АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.
Чернівці 27
лютого 2007
року судова колегія
суддів судової палати
у кримінальних справах Апеляційного
суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Гончарука Г.М.

Суддів Кифлюк В.Ф., Яцинюк В.Ф.

за участю прокурора Сулятицького І.С.

розглянула у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженої
ОСОБА_1 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2006 року. Цим
вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженка с. Магала Новоселицького
району Чернівецької області, без постійного місця проживання, українка,
громадянка України, з середньою освітою, незаміжня, непрацююча, раніше не
судима, -засуджена за ст. 166 КК України на
два роки позбавлення волі.

Міра запобіжного
заходу обрана у вигляді тримання під вартою.

Згідно з вироком ОСОБА_1 засуджена за те, що будучи матір»ю своїх
малолітніх дітей - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
протягом тривалого часу (з 2001-2006 p.p.), а саме починаючи з дня їх народження ухилялася від виконання своїх
обов»язків по вихованню та по догляду своїх дітей, а з осені 2005 року взагалі
покинула їх, залишивши проживати з престарілою ОСОБА_4, невиконання
материнських обов»язків з боку ОСОБА_1 призвело до спричинення тяжких наслідків
у вигляді суттєвої відсталості розумового, психічного,
фізичного розвитку малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

На вказаний вирок надійшла апеляція засудженої ОСОБА_1, в
якій вона просить вирок суду змінити, пом'якшити призначену судом першої
інстанції міру покарання та звільнити її
від відбування покарання з випробуванням, оскільки вона щиро
розкаюється, не виконувала своїх обов»язків через важке матеріальне становище
та постійні конфлікти з родичами батька її дітей, крім того, вона захворіла в
місцях позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, засуджену, яка підтримала свою апеляцію, міркування
прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляції, судова колегія вважає, що вона не підлягає
задоволенню.

Винність засудженої ОСОБА_1
в скоєні злочину
при обставинах

викладених у вироку, доведена зібраними та дослідженими в судовому
засіданні

доказами, ніким не оспорюється і її діям дана вірна юридична оцінка.

Справа № 11-79 2007р. Головуючий у І інстанції: Марчук В.Т.

Категорія ст. 166 КК України Доповідач: Кузняк В. О.

Так, засуджена ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину визнала повністю.
Крім того, її винність повністю підтверджується іншими доказами по справі.
Зокрема, показаннями законного представника малолітніх потерпілих ОСОБА_5,
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, даними, що містяться у рапорті працівника міліції від
15.08.2006 року, у висновках психологічних експертиз від 29.08.2006 року та від
31.08.2006 року, у висновку комісійної судово-медичної експертизи №128 від
18.09.2006 року, у копії історії хвороби №1582, з яких видно, що ОСОБА_1 дійсно
протягом тривалого часу злісно не виконувала своїх обов»язків по догляду за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що спричинило тяжкі наслідки.

Таким чином, дії засудженої ОСОБА_1 правильно
кваліфіковано за ст. 166
КК України, оскільки доведено, що вона злісно не виконувала встановлених
законом обов»язків по догляду за дітьми, що спричинило тяжкі наслідки.

Що
стосується призначеної судом міри покарання ОСОБА_1, то вона призначена у
відповідності до вимог ст. 65
КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про
особу винної та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, судом враховано характер та ступінь тяжкості
вчиненого злочину, який відноситься до
категорії середньої тяжкості, а також те, що засуджена раніше не судима,
повністю визнала свою вину, її байдуже відношення до вчиненого злочину по відношенню до двох малолітніх дітей,
тяжкість наслідків, що настали.

Хоча суд
першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що засуджена на даний
час розкаюється, не виконувала своїх обов»язків через важке матеріальне
становище та постійні конфлікти з родичами батька її дітей, судова колегія не
вбачає підстав для застосування до останньої ст. 75 КК України і вважає, що призначене судом покарання
відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину
та особі винної, а призначене покарання є достатнім і необхідним для її виправлення
та попередження нових злочинів.

Засуджена ОСОБА_1 у своїй апеляції не навела переконливих доказів, які би
служили підставою для застосування щодо неї ст.75 КК України, а тому апеляція
залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 22 грудня 2006 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляцію останньої - без задоволення.

Головуючий Г.М.
Гончарук

Судді В.Ф. Кифлюк

В.Ф. Яцинюк