У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді

Короткевича М.Є.,

суддів

Кліменко М.Р. і Гриціва М.І.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 17 квітня 2007 року кримінальну
справу за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на вирок Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 30 червня 2006 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької
області від 30 серпня 2006 року.

Зазначеним вироком
засуджено

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

раніше не судимого,

- за ч.1 ст.366
КК України до штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян
(510 грн.).

ОСОБА_1 засуджено за те, що він 10.12.2005 року, будучи службовою особою,
склав, підписав і видав ОСОБА_3 виписку з медичної картки стаціонарного хворого
НОМЕР_1 від 10.12.2003 року, що є офіційним документом, про те, що ОСОБА_3 з
04.12.2003 року до 10.12.2003 року перебував на стаціонарному лікуванні в
хірургічному відділенні Гуляйпільської ЦРЛ, тоді як ОСОБА_3 у вказаний період
на стаціонарному лікуванні не знаходився. На підставі даної виписки, наданої
ОСОБА_3 в Оріхівський районний суд Запорізької області, було прийнято рішення
на користь ОСОБА_3 по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 серпня 2006 року
вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 30 червня 2006
року щодо ОСОБА_1 змінено та його дії
перекваліфіковано з ч.1 ст.366 КК України на ст.358 КК України та призначено
покарання у виді штрафу розміром 30 неоподатковуаних мінімумів доходів громадян
(510 грн.).

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2 стверджує, що виписка з медичної картки стаціонарного
хворого НОМЕР_1 від 10.12.2003 року не є документом, який надає права та
звільняє від обов'язку, тобто не є предметом злочину, передбаченого ст.358 КК
України. Окрім того, зазначає про те, що рішення суду по цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики ґрунтується
не лише на даній виписці, наданій ОСОБА_3 до суду. Просить судові рішення щодо
ОСОБА_1 скасувати, а справу провадженням закрити на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК
України.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду
України, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правильність встановлення фактичних обставин справи, а
саме, того, що ОСОБА_1, працюючи лікарем, склав, підписав, поставив печатку
Гуляйпільської ЦРЛ і видав ОСОБА_3 виписку з медичної картки стаціонарного
хворого із зазначенням неправдивих відомостей щодо перебування останнього на стаціонарному лікуванні із 04.12.2003 року
до 10.12.2003 року в хірургічному відділенні Гуляйпільської ЦРЛ, як і
законність ухвали апеляційного суду Запорізької області у частині встановлення,
що ОСОБА_1 під час вчинення підробки цього документу не був службовою особою, у
касаційній скарзі не заперечуються.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
підроблення документу, який видається установою, яка має право видавати чи
посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов'язків, з
метою використання його іншою особою, тобто, у вчиненні злочину, передбаченого
ч. 1 ст. 358 КК України, відповідає фактичним
обставинам справи, встановленим судом, оскільки ґрунтується на
досліджених у судовому засіданні доказах, яким дана повна і всебічна оцінка.

Твердження захисника ОСОБА_2 про те, що виписка не є
предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, безпідставні.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на прохання
ОСОБА_3 на початку грудня 2005 року склав, підписав і видав виписку з медичної
картки стаціонарного хворого, яка засвідчувала те, що ОСОБА_3 із 04.12.2003
року до 10.12.2003 року перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному
відділенні Гуляйпільської ЦРЛ, хоча такого факту не було. Враховуючі дані,
наведені у зазначеній виписці, Оріхівський районний суд Запорізької області при
розгляді цивільної справи визнав, що
договір позики між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 і розписка про передання предмету договору
позики, не були підписані
ОСОБА_3 09.12.2003 року, оскільки
той перебував у цей час у лікарні, а у
сукупності з іншими доказами зазначений договір судом був визнаний недійсним,
внаслідок чого ОСОБА_3 за рішенням суду був звільнений від сплати боргу ОСОБА_4
на суму 90000грн.

Тобто виписка з медичної картки стаціонарного хворого,
яка була складена, підписана лікарем ОСОБА_1., посвідчена печаткою лікарні і
видана ним ОСОБА_3 із зазначенням завідомо неправдивих відомостей щодо перебування останнього на стаціонарному
лікуванні із 04.12.2003 року до 10.12.2003 року в хірургічному відділенні
Гуляйпільської ЦРЛ, є документом, який видається установою і надає певні права
чи звільняє від обов'язків, бо при використанні підтверджує факти, які мають
значення, у тому числі для прийняття
судових рішень, і в наслідок цього є предметом злочину, передбаченого ч.1
ст.358 КК України.

З огляду на викладене, підстав для скасування судових
рішень щодо ОСОБА_1 та закриття кримінальної справи за ч.1 ст.358 КК України,
як про це йдеться у касаційній скарзі, не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального
законодавства, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, по справі не встановлено.

Покарання ОСОБА_1 обрано відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням
тяжкості вчиненого злочину та даних про особу засудженого, пом'якшуючих його
покарання обставин.

Керуючись ст. ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у задоволенні касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_1
- адвоката ОСОБА_2

Судді:

Короткевич М.Є.
Кліменко М.Р.
Гриців М.І.