня 2007 року, яким
ІНФОРМАЦІЯ_1народження,
раніше неодноразово судимого, останній раз
28.03.2006 року Апеляційним судом м. Києва
за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України на 8 років
позбавлення волі з конфіскацією майна,
засуджено:
за ч. 3 ст. 19 і ч. 3 ст. 142 КК України
(1960 року) до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна;
за ч. 3 ст. 187 КК України (2001 року)
до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна;
за ч. 1 ст. 263 КК України (2001 року)
до позбавлення волі на строк 3 роки;
за ч. 2 ст. 289 КК України (2001 року)
до позбавлення волі на строк 5 років;
за ч. 4 ст. 185 КК України (2001 року)
до позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань та
поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 призначено 7 років 6 місяців
позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України
в строк покарання частково зарохована невідбута частина покарання за попереднім
вироком і ОСОБА_1 остаточно призначено 8 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна.

В апеляційному порядку вирок не
оскаржено.

ОСОБА_1визнано винним у тому, що
він 15.11.2001 року за попередньою змовою з ОСОБА_2, ОСОБА_3та ОСОБА_4вчинили
розбійний напад на ОСОБА_5, в результаті чого заволоділи 1000 доларами США.

Після вчинення розбійного нападу
ОСОБА_1 став тікати, а потерпілий намагався затримати ОСОБА_3. Останній, з
метою уникнення затримання, виконуючи ексцес виконавця, вистрілив у
потерпілого. В результаті поранення ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження,
від яких настала його смерть. Після цього ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сіли в машину, де
на них чекали ОСОБА_2 та ОСОБА_4, і зникли з місця злочину.

В кінці лютого 2002 року ОСОБА_1
придбав пістолет “CZ”, який
зберігав у гаражі № НОМЕР_1 кооператива “Залізничний” в м. Керчі, який потім
розібрав на частини та зберігав в садівничому товаристві “Затока” в м. Керчі.

25.08.2002 року ОСОБА_1 за
попередньою змовою з невстановленою особою приїхали на вул. Айвазовського в м.
Керчі, де невстановлена особа проникла в салон автомобіля ВАЗ 2101 д.н.
НОМЕР_2, що належав ОСОБА_6. Зазначений автомобіль вони відігнали в гараж №
НОМЕР_1 кооператива “Залізничний” в м. Керчі. ОСОБА_6 в результаті злочинних
дій була заподіяна шкода на суму 3916,08 грн..

17.12.2002 року ОСОБА_1 за
попередньою змовою з ОСОБА_7 вчинили розбійний напад на магазин по вул.
Індустріальне шосе, 23 в м. Керчі із застосуванням вогнепальної зброї. При
цьому вони погрожували зброєю ОСОБА_8 та ОСОБА_9, вимагали гроші. ОСОБА_1
намагався заволодіти каблучкою ОСОБА_8. Проте не зміг цього зробити, оскільки
ОСОБА_10 стала кликати на допомогу і він та ОСОБА_7втекли.

22.05.2003 року ОСОБА_1 за
попередньою змовою з невстановленою особою проникли в АДРЕСА_1та викрали майно
ОСОБА_11 на суму 4468 грн..

У касаційному поданні порушується
питання про скасування вироку у зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону та направлення справи на новий судовий розгляд. На думку автора
подання, суд безпідставно кваліфікував дії ОСОБА_1за ч. 3 ст. 19 і ч. 3 ст. 142
КК України (1960 року). Вважає що дії ОСОБА_1слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 19
і ч. 2 ст. 142 КК України (1960 року), оскільки ОСОБА_3 вийшов за межі
попередньої змови, скоїв ексцес виконавця, умисно вистрілив в потерпілого, чим
заподіяв тому тяжкі тілесні ушкодження, які потягли смерть ОСОБА_5. Також суд,
призначаючи остаточне покарання ОСОБА_1у, порушив вимоги ст. 70 КК України і
застосував два принципи: часткове складання покарань та поглинення менш
суворого покарання більш суворим. Крім того, суд, призначаючи покарання
ОСОБА_1у, недостатньо врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів та особу
засудженого і призначив занадто м'яке покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора,
який підтримав касаційне подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК
України підставою для скасування чи зміни вироку, ухвали або постанови є
істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування
кримінального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості
злочину та особі засудженого.

Суд визнав доведеною винність ОСОБА_1у
вчинених злочинах, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 185, ч. 2
ст. 289 КК України (2001 року), яка
грунтується на допустимих і достатніх доказах, котрі ретельно досліджені у
судовому засіданні і такі висновки суду та правильність кваліфікації його дій
за цими статтями у поданні не оспорюються.

Також
суд правильно встановив фактичні обставини справи щодо вчинення ОСОБА_1им за
попередньою змовою з ОСОБА_3им, ОСОБА_2 та ОСОБА_4розбійного нападу на ОСОБА_5.
Проте, правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за цим епізодом за ч. 3 ст. 19 і
ч. 3 чт. 142 КК України (1960 року) викликає сумнів.

Як
убачається з матеріалів справи, 15.07.2001 року під час вчинення розбійного
нападу на ОСОБА_5 співучасник ОСОБА_1- ОСОБА_3, вийшовши за межі попередньої
змови, скоїв ексцес виконавця, умисно вистрілив з обрізу рушниці в потерпілого,
заподіявши тому тяжкі тілесні ушкодження, в результаті яких настала смерть
ОСОБА_5.

Отже,
суд визнав доведеним той факт, що ОСОБА_1 скоїв у співучасті з іншою особою з метою заволодіння
індивідуальним майном громадян, напад, поєднаний з погрозою застосування
насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу,
вчинений за попередньою змовою групою осіб, однак кваліфікував ці дії не у
відповідності із встановленими фактичними обставинами, тобто неправильно
застосував кримінальний закон.

Крім того, суд, призначаючи
покарання ОСОБА_1у, порушив вимоги ст. 70 КК України і призначив остаточне
покарання шляхом часткового складання призначених покарань та поглинання менш
суворого покарання більш суворим.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України та п.
21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року “Про
практику застосування судами кримінального покарання№ зі змінами, внесеними
постановою № 18 від 10.12.2004 року, при призначенні остаточного покарання за
сукупністю скоєних злочинів
застосовується один із принципів, викладених в частині першій зазначеної
статті. Застосування двох принципів одночасно законом не передбачено.

Крім того, суд, призначаючи ОСОБА_1у
покарання, недостатньо врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, а саме, що
злочини, які він вчинив, відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів.
Також суд не врахував те що ОСОБА_1 раніше був
судимий за скоєння корисливих злочинів, за які відбував покарання у
вигляді позбавлення волі і знову скоїв умисні злочини.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що вирок вирок підлягає скасуванню, а справа направленню на новий
судовий розгляд, в ході якого слід розглянути справу відповідно до вимог
чинного законодавства.

Якщо при новому розгляді справи
винуватість ОСОБА_1буде доведена у повному обсязі, то призначене йому покарання
слід вважати м'яким.

Керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання заступника прокурора Автономної Республіки
Крим задовольнити.

Вирок Керченського міського суду
АР Крим від 6 червня 2007 року щодо ОСОБА_1скасувати, а
кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.

Судді:

В.М. Верещак В.Г. Жук М.А. Мороз