АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
10 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України,за участю :
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8

Повертаючи даний обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції вмотивував постановлене рішення тим, що він не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України. Так, в обвинувальному акті відсутні дані про місце знаходження ПрАТ «Українська охоронна страхова компанія» та не встановлене місце з якого було здійснене несанкціоноване втручання в роботу електронно-обчислювальних систем ПрАТ, тобто відсутнє зазначення місця вчинення злочину.
Справа № 11-кп/796/1018/2015
Категорія: ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_9
Доповідач ОСОБА_1 .
Крім цього, із змісту обвинувального акта випливає, що ОСОБА_6 при вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, діяв за попередньою змовою з ОСОБА_10 . При цьому детально викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_10 , обвинувачення якому у даному провадженні не висувається. Також, за наявності в змісті обвинувального акту, при викладенні дій ОСОБА_6 , посилання на вчинення ним злочину «за попередньою змовою з іншими невстановленими особами» не обґрунтована необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 КК України.
Не погодившись з ухвалою суду, прокурор прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року в частині повернення обвинувального акту та зменшення розміру застави щодо ОСОБА_6 скасувати, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Як зазначає апелянт, ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року є необґрунтованою, винесеною з порушенням вимог КПК України, а обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_6 , полягає не у заволодінні чужим майном шляхом несанкціонованого втручання в роботу електронно-обчислювальних систем ПАТ, а у співучасті у формі підбурювання, у заволодінні чужим майном, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, що вчинене в особливо великих розмірах, тобто увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27 ч.4 ст.190 КК України, а не у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.27 ч.4 ст. 190 КК України, як зазначено в ухвалі суд першої інстанції від 16.04.2015. Твердження суду є хибним, оскільки саме за вмовлянням ОСОБА_6 , ОСОБА_10 погодився вчинити злочин, а безпосередній виклад фактичних обставин кримінального правопорушення містяться в обвинуваченні і стосуються виключно ОСОБА_6 . Посилання суду на те, що в обвинувальному акті не обгрунтована необхідність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 КК України є безпідставним, оскільки дане питання, відповідно до вимог ст. 314 КПК України, не вирішується судом в підготовчому судовому засіданні, а зменшення розміру застави ОСОБА_6 є незаконним та не обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та захисника, котрі заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків викладені в ст. 291 КПК України, відповідно до п. 5 ч. 2 якої, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає зазначеним вимогам.
Так, у ньому не вказані дані про місце вчинення кримінального правопорушення, а саме про місцезнаходження підрозділу ПрАТ «Українська охоронна страхова компанія», де було здійснене несанкціоноване втручання в роботу електронно-обчислювальних машин.
Крім цього, обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин, які стосуються дій, вчинених ОСОБА_10 , якому обвинувачення у даному кримінальному провадженні не висувалось, без будь яких посилань при цьому на прийняті щодо цієї особи процесуальні рішення.
При викладенні в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , вказується на обставини, які не відповідають здійсненій правовій кваліфікації даного кримінального правопорушення, про що правильно зазначив суд першої інстанції. Так, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення спочатку зазначається, що ОСОБА_6 вступив у попередню змову із невстановленими слідством особами для заволодіння чужим майном ПрАТ «Українська охоронна страхова компанія», потім вказується, що ОСОБА_10 вчинив протиправні дії під керівництвом та безпосереднім сприянням ОСОБА_6 , а далі зазначається ніби-то ОСОБА_6 діяв відповідно до відведеної йому ролі у вчиненні злочину та підкупом і вмовляннями схилив до участі у його скоєнні ОСОБА_10 . Після цього вказується, що ОСОБА_10 вчиняв незаконні дії за вказівками ОСОБА_6 . Таке викладення фактичних обставин вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення є суперечливим та не в повній мірі відповідає здійсненій в обвинувальному акті правовій кваліфікації інкримінованих обвинуваченому дій за ч.4 ст.27, ч. 4 ст. 190 КК України, як співучасть у формі підбурювання у заволодінні чужим майном шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинене в особливо великих розмірах.
Врахувавши наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, та повернув вказаний вище процесуальний документ прокурору для усунення недоліків.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора в частині необхідності скасування рішення суду першої інстанції про зменшення розміру застави щодо ОСОБА_6 до 80 мінімальних розмірів заробітної плати, що становить 97 440 гривень, то дане рішення вмотивоване даними про особу обвинуваченого, характером інкримінованих йому дій та відсутністю майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, прийняте в межах компетенції суду, і колегія суддів не бачить підстав для його зміни.
Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали суду, яка є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Також, на підставі положень ч.3 ст. 331 КПК України, колегія суддів вважає доцільним прийняти рішення про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , до 60 днів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 60 днів, тобто до 11.08.2015 року включно, з визначенням запобіжного заходу у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, визначених КПК України на умовах, визначених зазначеною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3