Справа № 369/2354/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/34/15 Доповідач у 2 інстанції Капічон
Категорія 34 26.01.2015

УХВАЛА
Іменем України
26 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі : ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

пр ка потерпілих : ОСОБА_9 ,

захисника: ОСОБА_10 ,

обвинуваченого: ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000289 за апеляційними скаргами прокурора, потерпілих та захисника на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трипілля Обухівського району Київської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Постановлено стягнути на користь ОСОБА_7 6 136 грн. 20 коп. матеріальної та 130 000 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_8 15 600 грн. матеріальної та 70 000 грн. моральної шкоди;

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 27 листопада 2012 року, близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_11 , керуючи автомобілем марки «HYUNDAI», д/н НОМЕР_2 та рухаючись на ньому по автодорозі с. Білогородка в напрямку автодороги Київ-Чоп, навпроти будинку № 44 по вулиці Щорса с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б) Правил дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та в порушення вимог п. 12.2 Правил дорожнього руху України (в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги), а також порушивши п. 12.3 Правил дорожнього руху України (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивної спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який перетинав проїжджу частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди смерть пішохода ОСОБА_13 , згідно висновку експерта №173/Д/591 (12р.) від 19 серпня 2013 року настала від закритої травми шийного відділу хребта в поєднанні з закритою травмою грудей та живота, які супроводжувались розривами атлантно-потиличного з`єднання та спинного мозку, аорти, печінки. Закрита травма шийного відділу хребта і закрита травма грудей та живота відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причиновому зв`язку з настанням смерті. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, що могло мати місце при дорожньо-транспортній пригоді: зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом. Виходячи з характеру та розташування тілесних ушкоджень, під час первинного контакту потерпілий займав вертикальне або близьке до нього положення та був обернений правою боковою поверхнею тіла до транспортного засобу. Виявлена в крові кількість етилового спирту 5,99 % за життя може відповідати отруєнню алкоголем, від якого можливе настання смерті.

Таким чином, водій ОСОБА_11 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме: п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 12.2, 12.3.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_11 грубих порушень вимог зазначених правил дорожнього руху, знаходяться в прямому причиновому зв`язку із вчиненою дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном 3 (три) роки. Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості;

- потерпілі просять вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 795 000 грн., на користь потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 495 000 грн. Апеляційні вимоги потерпілі обґрунтовують тим, що визначене у вироку покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, оскільки обвинувачений свою вину не визнав, збитки не відшкодував. Окрім того, потерпілі вказують, що судом не було враховано факт вчинення злочину проти особи похилого віку та недостатньо визначено розмір завданої їм моральної шкоди;

- захисник просить скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання в межах ч. 2 ст. 286 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на розсуд суду; цивільні позови, заявлені потерпілими, залишити без розгляду. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення особі обвинуваченого та висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, на його думку, судом не було враховано, що дії потерпілого сприяли вчиненню кримінального правопорушення, всебічно не досліджено особу обвинуваченого, зокрема, міцність його соціальних зв`язків, не було залучено ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» як співвідповідача у цивільному позові. Також судом першої інстанції не було взято до уваги другу частину висновку експерта №750 від 07 жовтня 2013 року, відповідно до якої встановити де саме відбувся наїзд на пішохода, є неможливим.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу прокурора задовольни, апеляційну скаргу потерпілих задовольнити в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення; обвинуваченого, який в дебатах та останньому слові повністю визнав свою вину та просив апеляційну скаргу прокурора і потерпілих залишити без задоволення, а апеляційну скаргу захисника задовольнити; захисника, який просив його апеляційну скаргу задовольнити, апеляційні скарги потерпілих та прокурора відхилити; потерпілих та їх представника, які просили задовольнити їх апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення , перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілих не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В апеляційних скаргах прокурор та потерпілі посилаються на невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення його особі внаслідок м`якості, а захисник внаслідок суворості.

В ст. 414 КПК України зазначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Частиною 1 ст. 65 КК України передбачено, що при суд визначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України та з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні ОСОБА_11 покарання судом першої інстанції вірно враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який вчинив злочин середньої тяжкості з необережності, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання.

Під час судового розгляду обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України встановлено не було. Аргументи потерпілих про наявність такої обтяжуючої обставини, як вчинення злочину щодо особи похилого віку враховуватися не можуть, оскільки обвинуваченим було вчинено необережний злочин та йому не могло було бути достеменно відомо про вік потерпілого. Також в даному випадку не можна говорити про свідому протиправну поведінку, яка направлена проти встановлених моральних норм суспільства.

Окрім того, при призначенні покарання, у відповідності з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року, було враховано не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (зокрема, поведінку та стан потерпілого).

Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції в повній мірі було дотримано вимог чинного законодавства України, а тому підстав для обрання ОСОБА_11 суворішого покарання, як і пом`якшення йому покарання колегія суддів не вбачає.

З приводу інших доводів апеляційної скарги захисника слід зазначити наступне.

В судовому засіданні обвинувачений винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не визнав та відмовився від дачі показів у суді першої інстанції. В своїх письмових поясненнях, наданих суду, зазначив, що не мав технічної можливості уникнути зіткнення з потерпілим. Дану позицію висловлює і захисник в апеляційній скарзі.

Колегія суддів з такими доводами обвинуваченого та захисника не може погодитися з таких підстав.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, підтверджується наявними в провадженні письмовими доказами, які належним чином досліджені судом:

- схемою дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 27 листопада 2012 року/ т. 1а.п. 58/;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27 листопада 2012 року, де описано місце вчинення ДТП, зовнішні умови / т. 1 а.п. 51-57/;

- протоколом огляду транспортного засобу від 27.11.2012 року автомобіля марки «HYUNDAI», д/н НОМЕР_2 ., в ході якого виявлено механічні пошкодження у вигляді деформації капоту з правого боку, правого крила автомобіля, решітки радіатора праворуч, відсутність з правого боку бамперу, що відповідають умовам скоєння дорожньо-транспортної пригоди / т.1 а.п. 66-70/;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведеного 27 листопада 2012 року о 21 годині 20 хвилин, згідно якого у ОСОБА_11 на момент огляду ознак сп`яніння не виявлено /т.1 а.п. 76/;

- висновком експерта № 173/Д/591 від 19 серпня 2013 року, згідно якого встановлено характер травм, завданих потерпілому та ступінь його алкогольного сп`яніння / т. 1 а.п. 192-193/;

- актом судово-медичного дослідження трупа № 591 від 21 грудня 2012 року, відповідно до якого встановлено причину смерті потерпілого та джерело утворення травм дія тупих предметів, що могло мати місце при дорожньо-транспортній пригоді / т. 1 а.п. 194-196 /;

- актом судово-токсикологічного дослідження № 2483 від 10 грудня 2012 року, згідно якого при зазначеному дослідженні крові і сечі трупа ОСОБА_13 було виявлено етиловий спирт: в крові 5,99%о, в сечі 1,90% / т. 1 а.п. 198/;

- висновком експерта № 66А від 11 лютого 2013 року, згідно якого система робочого гальма автомобіля марки «HYUNDAI», д/н НОМЕР_2 на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма перед подією, не виявлено. Рульове керування автомобіля марки «HYUNDAI», д/н НОМЕР_2 на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед подією, не виявлено. Елементи підвіски автомобіля марки «HYUNDAI», д/н НОМЕР_2 на момент огляду знаходяться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено / т. 1 а.п. 202-205/;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17 вересня 2013 року, відповідно до якого було виявлено об`єктивну видимість пішохода за умов на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка складала 50 м. Видимість елементів дороги з робочого місця водія при замірах склала 59 м. / т. 1 а.п. 206-220/;

- висновком експерта № 749А від 07.10.2013 року, згідно якого в даній дорожній ситуації водій автомобіля марки «HYUNDAI» д/н НОМЕР_2 ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України / т. 1 а.п. 233-235/.

Доводи захисника про часткове врахування під час постановлення вироку висновку експерта № 750А від 07 жовтня 2013 року є безпідставним, оскільки судом першої інстанції висновки експерта враховані в повному обсязі / т. 2 а.п. 231/.

Посилання захисника на те, що обвинувачений не порушив п. 12.2 Правил дорожнього руху не знаходить свого підтвердження, оскільки в даному пункті не встановлено поріг обмеження швидкості, а зазначено, що швидкість руху у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги. Оскільки зупинки транспортного засобу не відбулося й сталася дорожньо-транспортна пригода, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що належна швидкість руху водієм не була дотримана.

Як убачається з прохальної частини апеляційної скарги захисника, він не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, оскільки просить засудити ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України з призначенням йому іспитового терміну. Захисник акцентує увагу на поведінці потерпілого під час ДТП та знаходження його в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи захисника про порушення чинного законодавства під час розгляду цивільного позову потерпілих.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог Кримінального процесуального кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Частиною 5 статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми цивільно-процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_11 як власника автомобіля «HYUNDAI», д/н НОМЕР_2 , була застрахована згідно страхового полісу № АВ/7802433 від 31 березня 2012 року ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» /т. 1 а.п 77/.

Як убачається з матеріалів провадження, потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були подані цивільні позови про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, в яких як співвідповідачів ними визначено обвинуваченого ОСОБА_11 та ПАТ «Страхову Компанію «Лафорт» / т. 1 а.п. 159-170, 171-178/.

Під час судового засідання 18 квітня 2014 року представником потерпілих ОСОБА_9 було заявлено клопотання про виклик як співвідповідача ПАТ «Страхову Компанію «Лафорт». Головуючим суддею було відмовлено в задоволенні даного клопотання як необґрунтованого / т. 2 а.п. 127/. Проте, судом не було наведено жодних підстав, якими він керувався при прийнятті даного рішення.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції при розв`язанні цивільних позовів були допущені істотні порушення норм КПК України.

Однак враховуючи, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на даному етапі розгляду кримінального провадження залучити до справи як співвідповідачів страхову компанію, дослідити всі обставини справи та докази, необхідні для вирішення даного питання, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди підлягає скасуванню в цій частині з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, під час якого належить врахувати наведене та постановити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_11 в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, скасувати, а кримінальне провадження в цій частині направити на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Судді : підписи