ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого та цивільного позивача адвоката ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження №0002512 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясногірка Сарненського району Ровенської області, громадянина України, українця, освіта середня, одруженого, працює водієм Кременчуцького відділення нафтопровідного управління Придніпровські нафтопроводи, зареєстрований АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , не судимий,

за ч.1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
01.09.2014 року приблизно 04-30 год., в темний час доби при ввімкненому міському електроосвітленні, по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини проспекту 50 років Жовтня в м. Кременчуці зі сторони вул. Воїнів Інтернаціоналістів в напрямку до вул. Карнаухова рухався автомобіль ВАЗ 21099 держномер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 .

В цей час попереду автомобіля зліва направо відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ 21099 держномер НОМЕР_1 рухався пішохід ОСОБА_7

Рухаючись у вказаному напрямку в заданій дорожній обстановці в районі буд.54А по пр.-ту 50 років Жовтня в м. Кременчуці, водій ОСОБА_6 не вжив заходів до зменшення швидкості та своєчасного гальмування автомобіля, тим самим порушив вимоги п.12.9(б), п.3.29 розділу 33 та п.12.3 "Правил дорожнього руху України", де вказано:

- п.12.9 ПДР України Водієві забороняється :

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 ПДР України на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29,3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту и пункту 30.3 цих правил.
Розділ 33 Дорожні знаки.

П.3.29 Обмеження максимальної швидкості. Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.
П.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об*єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об*їзду перешкоди,

- та допустив наїзд лівою крайньою частиною керованого ним автомобіля в праву частину тіла пішохода ОСОБА_7 .

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_7 згідно з висновком судово-медичної експертизи №1317 від 17.11.2014 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини у вигляді переломів 2,3,4,5,6,7,8-го ребер справа, яка супроводжувалася скупченням крові та повітря в правій плевральній порожнині (правобічний гемопневмоторакс) та підшкірною емфіземою; закриті багато уламкові переломи обох кісток правої гомілки в верхній третині з садном на правій гомілці; закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку з ранами на потиличній, надбрівній ділянках та на нижній губі, параорбітальною гематомою, саднами на обличчі; гематома на правому стегні, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликали довготривалий розлад здоров*я.

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи №379 від 21.10.2014 року у заданій дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21099 держномер НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість своєчасним екстреним гальмуванням запобігти наїзду на пішохода. У заданій дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п.п.12.9(б), п.3.29 розділу 33 (додаток), та п.12.3 "Правил дорожнього руху України", які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв*язку з виникненням даної ДТП.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.286 КК України визнав повністю, підтвердивши факт порушення ним "Правил дорожнього руху України", внаслідок чого ним здійснено наїзд на пішохода ОСОБА_7 01.09.2014 року приблизно 04-30 год. в районі проспекту 50 років Жовтня в м. Кременчуці, при обставинах, вказаних в описовій частині даного вироку.

Оскільки обвинуваченим ОСОБА_6 не оспорювалися фактичні обставини кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України, суд не маючи сумнівів в істинності та достовірності показань обвинуваченого, який визнав свою вину у вчиненому злочині повністю, не оспорював зібрані в ході досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази, які суд визнає належними, допустимими та достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, дослідив зібрані стороною обвинувачення докази відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись дослідженням письмових матеріалів кримінального провадження №0002512, а саме висновку судово-медичної експертизи №1317 від 17.11.2014 року, висновку судової авто-технічної експертизи №379 від 21.10.2014 року.

Суд вважає вину ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме в його необережних діях, що порушили правила безпеки дорожнього руху, як особою, що керує транспортним засобом, та спричинили потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, доведеною.

При визначенні покарання ОСОБА_6 суд враховує дані про його особу, який посередньо характеризується за місцем проживання, працює, тяжкість вчиненого ним злочину, якій відповідно до положень ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, обставини, що пом*якшують та обтяжують йому покарання.

Обставинами, що пом*якшують покарання обвинуваченому, суд вважає вчинення необережного злочину вперше, повне визнання вини, щире каяття, сприяння органам досудового розслідування в розкритті злочину, часткове відшкодування потерпілому матеріальної шкоди у зв*язку з лікуванням в стаціонарному лікувальному закладі.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до довідок з ПНД та КНД ОСОБА_6 на обліку не перебуває, вважає себе працездатним.

З урахуванням особи обвинуваченого, фактичних обставин кримінального провадження, суд приходить до висновку, що перевиховання та виправлення останнього можливо без ізоляції його від суспільства, застосувавши до нього покарання у вигляді обмеження волі на строк в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, та звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком відповідно до ст.75 КК України з покладанням передбачених ст.76 КК України обов*язків.

Враховуючи фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, який на момент вчинення ДТП був у тверезому стані, не залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та надавав первинну допомогу потерпілому, має тривалий стаж роботи водія, і наданий час продовжує працювати на підприємстві водієм, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, суд вважає за доцільне не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткову міру покарання, передбачену ч.1 ст.286 КК України, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

В ході підготовчого судового засідання представником потерпілого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_4 , був заявлений цивільний позов про відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 заробітної плати, що була втрачена за час втрати непрацездатності; витрат на сторонній догляд в розмірі 9444грн. та моральної шкоди в сумі 50000 грн. Дані вимоги представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 , підтримав в судовому засіданні.

Дослідивши надані та долучені до цивільного позову докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню тільки в частині відшкодування на користь потерпілого моральної шкоди, оскільки у зв*язку з вчиненою ДТП, винним у якій був визнаний обвинувачений ОСОБА_6 , у потерпілого ОСОБА_7 був порушений нормальний ритм життя та життєвий уклад, тривалий час потерпілий не мав можливості працювати, обслуговувати себе. Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його матеріальне становище, розумність стягнень, суд вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди повинен бути зменшений до 10000 грн.

Що стосується позовних вимог потерпілого до обвинуваченого про стягнення виплат втраченої потерпілим заробітної плати внаслідок втрати здоров*я та витрат на сторонній догляд за потерпілим, то ні потерпілим, ні його представниками не надано в ході судового розгляду ніяких доказів, які б свідчили про те, що потерпілий працював, розмір втраченої ним заробітної плати, витрат на сторонній догляд потерпілого саме в розмірі 9444 грн.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що на момент вчинення ДТП автомобіль ВАЗ 21099 держномер НОМЕР_1 був застрахований обвинуваченим, про що свідчить поліс обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ /1314137 від 18.04.2014 року, укладений ОСОБА_6 з ПАТ Просто-страхування.

Відповідно до ст.24 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку з лікуванням потерпілого страховою компанією відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

Тому, з вище наведених підстав, суд вважає за необхідне залишити цивільний позов потерпілого в частині відшкодування з обвинуваченого матеріальних витрат без розгляду з правом звернення в порядку цивільного судочинства до належних відповідачів.

Речовий доказ автомобіль ВАЗ 21099 держномер НОМЕР_1 необхідно залишити в користуванні ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення НДЕКЦ УМВС України в Полтавській області судової авто-технічної експертизи №379 від 21.10.2014 року, в сумі 982 грн. 80 коп., що доведено документально матеріалами кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
ОСОБА_6 визнати винним за ч.1 ст. 286 КК України, призначивши покарання у вигляді 1 року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст..75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік, поклавши на нього передбачений ст.76 КК України обов*язок повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду з правом звернення в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі Головного управління Державного казначейства України в Полтавській області судові витрати за проведення НДЕКЦ УМВС України в Полтавській області судової авто-технічної експертизи №379 від 21.10.2014 року, в сумі 982 (дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 80 коп.

Речовий доказ автомобіль ВАЗ 21099 держномер НОМЕР_1 залишити в користуванні ОСОБА_6 .

Апеляція на вирок може бути подана з підстав, передбачених ст.349 КПК України, до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку.

СУДДЯ: