АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/2259/14-к Номер провадження 11-кп/786/283/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 115 КК України - О.Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000603 від 17.09.2014 року, за апеляційними скаргами прокурора Гадяцького району, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 6 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, із середньою освітою, в силу ст. 89 КК України не судимого,

якого визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :
до Апеляційного суду Полтавської області звернулися з апеляційними скаргами прокурор Гадяцького району, захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 на вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 06 лютого 2015 року щодо ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та просить постановити новий вирок, яким пропонує призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі.
На думку прокурора, суд при визначенні покарання не врахував особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_8 хоча і в силу ст. 89 КК України не судимий, однак раніше неодноразово був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень в тому числі і тяжких злочинів, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, тривалий час ніде не працює, умисне вбивство вчинив в стані алкогольного сп`яніння.

За змістом апеляційної скарги захисника він не погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст. 115 КК України. Стверджує, що обвинувачений не мав умислу на спричинення смерті потерпілому, оскільки фактично захищався від протиправних дій останнього, діяв рефлекторно та ОСОБА_10 сам напоровся на ніж, який ОСОБА_9 тримав у руці. Просить вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши його дії на ст. 128 КК України. Вважає, що суд безпідставно врахував обтяжуючу покарання обставину, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що оскільки очевидці не змогли вказати механізм нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому, то слід враховувати його показання щодо ненавмисного спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Вироком Лохвицького районного суду Полтавської області від 6 лютого 2015 року ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за вчинення злочину при наступних обставинах.

16 вересня 2014 року близько 21 години в палаті № 8, що розміщена на другому поверсі Веприцької туберкульозної обласної лікарні в с. Веприк (вул. Заводська -4) Гадяцького району Полтавської області між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , які перебували в лікарні на стаціонарному лікуванні та знаходилися в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка, яка перейшла в бійку, в ході якої ОСОБА_8 , маючи умисел на умисне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, схопив свій кухонний ніж, який знаходився на тумбочці та наніс ним ОСОБА_11 один удар в ліву нижню кінцівку, а вийшовши в коридор лікарні, де продовжувалася бійка, наніс ще два проникаючі удари в область грудної клітки і живота. ІНФОРМАЦІЯ_2 о 14 год. 45 хв. від отриманих травм ОСОБА_11 помер в Гадяцькій ЦРЛ.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримання доводів їхніх скарг, міркування прокурора ОСОБА_6 , яка апеляційну скаргу прокурора Гадяцького району не підтримала, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду знаходить, що апеляційні скарги учасників провадження до задоволення не підлягають на підставі наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України ґрунтується на зібраних у справі доказах, які були перевірені у судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку у вироку відповідно до вимог ст.374 КПК України.

Правильність кваліфікації дій обвинуваченого також знайшла своє повне підтвердження матеріалами справи.

На думку колегії суддів, докази, на які послався суд в обґрунтування своїх висновків доведенності вини ОСОБА_8 узгоджуються між собою, а тому повністю спростовують доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого.

Про наявність у ОСОБА_8 умислу на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі свідчить характер, локалізація та кількість тілесних ушкоджень, двоє з яких є проникаючими пораненнями у грудну клітину та спричинили смерть потерпілого, що не свідчить про необережне спричинення тілесних ушкоджень, як про те зазначають у своїх скаргах обвинувачений та захисник, вказуючи про самовільне чи рефлекторне «наштрикування» потерпілого на ніж.

На відтворенні обвинувачений свідомо не показує як саме він наносив два смертельних удари потерпілому, про що у своєму висновку зазначає судово-медичний експерт, вказуючи, що показання ОСОБА_8 дані ним при проведенні слідчого експерименту з об`єктивними даними судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 загалом у протиріччя не вступають, але механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, зокрема колото-різаних ран в область грудної клітки ОСОБА_8 пояснити не може.

Доводи захисника про те, що обвинувачений захищався від протиправних посягань на його здоров`я потерпілим, посилаючись при цьому на показання свідка ОСОБА_13 щодо нанесення ОСОБА_8 двох ударів кулаком, - не заслуговують на увагу. Сам обвинувачений не підтвердив такі показання, навпаки, даючи свідчення під час слідчого експерименту повідомив, що ОСОБА_11 перший штовхнув його вже під час словесної сварки після чого обвинувачений взяв ніж. Як стверджує ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі, він взяв ніж з метою захистити свою гідність, що, на думку колегії суддів, свідчить про явний неадекватний захист у ситуації, що склалася.

Із відеозапису слідчого експерименту видно що ОСОБА_8 розповідає та показує, як він тримаючи ніж відштовхує ОСОБА_11 кілька разів у груди. Із показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 слідує, що такому відштовхуванню передували викрики ОСОБА_8 в адресу ОСОБА_11 з погрозою застосувати до останнього ніж «припізати». Вказані свідки також повідомили, що саме після цього вони побачили на тілі потерпілого кров. Наведене спростовує доводи обвинуваченого про те, що він лише відштовхував потерпілого, а захисника - про самовільне, необережне (рефлекторне) «наштрикування» ОСОБА_11 на ніж, оскільки такі доводи суперечать також і висновку судово-медичного експерта, відповідно до якого тілесні ушкодження мають характер проникаючих, сліпих, колото-різаних поранень в області грудної клітки зліва, які проникають в ліву плевральну порожнину та черевну порожнину з пошкодженням міжреберних м"язів, пристінкової та вісцеральної плеври, лівої легені та лівого куполу діафрагми.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність умислу обвинуваченого на вбивство потерпілого, оскільки ОСОБА_8 тримаючи в руках ніж, висловлюючи погрозу вбивством потерпілого, вчиняв активні дії руками в напрямку потерпілого, спричинивши проникаючі поранення грудної клітки, від чого настала смерть ОСОБА_11 . З огляду на викладене, доводи сторони захисту про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого не знайшли свого підтвердження та до задоволення не підлягають.

При призначенні покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості злочину, який відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку у лікаря нарколога у зв`язку із систематичним вживанням алкоголю, не працює. Також враховано обставину, що обтяжує покарання в силу ст. 67 КК України вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння підтверджено як показаннями самого обвинуваченого, який повідомив, що незадовго до вчинення злочину він вживав спиртні напої, так і висновком про результати медичного огляду №168 від 17.09.2014 року (а.с.89), яким встановлено його стан сп`яніння. Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого про безпідставне врахування судом першої інстанції як обтяжуючу покарання обставину перебування його під час вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи наведене, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише шляхом ізоляції від суспільства в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України, оскільки таке покарання найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до вимог ст. 50 КК України.

Обрана обвинуваченому ОСОБА_8 міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КПК України, та роз`ясненням, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховуючи тяжкість вчинених злочинів, дані про осіб винних та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Відповідно до п.3 вказаної постанови при визначенні міри покарання, суди мають враховувати в тому числі і наявність не знятих і не погашених судимостей. Натомість, ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України на момент вчинення злочину судимостей не мав, а тому твердження прокурора у своїй апеляційній скарзі про невідповідність покарання обвинуваченому внаслідок його м`якості через неврахування наявних судимостей, - є безпідставним, так як не ґрунтується на вимогах закону.

Підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не знаходить, оскільки при визначенні міри покарання судом враховані обставини на які у своїй скарзі посилається прокурор, та визначено покарання у вигляді позбавлення волі, яке за своїм змістом не є м`яким чи надмірно суворим.

Будь яких порушень кримінального чи кримінального - процесуального Закону під час перевірки вироку Лохвицького районного суду Полтавської області від 06 лютого 2015 року щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не встановлено, підстав для його скасування немає

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405 КПК України колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області,

У Х В А Л И Л А :
апеляційні скарги прокурора Гадяцького району, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 06 лютого 2015 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 у той же строк з часу отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4