Єдиний унікальний номер 725/3293/15-к
Номер провадження 1-кп/725/145/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.07.2015 року.Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження за №0000157 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.402 КК України,

ВСТАНОВИВ :
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що в жовтні 2014 року вчинив непокору, тобто відмовився виконати наказ командира військової частини при наступних обставинах:

Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем мобілізованим на особливий період, і проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номера обслуги гаубично-артилерійської батареї гаубично-артилерійського дивізіону у військовому званні «солдат», у порушення вимог ст.ст.11, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 №127 від 29 жовтня 2014 року він зобов`язаний вибути за межі Чернівецької області до нового місця служби (військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за відмову виконати наказ та не вчинення дій щодо його виконання, через особисту недисциплінованість, 29 жовтня 2014 року, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , що по АДРЕСА_2 , припис на вибуття до нового місця служби умисно не отримав та не бажаючи виконувати наказ командира частини, залишив територію військової частини і без поважних причин до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору відкриту відмову виконати наказ начальника, тобто злочин, передбачений ст.402 ч.1 КК України.

12 червня 2015 року між старшим військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості.
За умовами даної угоди обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в обсязі підозри у судовому провадженні.

Крім цього, при укладенні угоди враховано, що ОСОБА_4 вину в обсязі пред`явленої підозри визнав повністю, у вчиненому щиро кається, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та проходження служби характеризується позитивно, на диспансерних обліках не перебуває, брав участь у проведенні антитерористичної операції, що є пом`якшуючими обставинами.

Враховуючи всі обставини справи, особу винного, наявність зазначених вище обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, сторони погодилися на призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України та вирішили перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.402 КК України, а саме до штрафу в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 4250 грн.

Сторонам відомо та зрозуміло, що у відповідності до вимог ст.473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора та обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ч.4 ст.394 та ч.3 ст.424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.

Обвинуваченому відомо і зрозуміло, що у відповідності до вимог ст.476 КПК України за наслідком невиконання даної угоди про визнання винуватості прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку. Наслідком скасування вироку є призначення судового розгляду в загальному порядку або направлення матеріалів провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку.

Обвинуваченому відомо і зрозуміло, що умисне невиконання даної угоди про визнання винуватості є підставою для його притягнення до відповідальності, встановленої ст.389-1 КК України.

У судовому засіданні прокурор, обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали угоду про визнання винуватості від 12.06.2015 року та просили суд її затвердити.
Заслухавши думку учасників процесу з приводу затвердження угоди, дослідивши матеріали кримінального провадження, переконавшись у добровільності укладення угоди з боку ОСОБА_4 , перевіривши угоду на відповідність вимогам ст.ст.472-473 КПК України та нормам КК України, суд вважає, що у суду відсутні підстави для відмови у її затвердженні.
Так, відповідно до вимог п.2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
При цьому, як передбачено ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Як було встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України тобто за умисне невиконання наказу.
Враховуючи норму ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.1 ст.402 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості.
Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості обвинуваченим і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись ст.ст.314,376,468-470,475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду, укладену 12 червня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України і за його вчинення призначити йому, узгоджену сторонами угоди міру покарання у виді штрафу у розмірі 250 (двохсот п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн.

На вирок може бути подана апеляція з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_6