АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1608/3059/12
Номер провадження 11/786/15/14
Категорія ст. 368 ч.3 України, т.з.
Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_7 на вирок Карлівського районного суду від 15 жовтня 2013 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Хучіні Табасаранського району республіки Дагестан РФ, гр. України, освіта вища, одружений, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, раніше працював військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає у АДРЕСА_1 , раніше несудимий,
засуджено за ст. 368 ч.3 КК України на п`ять років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з організацією та веденням обліково-призовної роботи строком на три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.
Згідно ст. 76 КК України покладено на засудженого обов`язок періодично з`являтися для реєстрації в кримінальну виконавчу інспекцію.
На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_7 позбавлено військового звання підполковник.
Постановлено стягнути на користь НКДЕЦ при УМВС України в Полтавській області витрати за проведення експертиз у сумі 1057,40 грн.

Вирішено питання із речовими доказами.
ОСОБА_7 засуджено за те, що він, обіймаючи посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що згідно з п.1 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року за № 1235, є місцевим органом військового управління, тобто будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, 3 вересня 2012 року, близько 15 години у приміщенні свого службового кабінету № 21 ІНФОРМАЦІЯ_5 , розташованого у АДРЕСА_2 отримав хабар від громадянки ОСОБА_9 у вигляді 4 000 грн. за вирішення питання щодо непризову призовника ОСОБА_10 на строкову військову службу шляхом не проходження до кінця медичного комісії у вересні 2012 року.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вирок у зв`язку з істотними порушеннями кримінально- процесуального закону та невідповідністю висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.
Постановити новий вирок, яким його виправдати.
Інші учасникі судового процесу вирок не оскаржили.
Заслухавши доповідача, захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляції немає.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, за яких ОСОБА_7 отримав хабар від ОСОБА_9 , і висновок суду про доведеність вини засудженого у вчиненні цього злочину відповідає фактичним обставинам справи, визнаним судом доведеними, ґрунтується на сукупності зібраних і належно оцінених доказів та є правильним.
Порушень вимог кримінального чи кримінально- процесуального законів, які перешкодили чи могли перешкодити постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок, не встановлено.
Так, свідок ОСОБА_9 показала, що під час особистого прийому, 21 серпня 2012 року у службовому кабінеті, ОСОБА_7 запропонував для вирішення її прохання щодо відстрочки медичного огляду її сина та призову, котрий досяг призовного віку і працював поза межами України, передати йому 4 000 грн.
Зважаючи на незаконні дії ОСОБА_7 свідок звернулась в органи спецслужб. 3 вересня цього року вона із поміченими грішми та фіксуючою апаратурою під час прийому передала ОСОБА_7 кошти у сумі 4 000 грн.,поклавши за його вказівкою у шухляду столу.
Дані явки з повинною про отримання у своєму службовому кабінеті 4 000 грн .хабара від ОСОБА_9 для вирішення питання щодо непризову призовника ОСОБА_10 - сина вищезазначеного свідка, на строкову військову службу шляхом не проходження медичного комісії у вересні 2012 року відповідають показанням вищезазначеного свідка(а.с. 28-30 том 1).
У наступних неодноразових показаннях як підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_7 визнавав одержання хабара від свідка ОСОБА_9 .
Аналіз наведених даних, взятих у їх сукупності, дав підстави місцевому суду дійти висновку щодо вини ОСОБА_7 , як службової особи, в одержанні хабара від ОСОБА_9 .
Твердження засудженого про наявність суперечностей в показаннях свідків, зокрема - ОСОБА_9 , в його явці з повинною, про порушення норм кримінально- процесуального закону при проведенні огляду місця пригоди протоколі відтворення обстановки та обставин події, протоколах допиту як підозрюваного та обвинуваченого, не відповідають фактичним обставинам справи .
Факт виявлення купюр із забарвленням не особисто у нього, а в шухляді стола у його кабінеті не спростовують висновків суду про доведеність його вини у вчиненні відповідного злочину.
Засуджений безпідставно вважає, що під час огляду місця пригоди в його кабінеті були порушені вимоги відповідних норм КПК України, оскільки таке твердження спростовується даними вищезазначеного протоколу, підписаного всіма учасниками цієї слідчої дії, зокрема понятими.
Понятий ОСОБА_11 показав в судовому засіданні про обставини цього огляду.
Доводи ОСОБА_7 про те, що за роботу з призовниками відповідав безпосередньо його колишній заступник ОСОБА_11 та призовні комісії- районна та обласна і вони приймають рішення про відстрочку або звільнення від призову, а він відповідно не мав повноважень та можливості не призивати до Збройних Сил України сина ОСОБА_9 неспроможні.
Під час досудового та судового слідства встановлено, що ОСОБА_7 був зобов`язаний вивчати особистості всіх призовників, контролювати проходження ними медичної комісії, виносити на розгляд комісії питання про звільнення від призову громадян, призначення їх в команди для відправки до обласного призовного пункту поіменно, що і виконував.
Скарга ОСОБА_7 відхиляється також зважаючи на таке, деталізація обставин вчинення злочину в явці з повинною свідчить не про примусовість, а навпаки про її добровільність та відсутність тиску при її написанні, а суперечності в ній є неістотними.
Посилання засудженого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на застосування до нього тиску з боку працівників СБУ під час його затримання, внаслідок чого він себе обмовив, неспроможні.
Ці свідчення підсудного були предметом розгляду у суді першої інстанції, які повністю спростовані в ході його допиту в судовому засіданні та довідкою військового шпиталю ( військова частина НОМЕР_1 ).
Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ч.3 ст.368 КК України.
Вирішуючи питання про призначення покарання, судом правильно враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу засудженого, обставини, що пом`якшують йому покарання, його стан здоров`я та наявність у нього утриманців
Із урахуванням наведених обставин та з додержанням вимог ст.65 КК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому основного покарання у виді позбавлення волі із застосуванням статей 75,76 КК України.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів визнає, що місцевий суд всебічно, повно і об`єктивно розглянув всі обставин справи в їх сукупності і постановив законний та обґрунтований вирок.
Керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Вирок Карлівського районного суду від 15 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
С У Д Д І:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4