Справа № 464/7413/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/225/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2015 року Колегія Суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

З участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 18 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Даним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, з професійно-технічною освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та призначено йому іспитовий строк тривалістю 1 рік. Покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вироком встановлено, що ОСОБА_7 02 липня 2014 року близько 08.00 год., знаходячись поблизу території ТзОВ ЛАЗ, що по вул. Стрийська, 45 у м.Львові, через віконну раму проник у приміщення колишнього виробничого цеху, звідки викрав дві металеві плити, вартістю 400 грн., після чого через вікно залишив приміщення цеху, та, пройшовши територію ТзОВ ЛАЗ, вийшов на вул. Стрийську та пішов в напрямку перехрестя вул. Стрийська вул. Наукова. Однак, проходячи по вул. Стрийській, був помічений працівниками охорони ТзОВ ЛАЗ, які виявивши викрадене, викликали працівників міліції, якими був затриманий ОСОБА_7 .

У поданій апеляції обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду 1-ї інстанції, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню. При цьому, покликається на те, що суд 1-ї інстанції, з його точки зору, не дослідив всіх обставин справи, не дослідженою є вага металічних плит і чи він фізично одночасно міг їх підняти, не встановлено, чи дійсно приміщення є закритим простором, чи є вхідні двері, які мають вхідний замок і чи на вікнах даного приміщення є віконні рами і чи це приміщення дійсно було під охороною, чи приміщення здавалося по акту під охорону і які були обов`язки охоронця, чи вівся журнал чергування охоронців. Просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити виправдувальний вирок.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який вважає вирок суду 1-ї інстанції законним і обґрунтованим, просить залишити його змін, а подану апеляцію без задоволення, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який подану ним апеляційну скаргу підтримав повністю, просить її задоволити, вивчивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи поданої апеляційної скарги, Колегія Суддів вважає, що така до задоволення не підлягає.

До даного висновку Колегія Суддів приходить, виходячи із наступного.

Колегія Суддів вважає, що районним судом вірно оцінено позицію обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невизнання ним своєї вини в інкримінованому йому злочині як спосіб захисту та мету уникнення відповідальності, оскільки винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України доведена зібраними та перевіреними у ході судового розгляду доказами.

Так, свідок ОСОБА_8 в суді 1-ї інстанції вказав на те, що у липні 2014р. працював охоронцем ТзОВ ЛАЗ, 02.07.2014р. зранку побачив, що з вікна одного із приміщень заводу вилізає підсудний, в руках якого були дві плити. Він швидко покликав ще охоронців і вони побігли його затримувати. В той час ОСОБА_7 вже перейшов дорогу та направлявся в сторону перехрестя вул. Стрийська- вул. Наукова. Коли вони підійшли до ОСОБА_7 , викрадені ним плити стояли біля нього, при цьому, він спочатку визнавав, що дійсно їх викрав, пропонував якось вирішити проблему, однак, на їх запрошення пройти на територію заводу відмовився, а тому були викликані працівники міліції. При цьому, у ОСОБА_7 були монтажні рукавиці, які він приготував для виносу плит, а недалеко стояв його велосипед.

Аналогічні показання у суді 1-ї інстанції дав і свідок ОСОБА_9 .

Представник потерпілого у суді 1-ї інстанції, ствердив, що 02.07.2014р. від охорони заводу надійшла інформація про те, що з території заводу викрали дві металеві плити. Особу, яка це вчинила було затримано працівниками охорони та було викликано працівників міліції. У зв`язку із тим, що викрадене майно було повернуто підприємству, жодних претензій до підсудного не має.

Даними протоколу слідчого експерименту від 04.07.2014р., в процесі проведення якого ОСОБА_7 детально розповів та відтворив деталі вчинення ним кримінального правопорушення, вказавши на вікно, через яке проник на територію цеху ТзОВ ЛАЗ, а також місце, звідки ним було викрадено плити, яким чином він виніс їх із приміщення цеху та місце, де його було затримано.

Даними протоколу огляду речових доказів, якими є дві металеві плити, розміром 50х70х10 см.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд 1-ї інстанції вірно висловив критичне відношення до показань підсудного ОСОБА_7 , про те, що він не мав умислу на викрадення майна ТзОВ ЛАЗ., правильно вказавши на те, що такі показання спростовуються показаннями свідків, які чітко вказали на ОСОБА_7 як на особу, яка викрала із території підприємства металеві плити, із якими його і було затримано, а також даними протоколу слідчого експерименту, в процесі якого сам підсудний показав обставини вчинення кримінального правопорушення.

Оцінюючи показання свідків, представника потерпілого, документальні дані, що знаходяться у даному кримінальному провадженні, районний суд обгрунтовано надав їм віри, оскільки такі є послідовними, узгодженими між собою та знаходяться в об`єктивному зв`язку із матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, Колегія Суддів вважає, що Сихівський районний суд м.Львова прийшов до правильного висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у приміщення.

На переконання Колегії Суддів, висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Усім доказам суд дав належну оцінку, яка не викликає сумнівів у її об`єктивності та обґрунтованості.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України призначено відповідно до вимог ст.65 КК України і таке, на переконання Колегії Суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи поданої апеляції правильних висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування постановленого судом рішення Колегія Суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405; 407; 419 КПК України, Колегія Суддів, -

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 18 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м.Львова від 18 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржені до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:
ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_11