СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем
України

06 лютого 2007 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді................................................. Мельничук Н.М.,

суддів..................................................... Єрещенка A.M. та Яковлєва С.В.,

з участю

прокурора.................................................................... Руденка В.І.

та звільненого від к/відповідальності... ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Житомирі кримінальну справу за апеляцією
прокурора, який затверджував обвинувальний висновок по справі, на постанову Олевського районного суду Житомирської області
від 26 грудня 2006 року.

Цією
постановою суду ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, інваліда дитинства 3-ої групи, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, проживаючого в АДРЕСА_1, раніше несудимого, звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 185 ч.І КК України у зв'язку з примиренням з потерпілим, а провадження у справі - закрито.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили
щодо ОСОБА_1 залишено попередній - зобов'язання з'являтися на виклики.

Відповідно до постанови суду першої
інстанції ОСОБА_1обвинувачується в тому, що 21 жовтня 2006 року близько 03-ої години ночі він, перебуваючи в кафе-барі "Азалія", яке
розташоване в АДРЕСА_2, вирішив вчинити крадіжку чужого
майна. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_1 із зазначеного кафе-бару таємно
викрав чоловічу куртку вартістю 215 грн., мобільний телефон марки "Samsung С-110" вартістю 365 грн., стартовий пакет з сім-картою "Київстар"
"ASE&BASE" вартістю 15 грн. та гроші в сумі 718 грн.. В результаті скоєного
ОСОБА_1 злочину

Справа №11 - 103/ 2007 Головуючий
у суді 1-ої інстанції Волощук В.В.

Категорія ст.185ч.1 КК України Доповідач у суді 2-ої інстанції Яковлев С.В.

потерпілому
ОСОБА_2 було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 1313 грн..

Дії підсудного ОСОБА_1, як далі зазначив суд, досудовим слідством були кваліфіковані за ст. 185 ч.І КК України як таємне викрадення чужого майна.

25 грудня 2006 року до суду надійшла письмова заява потерпілого ОСОБА_2,
в якій просив слухати справу у його відсутність у зв'язку з добровільним
відшкодуванням підсуднім завданих йому матеріальних збитків, а так як претензії у нього до підсудного
відсутні, то просив справу закрити у зв'язку із примиренням.

В судовому засіданні прокурор, виходячи з того, що
ОСОБА_1раніше
не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, примирився з
потерпілим та повністю відшкодував завдані ним збитки, заявив клопотання
про звільнення підсудного від кримінальної відповідальності.

Суд, дослідивши докази у справі та
заслухавши клопотання прокурора, прийшов до висновку про
обгрунтованість заявленого клопотання та на підставі ст.46 КК України і в
порядку, передбаченому ст.ст.8,282 КПК України звільнив ОСОБА_1
від кримінальної відповідальності і закрив провадження по справі.

Не погоджуючись із постановленим судом рішенням,
прокурор, який затверджував обвинувальний висновок по справі, у своїй апеляції
ставить питання про скасування даного рішення суду та просить постановити
вирок, яким засудити ОСОБА_1 за ст. 185 ч.І КК України і призначити йому покарання у виді
штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів громадян -510 грн..

На обгрунтування апеляції її автор посилається на
неправильність застосування судом положень кримінального законодавства - ст.ст Л 2 ч.2, 46, 185
ч.І КК України, а
тому звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності вважає незаконним.

Іншими особами, які відповідно до
закону мають право на оскарження рішення суду першої інстанції, апеляції не подані.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення і
думку прокурора Руденка В.І., який вважав подану апеляцію обгрунтованою, а постанову суду не відповідаючою вимогам закону,
пояснення звільненого від кримінальної відповідальності ОСОБА_1, який погодився
з апеляцією прокурора, виходячи із визнання своєї вини у скоєному та
невідворотності настання відповідальності, перевіривши постанову суду першої
інстанції в межах, передбачених ст.365 КПК України, обговоривши доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора, який затверджував обвинувальний висновок, підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Так, суд, звільняючи
ОСОБА_1 від кримінальної
відповідальності та закриваючи справу, не
звернув увагу на роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які
містяться у п.п.1, 2, 4,
14 його постанови "Про практику застосування судами
України законодавства про
звільнення особи від кримінальної
відповідальності" від 23 грудня 2005 року № 12 та не дотримався вимог ст.46 КК
України, якими передбачено умови і підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв'язку з примиренням
винного з потерпілим.

Зокрема, однією з таких умов звільнення особи від
кримінальної відповідальності є вчинення нею
вперше злочину невеликої тяжкості.

Відповідно до ст. 12 ч.2 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше
двох років, або інше, більш м'яке покарання.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1обвинувачується у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 185 ч.І КК України. Санкцією ж даної норми Закону передбачене максимальне покарання у виді
трьох років позбавлення волі.

Тому, не дивлячись на наявність
інших умов і підстав, передбачених ст.46 КК України, суд не вправі був
звільняти ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності.

Крім того, суд повинен був
дотримуватись роз'яснень, зазначених у ч.7 п.2 та п.14
зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України щодо обов'язкової наявності згоди особи на закриття справи з даної
підстави, яка передбачена ч.З ст.7-1 КПК
України, та щодо вмотивованості постанови.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись з питанням,
поставленим прокурором в резолютивній
частині своєї апеляції, щодо можливості
і необхідності постановления вироку
відносно ОСОБА_1, так як воно суперечить вимогам ч.І ст.378 КПК України та роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, які містяться у
постанові "Про практику постановления судами вироків
( постанов ) при розгляді кримінальних справ в апеляційному
порядку" від 15 травня 2006 року № 1.

За наведених обставин постанова
суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - поверненню на новий судовий розгляд.

Керуючись
ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляцію прокурора, який затверджував обвинувальний
висновок по справі, задовольнити частково.

Постанову Олевського районного суду Житомирської області від 26 грудня 2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд
до того ж суду в іншому складі.