Дата документу Справа № 236/117/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1053/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 236/117/15-к
Категорія: ст. 286 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Краснолиманським міським судом Донецької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001008, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Лиман Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 10.03.2015 року /т. 2 а.п. 10-17/ з апеляційною скаргою звернувся прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 /т. 2 а.п. 23-25/, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, а також через невідповідність призначеного покарання, особі обвинуваченого, внаслідок м`якості; ухвалити стосовно ОСОБА_7 новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

В обґрунтування скарги прокурор послався на те, що суд, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, належним чином не взяв до уваги те, що хоча обвинувачений і вчинив кримінальне правопорушення з необережності, воно відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також, що в результаті його дій настали невідворотні наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Також апелянт зазначив, що у судовому засіданні було встановлено, що після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_7 з місця пригоди уїхав, покинувши потерпілого на узбіччі дороги, що негативно характеризує особу обвинуваченого.

Також прокурор звертає увагу на те, що протягом всього досудового розслідування ОСОБА_7 вину у скоєному не визнавав та лише наприкінці судового засідання, після дослідження всіх доказів у справі, він визнав себе винним та дав пояснення щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, на думку апелянта, така позиція обвинуваченого є не добровільною, а вимушеною, обраною ним з метою пом`якшення, таким чином, призначеного покарання.

Потерпіла на апеляційну скаргу прокурора подала заперечення, в яких просить вирок суду залишити без змін і не застосовувати до обвинуваченого позбавлення волі.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України до п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України обвинувачений звільнений від відбування основного покарання з випробуванням строком на три роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п. 2, п. 3, п. 4 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

По даному провадженню щодо обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався.
Постановлено стягнути зі ОСОБА_7 : на користь ОСОБА_8 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь держави понесені процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 2 089,10 грн. В іншій частині позовні вимоги залишені без розгляду.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Як зазначено у вироку суду, 15.09.2014 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки ВАЗ 21104 ЗНГ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_11 , який знаходився у справному технічному стані, здійснював рух по автодорозі сполученням м. Красний Лиман - смт. Дробишево, із увімкненими габаритними вогнями. Приблизно в 200 метрах від стели «Красний Лиман», ОСОБА_7 , не вибравши безпечного швидкісного режиму руху, діючи в порушення вимог п. 12.6 «г», п.12.9 «б», п.12.3 Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався попереду по проїжджій частині на смузі руху автомобіля у попутному напрямку в бік смт. Дробишеве Краснолиманського району Донецької області, після чого, ОСОБА_7 , в порушення вимог п.2.10 Правил дорожнього руху України, після скоєння ДТП з місця пригоди уїхав.

Внаслідок порушень правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 , який керував транспортним засобом, пішоходу ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження, які у сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя. Причиною смерті ОСОБА_10 стала відкрита поєднана тупа травма тіла з ушкодженням кісток скелету та внутрішніх органів. Смерть ОСОБА_10 настала відразу після спричинення йому травми тіла і він не міг залишитися серед живих навіть при наданні йому своєчасної першої невідкладної медичної допомоги.

Смерть потерпілого ОСОБА_10 знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням правил дорожнього руху ОСОБА_7 , який керував транспортним засобом.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який не підтримує апеляційну скаргу та вважає вирок суду законним і обґрунтованим; потерпілу стосовно необґрунтованості апеляційної скарги прокурора і яка просить не направляти обвинуваченого в місця позбавлення волі; обвинуваченого, який також просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення; вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно вироку, обвинуваченого визнано винним у порушенні правил дорожнього руху при обставинах та з наслідками, викладеними у вироку.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження та не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Дії обвинуваченого судом правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, що також не оскаржується в апеляційній скарзі.

Оскільки зазначені вище обставини в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, в апеляційному порядку не переглядаються.

При призначенні покарання у відповідності зі ст.65 КК України суд в достатній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який вчинений з необережності і відноситься до тяжких злочинів, обставини подій, у тому числі поведінку потерпілого, який як пішохід не дотримався вимог правил дорожнього руху, та їх наслідки; дані про особу обвинуваченого в частині того, що за місцем проживання та останнього місця роботи характеризується позитивно, не працює, але перебуває на обліку в Краснолиманському міському центрі зайнятості, одружений та має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий, фізично і психічно здоровий, а також думку потерпілої, яка просила призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, та обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та добровільне повне відшкодування завданої майнової шкоди.

Покарання за вчинений злочин, як основне у виді позбавлення волі, так і додаткове у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд призначив у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що в апеляційній скарзі не є предметом оскарження.

Врахувавши тяжкість злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, суд мав достатні підстави для застосування до призначеного обвинуваченому основного покарання ст.75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

За таких обставин та з урахуванням думки потерпілої, яку вона не змінила і під час апеляційного розгляду, доводи прокурора колегія суддів вважає необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 10.03.2015 року по кримінальному провадженню щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4