АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/1182/2012 Номер провадження 11/786/90/2013Головуючий у 1-й інстанції Рябішин Доповідач ап. інст. Лісіченко Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді - Лісіченко Л.М. суддів: Кисіля А.М., Маліченка В.В. з участю прокурора - Расюка В.В. засудженого - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2012 року.

Цією постановою відмовлено у задоволенні подання старшого державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ щодо вказівки суду про солідарне виконання рішень судів, якими сума боргу стягнута з різних боржників двічі на користь ВАТ «Полтавське».

Підставами для прийняття такого рішення став висновок суду про те, що при виконанні вироку суд не може вносити зміни в його резолютивну частину щодо застосування принципу солідарного стягнення боргу, а також встановлювати порядок виконання рішення господарського суду.

В апеляції ОСОБА_2 просить визнати виконавчий документ, виданий на підставі вироку суду таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи апелянта - засудженого ОСОБА_2, який апеляцію підтримав і просив визнати виконавчий лист, виданий за вироком Полтавського районного суду від 10.05.2007 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки ВАТ «Яциново - Слобідський кар'єр піску» своїм майном і коштами погасив борг, тому обовязок у нього, як боржника, перед ВАТ «Полтавське» відсутній, думку прокурора про залишення постанови суду без зміни, а апеляції без задоволення, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з настипних підстав.

З матеріалів, наданих апеляційному суду, убачається, що вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 10.05.2007 року ОСОБА_2 засуджений за ч.З ст.365 КК України із застосуванням ст.69 України до штрафу 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Полтавське» матеріальну шкоду в сумі 601540,32грн., на підставі якого 04.10.2007 року виписаний і направлений на виконання виконавчий лист № 1- .20.

Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена головним державним виконавцем 01.02.2012 року.

Також з матеріалів справи убачасть'ся, що згідно наказу №5-615, виданого на підставі рішення Господарського суду Полтавської області від 06.04.2007 року, підлягає стягненню з боржника ВАТ «Яциново-Слобідський карєр піску» на користь ВАТ «Полтавське» підлягає стягненню сума завданих збитків 601 540,32грн. та матеріальна шкода - 8807986грн.

Звертаючись з поданням до суду про встановлення порядку і способу виконання виконавчого листа державний виконавець послався па ст.11 Закону України «Про виконавче провадження».

Цією ж статтею Закону України «Про виконавче провадження» керувався і суд, відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця.

Однак, ні з матеріалів подання, ні з постанови, винесеної судом, не зрозуміло в якому порядку - визначеному КПК, ЦПК чи КАС України розглядалась вищевказана справа.

Так, відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження передбачено право державного виконавця звертатись до суду за роз'ясненням рішення. При цьому питання, поставлені на розгляд суду, повинні бути конкретними, з посиланням на відповідні норми закону.

Вищевказана стаття є загальною і відсилає до законодавства згідно принципу спеціалізації судів.

В той же час, ст.. 409 КПК України (в редакції 1960 року) визначає, що питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконані вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

Статтею 411 КПК України (в редакції 1960 року) встановлений порядок вирішення питань, пов'язаних з виконанням вироку.

Однак, відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами України процесуального законодавства про вирішенні питань, пов'язаних з виконанням вироків від 21.12.1990 року не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст.411 КПК України (в редакції 1960 року), питання, що стосуються суті вироку і погіршують становище засудженого, звужують або розширюють обсяг обвинувачення стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема, не можна в такому порядку установити або змінити розмір задоволеного цивільного позову або безпідставно одержаного майна; звільнити засудженого від відшкодування матеріальних збитків.

Розглядаючи подання державного виконавця по суті суд першої інстанції не звернув увагу на його невідповідність вимогам закону, не визнав явку державного виконавця на розгляд справи обовязковою, не усунув суперечності, тому сам допустив неповноту судового розгляду, яка не може бути усунута судом апеляційної інстанції.

Крім цього, під час судового розгляду не зясовано за яких обставин по виконавчому листу, виданому 04.10.2007 року відкрито виконавче провадження лише 01.02.2012 року.

З огляду наведеного, колегія суддів вважає апеляцію ОСОБА_2 такою, що підлягає частковому задоволенню, постанову суду - підлягаючою скасуванню.

Керуючись ст.ст.365,366 КІІК України (в редакції 1960 року), колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 12 листопада 2012 року за поданням державного виконавця скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.