У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,
суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,
при секретарі ОСОБА_11,
за участю прокурора ОСОБА_12,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000133 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2014 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі п. «в» ст. 1 та ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він близько 00 год. 30 хв. 31 жовтня 2012 року, рухаючись на автомобілі НОМЕР_1 по вул. Єлізарова в напрямку вул. Верхньогієвської у м. Харкові, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7, яка стояла на проїжджій частині біля правого узбіччя за напрямком руху автомобіля. В результаті ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про зміну судових рішень в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7, просить стягнути з нього на відшкодування матеріальної шкоди 3 496 грн., а в стягненні моральної шкоди відмовити. Зазначає, що при вирішенні цивільного позову судом не враховано те, що потерпіла перебувала в стані алкогольного сп'яніння та не надала доказів, що підтверджували розмір заявлених збитків.

В запереченнях на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_7 просить судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій в касаційній скарзі не оскаржуються.

Твердження засудженого про те, що суди неправильно вирішили цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 та безпідставно стягнули з нього занадто велику суму матеріальної шкоди та моральну шкоду на користь потерпілої, є непереконливими.

Частиною 5 ст. 128 КПК України та роз'ясненнями, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 р.№ 3 «Про практику застосування судами законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі ст. 23 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою. При цьому обов'язковою умовою для відповідальності за завдану моральну шкоду повинна бути вина особи, з якої ця компенсацію стягується.

Як убачається з матеріалів справи, потерпіла звернулася до суду з цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_6 на її користь матеріальної та моральної шкоди, яких вона зазнала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю останнього. При цьому в обґрунтування позову потерпіла надала суду копії квитанцій, що підтверджують понесені нею витрати на лікування під час перебування в лікарні після ДТП. Щодо суми моральної шкоди ОСОБА_7 пояснила, що внаслідок ДТП у неї розвилася психічна депресія, зумовлена душевними стражданнями, змінився звичний спосіб життя, чому сприяли отримані травми, а також ставлення ОСОБА_6 до вчиненого.

Суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов ОСОБА_7 повністю, врахував конкретні обставини справи, за яких було скоєно злочин, отримані потерпілою тілесні ушкодження, копії квитанцій, надані потерпілою на підтвердження витрат, понесених на лікування, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала потерпіла, майновий стан засудженого та реальну можливість відшкодування ним заподіяної шкоди.

Розглядаючи справу за апеляцією засудженого ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції, керуючись вимогами ст. 404 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин справи, вирішення цивільного позову відповідно до вимог чинного законодавства, а також вказав на докази, які спростовують доводи поданої апеляції.

При цьому суд апеляційної інстанції обгрунтовано послався на те, що розмір суми, стягнутої з ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, вирішено правильно.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни або скасування судових рішень у провадженні, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10