В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.02.2015 Справа №607/6845/14-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження № 0000721 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тернополя, громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, непрацюючої, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 ,раніше судимої:

- 04 вересня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.1 ст. 190 КК України, до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , законного представника потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

В обвинуваченої ОСОБА_3 , 17 березня 2014 року о 18 год. 10 хв., яка перебувала на першому поверсі гуртожитку АДРЕСА_2 , виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, 17 березня 2014 року о 18 год. 10 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи на першому поверсі гуртожитку АДРЕСА_2 , із рук ОСОБА_5 відкрито, з корисливих мотивів, шляхом ривка з руки, викрала мобільний телефон «SAMSUNG А-330» рожевого кольору, вартістю 295 гривень. Із викраденим майном ОСОБА_3 з місця вчинення злочину втекла, чим завдала ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 295 гривень.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, визнала повністю та показала, що 17 березня 2014 року о 17 год. 30 хв. вона зустрілась із своїми знайомими ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Потім, з її ініціативи, вони поїхали до знайомої ОСОБА_9 , яка проживає в гуртожитку АДРЕСА_3 . Знаходячись біля гуртожитку, вона попросила дівчат зачекати на неї біля під`їзду, а сама направилась до ОСОБА_10 . Під час розмови з нею у них виник конфлікт, в ході якого, вона вихопила з рук ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Самсунг», рожевого кольору та вибігла на вулицю, маючи намір використати його у власних потребах. Однак, в подальшому, вказаний телефон вона повернула потерпілій того ж дня, і остання з цього приводу претензій не висловлювала. У вчиненому вона щиро розкаюється, просить її суворо не карати, обіцяє в подальшому злочинів не вчиняти.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 показала, що 17 березня 2014 року о 18 год. 00 хв. вона знаходилася на загальному коридорі гуртожитку, в якому вона проживає, де разом із своєю знайомою ОСОБА_3 розмовляли. Під час даної розмови, яка в подальшому переросла у словесний конфлікт, ОСОБА_3 різко вирвала з її рук мобільний телефон марки «Самсунг», рожевого кольору та вийшла з під`їзду. Вона пішла додому і розповіла про це своїй матері, після чого вони пішли до дільничного інспектора міліції де написали заяву по даному факту.

Крім цього, ОСОБА_5 повідомила, що на даний час, вона будь яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченої ОСОБА_3 не має та при призначенні покарання останній просить карати її не суворо.

Крім власного визнання вини, обвинувачена ОСОБА_3 повністю погодилася зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, згідно повідомлення про підозру та обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченою зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності її позиції, а також роз`яснивши їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та вважає, що органами досудового розслідування її дії кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, зокрема те, що вона раніше судима, не працююча, не перебуває на обліках у лікарів нарколога, психіатра, по місцю проживання характеризується позитивно, її молодий вік, обставини, які пом`якшують покарання - визнання нею своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення заподіяної шкоди. Обставин, які обтяжують покарання та підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченій, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 , їй слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі.

Крім цього, згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2014 року, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Беручи до уваги те, що злочин, за яким обвинувачена ОСОБА_3 притягується до кримінальної відповідальності був вчинений нею до постановлення вироку від 04 вересня 2014 року, остаточне покарання їй слід призначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді штрафу більш суворим покаранням у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк, оскільки виправлення останньої можливе без ізоляції від суспільства.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченої ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням їй іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд, взяв до уваги те, що обвинувачена повністю визнала свою вину, розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину,усунула завдану нею шкоду, позитивно характеризується за місцем проживання, думку потерпілої, яка просить обвинувачену суворо не карати.

Водночас, суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 в період дії іспитового строку, відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, на неї слід покласти обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначити їй покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2014 року, за яким ОСОБА_3 засуджено до покарання у виді штрафу у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, більш суворим покаранням за даним вироком, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй 1 (один) рік 6 (шість) місяців іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1