АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
12 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Няндома, РФ, громадянина України, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 , судимого вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 05.04.2007 року за ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п. 6 ч.2 ст.115, 69, 70 КК України до 6 років позбавлення волі, 10.05.2011 року умовно-достроково звільнений на невідбутий строк 1 рік 9 місяців 23 дні,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
Цим вироком ОСОБА_6 , визнано винуватим у незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України, за яким призначено покарання: 4 роки позбавлення волі.
За вироком суду кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_6 за наступних обставин.
11.07.2014 року, приблизно о 4 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи по АДРЕСА_3 , вирішив вчинити грабіж. З цією метою він
повідомив продавця кіоску ОСОБА_8 , що поруч з приміщенням горить вогонь, а коли остання, зачинивши кіоск, вийшла на вулицю, ОСОБА_6 застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, штовхнув її, від чого остання впала.
Надалі ОСОБА_6 закрив їй рот та наказав відчинити кіоск, а коли у останньої це не вийшло, забрав ключі та мав намір самостійно відчинити двері приміщення та викрасти гроші, які знаходились у касі, в сумі 200 грн.
Скориставшись зайнятістю обвинуваченого, потерпіла відштовхнула його та побігла в бік дороги, благаючи перехожого чоловіка про допомогу.
У свою чергу ОСОБА_6 , зрозумівши, що може бути викритий, зник з місця злочину, не довівши свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 , просить вирок суду змінити у частині кваліфікації дій ОСОБА_6 з ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України на ч.1 ст.296 КК України. Таку вимогу обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 , розуміючи можливість доведення до кінця свого злочинного умислу, добровільно відмовився від цього, перелякавшись скоєного, втік, а тому суд першої інстанції повинен був звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України, однак ОСОБА_6 підлягає покаранню за ч.1 ст. 296 КК України.
При цьому захисник посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, які вплинули на правильність застосування закону про кримінальну відповідальність. посилаючись на пояснення потерпілої за якими обвинувачений не став заходити у відкритий кіоск, коли вона його відкрила, а розгубився, забрав ключі, відпустив її та почав тікати.
Окрім цього захисник просить у разі сумнівів у добровільній відмові ОСОБА_6 , звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її необґрунтованою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, переглянувши судове рішення у межах апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, є обґрунтованими відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними по справі, дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, яким надана належна оцінка.
Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції з достатньою повнотою, всебічно, об`єктивно, неупереджено дослідив надані сторонами докази, в тому числі й пояснення обвинуваченого, повно та правильно виклав доводи у вироку, проаналізував їх у сукупності з іншими наданими у справі доказами, дав належну оцінку зібраним доказам і на цих підставах прийшов до висновку про вчинення за описаних у вироку обставин ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України та переконливо вмотивував і обґрунтував прийняте рішення.
Так, потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні першої інстанції послідовно та впевнено пояснила, що зранку 11.07.2014 року була у кіоску по АДРЕСА_3 , де працює продавцем. ОСОБА_6 постукав у двері і вона продала йому цигарки. Після цього він сказав їй, що за кіоском щось горить.
Коли вона вийшла та замкнула двері, то побачила, що нічого не горить і збиралась йти назад. Проте ОСОБА_6 перестрів її, розпочавши вимагати ключі від кіоску, вдарив, а потім штовхнув, у наслідок чого вона впала.
Допомігши їй встати, ОСОБА_6 закрив їй рот рукою та сказав не кричати. Вона відкрила кіоск, однак ручка дверей «заїдала» і їй здалося, що вона замок не відкрила, тому сказала ОСОБА_6 , що не може відкрити двері. Потім побачила, що по вулиці проходив якийсь хлопець, відштовхнула ОСОБА_6 і побігла на дорогу, кричала про допомогу. Побачивши це ОСОБА_6 вихопив ключі і почав тікати.
Ці показання потерпілої суд першої інстанції обґрунтовано визнав достовірними та поклав в основу обвинувального вироку, оскільки раніше вона з обвинуваченим знайома не була, неприязних стосунків з ним не мала і підстави для його обмови відсутні, показання потерпілої послідовні та знайшли своє підтвердження іншими доказами, зібраними по справі.
Так, зокрема показання потерпілої у цілому не заперечував і обвинувачений ОСОБА_6 , який пояснював, що дійсно мав намір викрасти гроші, які знаходились у кіоску, де працювала потерпіла. Для цього виманив її з кіоску, а коли остання вийшла та замкнула кіоск, він її штовхнув, вона впала та почала кричати, він закрив їй рота рукою та вимагав відкрити кіоск. Коли потерпіла не змогла його відкрити, наказав віддати ключі, однак, коли потерпіла віддала ключі, він побачив, що йде перехожий і втік.
При цьому колегія суддів розцінює посилання в апеляційній скарзі на наявність показань потерпілої та обвинуваченого інших за змістом, як надумані, оскільки захисником використані окремі фрази потерпілої та обвинуваченого без їх наведення у повному тексті речення, яке має зовсім інший зміст та відповідає наведеним вище показанням обвинуваченого та потерпілої, що підтверджується і технічним записом судового засідання.
Виходячи з показань як потерпілої, так і обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляції захисника щодо наявності добровільної відмови обвинуваченого від доведення злочину до кінця та неправильної кваліфікації, оскільки основною ознакою добровільної відмови є припинення замаху на злочин при усвідомленні особою можливості доведення злочину до кінця.
Проте у даному випадку причиною припинення замаху на вчинення злочину була поява перехожого, за допомогою до якого звернулась потерпіла, що і стало причиною недоведення ОСОБА_6 свого злочинного умислу до кінця з причин, що не залежали від його волі і такі дії були вірно кваліфіковані судом першої інстанції, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, тобто за ч.3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України.
Будь-яких істотних порушень вимог КПК України, які б були безумовними підставами для скасування чи зміни вироку по справі з підстав викладених в апеляційній скарзі не встановлено.
Всупереч доводам апеляційної скарги, призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тяжкості вчиненого злочину та його особі. При цьому судом враховано, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, на спеціальних обліках не перебуває, характеризується задовільно. Як обставини, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття обвинуваченого та відшкодування завданого збитку, а обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочинів.
При цьому у вироку наведені достатні обґрунтування неможливості застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, з якими погоджується і колегія суддів при апеляційному перегляді.
Крім того колегія суддів бере до уваги і те, що дане кримінальне правопорушення вчинене через незначний термін після відбуття покарання за вчинення попереднього злочину.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження нових злочинів і підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням або його пом`якшення не убачає.
Таким чином, колегією суддів не встановлено підстав для зміни чи скасування вироку, передбачених ст. 409 КПК України, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

_________________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

. ЄУНС 752/14660/14-к
№ апеляційного провадження 11-кп/796/972/2015
Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_9
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1