Провадження № 11-кп/780/926/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 10.08.2015

УХВАЛА
Іменем України
10 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петровське Бориспільського району Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, працюючого водієм в ТОВ «Автосервіс», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком терміном 1 (один) рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Горлівка Донецької області, українця, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу 89 КК України,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком терміном 2 (два) роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України;

В С Т А Н О В И Л А :
згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено строк випробування 1 рік та покладено обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2015 року змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини призначене покарання у виді конфіскації автомобіля «ВАЗ-21021» д.н.з. НОМЕР_1 як засіб вчення злочину, врешті вирок залишити без змін.

Вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, у зв`язку з чим він підлягає зміні в частині призначеного покарання конфіскації автомобіля «ВАЗ-21021» д.н.з. НОМЕР_2 . Зокрема, під час досудового слідства не був встановлений факт, кому саме на праві власності належить автомобіль «ВАЗ-21021», д.н.з. НОМЕР_2 і чи підлягає він спеціальній конфіскації, і оскільки він належить на праві власності ОСОБА_10 , на думку апелянта, він не підлягав конфіскації як знаряддя вчинення злочину. Також в апеляційній скарзі зазначено, що конфіскація була проведена незаконного, зокрема, разом з автомобілем було вилучено особисті речі обвинуваченого та його батька.

На апеляційну скаргу обвинуваченого від прокурора надійшли заперечення, в яких він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та вирок Бориспільського міськрайонного суду київської області від 26 червня 2015 року в частині, оскаржуваній ОСОБА_7 , залишити без змін. Дану позицію обґрунтовує тим, що постановою слідчого СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області від 14 червня 2014 року автомобіль ВАЗ 21021 д.н.з. НОМЕР_2 було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого та долучено його до матеріалів, оскільки його було використано як засіб вчинення злочину. Судом першої інстанції при ухваленні вироку в точній відповідності до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України прийнято рішення про конфіскацію зазначеного автомобіля в дохід держави, при цьому не було зазначено належність такого автомобіля конкретній особі, що, на думку прокурора, не є порушенням вимог ст. 374 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 своїми умисними діями повторно вчинили викрадення чужого майна (крадіжку) за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин. 20 квітня 2014 року близько 14 годин 00 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 запропонував останньому допомогти у викраденні належних ОСОБА_9 металевих опалубочних стойок "РЕRІ", а саме вивезти їх з місця вчинення злочину. На вказану пропозицію ОСОБА_11 погодився, вступивши таким чином у злочинну змову на викрадення чужого майна. ОСОБА_8 із ОСОБА_7 на належному останньому автомобілі ВАЗ 21021 д.н.з. НОМЕР_2 20 квітня 2014 року близько 14 годин 30 хвилин цього ж дня шляхом вільного доступу заїхали на територію неогородженого подвір`я, розташованого по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 . Перебуваючи на вищезазначеній території, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер дій ОСОБА_8 , відкрив багажник належного йому вищевказаного автомобіля для того, щоб останній погрузив до багажника цього автомобіля будівельні опалубочні стойки «РЕRІ» в кількості 11 штук. Після цього ОСОБА_8 , діючи умисно з корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, самостійно погрузив до багажника зазначеного автомобіля викрадені ним опалубочні стойки «РЕRІ» в кількості 11 штук, вартістю 600 гривень кожна, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 6 600 гривень.

20 квітня 2014 року близько 20 години шляхом вільного доступу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, заїхали на територію неогородженого подвір`я, розташованого по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 , повторно разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, викрали стойки «РЕRІ» в кількості 6 штук вартістю 600 гривень кожна.

Після цього, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, сіли до вказаного автомобілю та з місця злочину зникли. У подальшому ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, викраденим майном розпорядилися за власним розсудом, а саме здали його на пункт прийому металобрухту, отримавши за це грошові кошти у сумі 170 грн. за частину з яких вони придбали ОСОБА_7 1 пляшку пива об`ємом 0,5 л.

В результаті вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якого виділені в в окреме провадження, заподіяли потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 3 600 гривень; в результаті вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особа, матеріали щодо якого виділені в в окреме провадження, заподіяли потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 10 200 гривень.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою апеляційну скаргу підтримав; обвинуваченого ОСОБА_8 ,який не заперечував проти апеляційної скарги ОСОБА_7 ; прокурора та потерпілого, які були проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України.
Судом першої інстанції дії обвинуваченого ОСОБА_7 було вірно кваліфікував за ч.2 ст.185 КК України.
Висновок суду про доведеність винуватості у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Відповідно до ст. 349 КПК України суд, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, а тому колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг.
Вирок суду щодо ОСОБА_8 не оскаржується.
Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 КПК України.

Пунктом 1 частини 9 ст. 100 КПК України визначено, що гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю)

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000636, 14 червня 2014 року було здійснено огляд речового доказу, а саме автомобілю ВАЗ 21021 д.н.з. НОМЕР_2 (а.п. 8), з чого суд приходить до висновку, що процесуальний статус даного майна визначено як речовий доказ.

Як слідує з матеріалів провадження, дана обставина ніким не оспорювалася.

Оскільки обов`язковою умовою повернення майна яке використовувалася як знаряддя вчинення кримінального правопорушення є той факт, що власник (законний володілець) не знав і не міг знати про його незаконне використання, суд апеляційної інстанції не може прийти до відповідних висновків, оскільки апеляційна скарга подана не самим власником транспортного засобу, а обвинуваченим, тому з`ясувати суб`єктивне ставлення власника транспортного засобу до вчинених злочинів з поданої апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів неможливо.

Окрім того, конфіскація знаряддя вчинення злочину не відноситься до виду покарання, як помилково вказує апелянт, і є заходом кримінально-правового характеру.

Разом з тим, суд звертає увагу на той факт, що, відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України, спір по належність речей, які підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства; у такому випадку річ зберігається до набрання рішенням законної сили.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом першої інстанції вироку.
Таким чином, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам, передбачених ст. ст. 370, 374 КПК України.
Порушень кримінального процесуального закону під час судового розгляду кримінального провадження, які потягли б за собою зміну чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: