Ухвала

іменем україни

14 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Сахна Р. І.,

суддів: Міщенка С.
М., Марчук Н. О.,

при секретарі

судового засідання Петрику В. В.,

розглянувши кримінальне провадження,
внесене до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000048, за
обвинуваченням:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Пологи-Чобітьки
Переяслав-Хмельницького району
Київської області, проживаючого
АДРЕСА_1, такого, що в силу ст. 89 КК не має
судимостей,

та

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця с.
Пологи-Чобітьки
Переяслав-Хмельницького району
Київської області, проживаючого
АДРЕСА_2, такого, що не має судимостей,

за ч. 2 ст. 15, пунктами 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК,

за участю прокурора Опанасюка О. В.,

захисника ОСОБА_4,

потерпілого ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник
засудженого ОСОБА_2 - адвокат

ОСОБА_6, посилаючись на порушення
кримінального процесуального закону,
неправильне застосування
кримінального закону, просить
постановлені у кримінальному
провадженні судові рішення щодо його
підзахисного скасувати та призначити
новий розгляд у суді апеляційної
інстанції. На думку захисника, дії його
підзахисного неправильно
кваліфіковані за ч. 3

ст. 186 КК.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_3,
не оспорюючи правильність
встановлення фактичних обставин
кримінального провадження,
посилаючись на неправильне
застосування закону України про
кримінальну відповідальність, що
потягло невідповідність призначеного
покарання тяжкості кримінального
правопорушення та особі засудженого,
просить постановлені у кримінальному
провадженні судові рішення змінити й
застосувати до нього ст. 75 КК.

Вироком Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 10 грудня 2013 року засуджено за ч. 3 ст.
186 КК до покарання у виді позбавлення
волі: ОСОБА_2 - на строк 6 років; ОСОБА_3 -
на строк 4 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 10 грудня

2013 року вирок змінено в частині
стягнення процесуальних витрат. В
решті рішення місцевого суду залишено
без зміни.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7, судові
рішення щодо якого у касаційному
порядку не оскаржувались.

За вироком ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
визнано винними у вчиненні злочинів за
таких обставин.

24 грудня 2011 року близько 18.00 год. ОСОБА_2
разом із ОСОБА_3 у стані алкогольного
сп'яніння в с. Лецьках
Переяслав-Хмельницького району
Київської області з метою заволодіння
чужим майном запропонували ОСОБА_7
одноособово викрасти належне

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, майно, на що той
погодився. При цьому вони домовилися,
що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будуть
контролювати обстановку поряд із
будинком.

Цього ж дня приблизно о 18.15 год. ОСОБА_7,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приїхали до місця
проживання ОСОБА_9 по

АДРЕСА_3, де ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишилися
біля будинку, а ОСОБА_7 перестрибнув
через паркан, обійшов будинок, де
виявив, що в ньому знаходиться жінка,
після чого вибив вхідні двері та проник
до будинку.

Діючи у стані ексцесу виконавця, з
метою заволодіння майном ОСОБА_7 вчинив
розбійний напад на ОСОБА_9, поєднаний із
насильством, небезпечним для її життя й
здоров'я, а саме умисно завдав останній
декілька ударів по голові, внаслідок
чого потерпіла втратила свідомість і
не могла рухатися.

Не дочекавшись ОСОБА_7, до будинку
зайшов ОСОБА_2, де побачив, що в будинку
горить світло, а в сінях лежить і стогне

ОСОБА_9 Він свідомо допускав той факт,
що потерпіла виявила його присутність
у своєму будинку. В цей час ОСОБА_3,
знаючи, що в кімнаті будинку горить
світло, перебував на його порозі й
контролював обстановку біля нього.

ОСОБА_2 повернувся до ОСОБА_3 і вони
разом стали чекати на ОСОБА_7, який,
знайшовши в будинку 1800 грн, розділив їх
між учасниками вчиненого злочину.

Згодом ОСОБА_7, виявивши відсутність
цигарок, повернувся до будинку, де
знайшов 2700 грн, які поклав до кишені і
попрямував до виходу з будинку. В цей
час ОСОБА_9 схопила його за ногу, а
ОСОБА_7 умисно ударив її взутою ногою по
голові, завдавши жінці тілесних
ушкоджень, від яких настала її смерть.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника
ОСОБА_4, який підтримав касаційну
скаргу засудженого ОСОБА_3, потерпілого

ОСОБА_5, котрий заперечив проти
задоволення касаційних скарг,
прокурора, який вважав, що постановлені
у кримінальному провадженні судові
рішення є законними та обґрунтованими,
перевіривши матеріали кримінального
провадження, обговоривши наведені у
скаргах доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню на таких
підставах.

Обставини щодо неповноти судового
розгляду, невідповідності висновків
суду, викладених у судовому рішенні,
фактичним обставинам кримінального
провадження, визначення яких дано у
статтях 410 та 411 КПК та на які є
посилання в касаційній скарзі
захисника ОСОБА_6, відповідно до вимог
ч. 1 ст. 438 КПК не є предметом дослідження
та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів є
компетенцією суду, який ухвалив вирок.
Касаційний суд при перевірці
матеріалів кримінального провадження
встановив, що суд дотримався вимог
зазначеного закону.

У ході перевірки встановлено, що суд
правильно встановив фактичні
обставини кримінального провадження.
Висновки про доведеність винуватості
ОСОБА_2 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 186 КК, суд зробив
на підставі доказів, досліджених у
судовому засіданні і детально
викладених у вироку. Кваліфікація дій
засудженого ОСОБА_2 за ч. 3

ст. 186 КК відповідає встановленим
обставинам кримінального провадження.

Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що
вину його підзахисного у вчиненні
відкритого викрадення чужого майна за
попередньою змовою групою осіб,
поєднаного з проникненням у житло, не
доведено, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки такі доводи
ретельно перевірялися як судом першої
інстанції, так і апеляційним судом і
законно з урахуванням вказівок
викладених в ухвалі Апеляційного суду
Київської області від

19 грудня 2012 року визнанні
необґрунтованими.

Доводи засудженого ОСОБА_3 у скарзі про
надмірну суворість призначеного
покарання не можна визнати
прийнятними.

Згідно зі ст. 65 КК особі, котра вчинила
злочин, має бути призначено покарання,
необхідне й достатнє для її
виправлення та попередження нових
злочинів.

У даному кримінальному провадженні, як
убачається з його матеріалів, саме цією
нормою закону керувався місцевий суд
при призначенні засудженим ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 покарання.

Так, місцевий суд поряд із ступенем
тяжкості вчиненого злочину, урахував
конкретні обставини справи, узяв до
уваги всі дані про особи засуджених
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, наявність обставин,
що обтяжують покарання та відсутність
таких, що його пом'якшує, а також суд
врахував роль ОСОБА_3 у вчиненні
злочину.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що призначене

засудженим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покарання,
його вид і строк визначено судом
правильно, воно є необхідним і
достатнім для їх виправлення та
попередження нових злочинів, а тому
підстав для застосування до
засудженого ОСОБА_3 положень ст. 75 КК не
вбачає.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи
кримінальне провадження в
апеляційному порядку, доводи учасників
судового провадження у поданих на
вирок суду першої інстанції
апеляційних скаргах щодо неправильної
кваліфікації дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і
суворості призначеного місцевим судом
покарання, належним чином
проаналізував усі дані в сукупності і
прийняв відповідне рішення про
залишення апеляційних скарг без
задоволення. Свої висновки, з якими
погоджується колегія суддів із цього
питання, суд належним чином умотивував.
Ухвала апеляційної інстанції
відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Отже, при перевірці кримінального
провадження в касаційному порядку
істотних порушень кримінального
процесуального закону, які би
перешкодили суду повно та всебічно
розглянути справу, дати правильну
юридичну оцінку діям засуджених та
були би підставою для скасування чи
зміни судових рішень, колегія суддів не
встановила.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 433, 436-438 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 10 грудня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Київської області
від 10 лютого 2014 року ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 залишити без зміни, а касаційні
скарги засудженого ОСОБА_3 та захисника
ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала касаційного
суду набирає законної сили з моменту
проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

Р. І. Сахно С. М. Міщенко Н. О. Марчук