У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

Головуючого

Філатова В.М.,

суддів

Косарєва В.І., Гриціва М.І.

за участю прокурора

Кравченко Є.С.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 25 грудня 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Рівненської області на вирок
Березнівського районного суду від 23.01.2007 р. та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 22.05.2007 р..

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, раніше судимий
вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 26.09.2001 р. за
ст.ст. 81 ч.1, 229-1 ч.3 КК України на 8 років позбавлення волі. Згідно з
постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 29.06.2005
р. умовно-достроково звільнений на 1 рік 11 місяців 7 днів.

засуджений
за ст. 289 ч.1 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за
сукупністю вироків до цього покарання частково приєднана невідбута частина
покарання за вироком Березнівського районного суду Рівненської області від
26.09.2001 р. та остаточно ОСОБА_1. призначено покарання у вигляді 5 років
позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_1звільнений від відбування покарання з випробуванням і іспитовим строком
на 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_1. покладено обов'язки не виїжджати
за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів
кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи та
періодично з'являтися в ці органи для реєстрації.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 22.05.2007 р. вирок суду залишено без змін. Постановлено уточнити,
що ОСОБА_1звільнений умовно-достроково з Полицької виправної колонії 29.06.2005
р. з невідбутим строком 1 рік 11 місяців 7 днів. Також постановлено виключити з
резолютивної частини вироку вказівку суду про стягнення з ОСОБА_1. 360 грн.
судових витрат на користь науково-дослідного експертно-криміналістичного центру
при УМВС України в Рівненській області за проведення дактилоскопічної
експертизи.

За вироком суду ОСОБА_1визнаний винним
та засуджений за те, що 23.08.2006 р. приблизно о 3 год., перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, незаконно заволодів трактором МТЗ-82 держ номер НОМЕР_1
1994 року випуску вартістю 31451 грн. 53 коп., який знаходився в гаражі
ОСОБА_2. і розташований в АДРЕСА_1

У касаційному поданні заступник
прокурора Ріваненської області. не оспорюючи правильності кваліфікації та
обґрунтованості засудження, порушує питання про скасування постановлених по
справі судових рішень в частині призначеного ОСОБА_1. покарання, оскільки
вважає, що воно призначено з порушенням вимог закону та є м'яким.

Заслухавши
доповідача, прокурора, яка підтримала подання, розглянувши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що воно підлягає до задоволення.

Відповідно
до вимог статті 398 КПК України підставами для скасування або зміни вироку,
ухвали чи постанови є, зокрема,
невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

За змістом
статті 372 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі
засудженого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі,
встановлені відповідною статтею кримінального кодексу, але за своїм видом чи
розміром є явно несправедливим як внаслідок м'якості, так і суворості.

Як видно
із вироку, висновки
про доведеність винності
ОСОБА_1. у вчиненні злочину, за який він засуджений, та
правильності кваліфікації його дій суд зробив на підставі показань самого
засудженого, інших доказах, яким дана належна оцінка, що не оспорюється і в
касаційному поданні.

Проте
судові рішення підлягають скасуванню із-за неправильного застосування
кримінального закону і невідповідності призначеного судом покарання ступені
тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості.

Відповідно
до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання.

Згідно зі
ст. 75 КК України, суд при призначенні покарання у виді виправних робіт,
службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також
позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину,
особу винного та інші обставини справи, може прийняти рішення про звільнення
від відбування покарання з випробуванням.

Однак, як
вбачається із вироку по справі, суд необґрунтовано, без достатніх на те
підстав, застосував до ОСОБА_1. положення ст. 75 КК України та
звільнив від відбування покарання з випробуванням.

Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року “Про практику
призначення судами кримінального покарання” (п. 2) передбачено, що із
урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про
особу, судам належить обговорювати питання про призначення більш суворого
покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму.

Як видно з
мотивувальної частини вироку, ОСОБА_1. засуджено за вчинення злочину у стані
алкогольного сп'яніння. Однак, належної оцінки судом даній обставині не дано.

Пунктом 26
згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р.
передбачено, що у разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі
звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або
була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і
в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила
новий злочин, суд зобов'язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення
волі, зокрема, й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м'які
види покарання.

Однак, при
призначенні засудженому покарання суд в порушення вищенаведених норм
кримінального закону і роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, не дав належної
оцінки тому, що новий злочин вчинено ОСОБА_1. в період умовно-дострокового
звільнення.

Таким
чином, судом при визначенні покарання допущено неправильне застосування ст. 75
КК України, що призвело до призначення засудженому покарання, яке є за своїм
розміром явно несправедливим внаслідок м'якості.

Окрім
цього, судом першої інстанції при призначенні покарання за сукупністю вироків,
неправильно застосовано кримінальний закон.

Відповідно до Кримінального кодексу
України, покарання за сукупністю вироків призначається згідно зі ст. 71 КК
України, тоді, коли засуджена особа до повного відбування основного чи
додаткового покарання вчинила новий злочин, а також, коли новий злочин вчинено
після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 24.10.2003 р. “Про практику призначення
судами кримінального покарання” (п.п. 25, 26) передбачено, що, призначаючи
покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й
додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або
частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із
посиланням на ст. 71 КК України. Маючи на увазі, що при визначенні покарання за
правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково
приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні
точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і
зазначити їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за
попереднім вироком треба вважати, у тому числі і частину покарання, від
відбування якого особу звільнено умовно-достроково (статті 81, 107 КК).

За таких обставин, суд, призначивши ОСОБА_1. покарання на підставі ч. 4 ст. 81 КК України, допустив неправильне
застосування кримінального закону.

Апеляційним судом Рівненської області
не перевірено належним чином вирок Березнівського районного суду та зроблено
неправильний висновок про його законність.

Таким чином, вирок суду першої
інстанції та ухвала щодо нього апеляційного суду є незаконними та підлягають
скасуванню із-за неправильного застосування кримінального закону і
невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі
засудженого внаслідок м'якості.

Якщо при новому розгляді суд дійде
висновку про винність ОСОБА_1. у вчиненні злочину за аналогічних
обставин, визначене йому покарання слід вважати м'яким.

Керуючись статтями 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційне подання заступника прокурора
Рівненської області задовольнити.

Вирок Березнівського районного суду від 23.01.2007 року щодо ОСОБА_1. за ч.
1 ст. 289 КК України, а також ухвалу апеляційного суду Рівненської області від
22.05.2007 р., постановлену щодо нього, скасувати як незаконні, із-за неправильного
застосування кримінального закону та невідповідності призначеного судом
покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості.

Кримінальну справу направити на новий судовий розгляд в суд першої
інстанції в новому складі суду.

С У Д Д І :

Косарєв В.І. Філатов В.М. Гриців М.І.