Номер провадження: 11-кп/785/181/15
Номер справи місцевого суду: 505/3968/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.05.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коси Котовського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

розглянувши апеляційні скарги в.о. Котовського міжрайонного прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області, від 20 січня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:
Зазначеним вироком ОСОБА_10 виправданий за ст. 249 ч. ч. 1, 2 КК України.

Цим же вироком ОСОБА_10 засуджений за ст. 342 ч. 2 КК України до покарання у виді штрафу, в розмірі 120 неоподаткованих мінімумів громадян, в сумі 2040 грн.

Вироком також вирішене питання щодо речових доказів та витрат за проведення експертизи по справі.

З оскарженого вироку вбачається, що ОСОБА_10 визнаний невинуватим і виправданий за ст. 249 ч.1 КК України та за ст.249 ч.2 КК України, які передбачають відповідальність за незаконне зайняття рибним промислом, що заподіяло істотну шкоду, та за повторне незаконне зайняття рибним промислом, що заподіяло істотну шкоду.

Цим же вироком ОСОБА_10 визнаний винуватим та засуджений за ст. 342 ч. 2 КК України за те, що 10 квітня 2013 року, о 17:00 годині, перебуваючи на орендованому ним водоймі «Косівське водосховище» в с. Коси Котовського району Одеської області, вчинив опір державним інспекторам Південно-Бузького територіального відділу рибоохорони ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , під час виконання ними своїх службових обов`язків. Такий опір, на думку суду, полягав в тому, що ОСОБА_10 , ножом пошкодив гумовий човен, на якому перебували ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В.о. Котовського міжрайонного прокурора ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорює правильність засудження обвинуваченого за ст. 342 ч.2 КК України, однак вважає необґрунтованим виправдання ОСОБА_10 за ст. 249 ч.1,2 КК України.

На підтвердження доводів апеляційної скарги, щодо необгрунтованості виправдання ОСОБА_10 , прокурор посилається на такі обставини.

1)
Згідно з положеннями Конституції України, Водним кодексом України та Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» та інших законодавчих актів, водні ресурси (водні об`єкти) і водні біоресурси є об`єктами права власності народу України, а всі види використання тваринного світу, що відбуваються з їх вилученням з природного середовища, можуть провадитись лише за відповідними дозволами чи іншими документами, що видаються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. ОСОБА_11 діяв з порушенням встановленого порядку, чим спричинив державі істотну шкоду.

2) Прокурор в апеляційній скарзі стверджує, що ОСОБА_11 не мав біологічного обгрунтування, яке дає можливість виловлювати рибу в період нересту, і знав про встановлену на той період заборону на вилов риби, тому його діяльність є протиправною.

3) Оскільки вилов риби здійснювався протиправно, державі була заподіяна майнова шкода, яка підлягає відшкодуванню шляхом задоволення цивільного позову і стягнення з ОСОБА_11 суми завданих ним збиткі

На підставі викладеного прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вказаний вирок у зв`язку із невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованим виправданням за ст. 249 ч. 1, 2 КК України. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 249, ч. 2 ст. 342 КК України та призначити йому наступне покарання: за ч. 1 ст. 249 КК України у виді штрафу в розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з конфіскацією знарядь і засобів промислу та всього добутого, за ч. 2 ст. 249 КК України - 2 роки обмеження волі з конфіскацією знарядь і засобів промислу та всього добутого, за ч. 2 ст. 342 КК України 3 роки обмеження волі, на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 3 років обмеження волі з конфіскацією знарядь і засобів промислу та всього добутого.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, покласти на нього обов`язки передбачені п.п.3,4 ст. 75 КК України.

Також прокурор просить задовольнити в повному обсязі цивільний позов, заявлений прокурором, про стягнення з ОСОБА_10 на користь Південно Бузького територіального відділу Західно-Чорноморської рибоохорони 8670 грн.

Захисник ОСОБА_9 .В в апеляційній скарзі, в інтересах ОСОБА_10 , не оспорює оскаржений вирок в частині виправдання ОСОБА_10 за ст. 249 ч.1, 2 КК України.

При цьому захисник стверджує, що, в частині засудження за ст.342 ч.2 КК України та в частині стягнення з ОСОБА_10 судових витрат за проведення експертизи, вирок ухвалений з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування своїх вимог захисник посилається на такі обставини.

1)
Апелянт стверджує, що ОСОБА_10 є ФОП (фізичною особою підприємцем), орендатором ставка, вид його діяльності - прісноводне рибництво, а саме товарне риборозведення, через що в нього склались неприязні стосунки з громадським об`єднанням рибалок «Оберіг».

2) З інспекторами рибоохорони в ОСОБА_10 склались неприязні стосунки через те, що він не бажав давати хабарі, а інспекторам рибоохорони було відомо, що вилов риби здійснюють рибалки ФОП ОСОБА_10 , а не сторонні особи.

3) Інспектори рибоохорони не повідомили ОСОБА_10 про перевірку, не з`ясували хто саме здійснює вилов риби, знаходились в цивільний одежі без пізнавальних знаків. Без відома та дозволу ОСОБА_10 втрутились на його територію, незаконно вилучали його майно.

4) Інспектори діяли всупереч законодавству, яке регулює питання щодо охорони біоресурсів, зокрема Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» та «Інструкції про порядок здійснення штучного розведення вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах.

5) Ухвалою Котовського міськрайсуду Одеської області, від 20.02.14 року, вилучений ніж визнано не належним доказом по справі, але суд прийняв його до уваги.

6) ОСОБА_11 не усвідомлював, що протидіє інспекторам робоохорони, оскільки вони були в цивільній одежі, без пізнавальних знаків, без документів, на власному гумову човні.

В зв`язку з викладеними обставинами захисник просить скасувати вирок в частині визнання ОСОБА_12 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 342 ч. 2 КК України, та ухвалити в цій частині новий виправдувальний вирок у відношенні обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_9 і обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника і заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу і заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Вислухавши апелянтів, вивчивши доводи апеляційних скарг, дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження та докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_10 обвинувачувався в тому, що 10 квітня 2013 року о 17 годині, перебуваючи на водоймі загальнодержавного призначення «Косівське водосховище», яке розташоване в с. Коси Котовського району Одеської області, він вчинив опір активну фізичну протидію державним інспекторам Південно-Бузького територіального відділу рибоохорони ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є працівниками рибоохорони та виконували свої службові обов`язки з охорони рибних ресурсів під час нересту, а саме за допомогою ножа пошкодив гумовий човен, на якому перебували потерпілі, тобто за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Крім того, ОСОБА_10 обвинувачується органами досудового слідства в тому, що він в той-же день близько з 17 до 20 години, перебуваючи на зазначеному вище водоймищі, умисно, незаконно, без дозвільних документів, в період нересту, використовуючи заборонене знаряддя лову сітку виловив рибу в кількості 34 штуки загальною вартістю 8670 грн., чим наніс істотну шкоду державі, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Також, згідно з обвинувальним актом, 23.04.2013 року з 10 до 20 години, ОСОБА_10 , перебуваючи на вказаному вище водоймі, умисно, незаконно, без дозвільних документів, в період нересту, використовуючи заборонене знаряддя лову сітку виловив рибу на загальну суму 1071 грн., чим наніс істотну шкоду державі, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 249 КК України.

Суд першої інстанції своїм вироком виправдав ОСОБА_10 за ч. 1 та 2 ст. 249 КК України, в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочинів.

Вказаний висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає обгрунтованим, виходячи з таких підстав.

По-перше.

Твердження стосовно того, що ОСОБА_10 здійснював незаконний вилов риби, суперечать встановленим судом першої інстанції обставинам. Як встановлено судом, вилов риби безпосередньо здійснював не ОСОБА_10 , а інші особи, а питання щодо того чи діяли вони за дорученням ОСОБА_10 і за яким саме, чи перебували вони з ОСОБА_10 в відносинах робітників та роботодавця, чи доручалось їм використовувати саме такі знаряддя лову і т. і., орган досудового слідства не досліджував, обмежившись поясненнями ОСОБА_10 і ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ..

Тому твердження обвинувачення стосовно того, що ОСОБА_10 здійснював вилов риби, є передчасними, оскільки вони не досліджені і не підтверджені наданими суду доказами.

По-друге.

Що стосується визначеного обвинуваченням місця вчинення злочинів «Косівського водосховища», судом першої інстанції встановлено, що 31.12.2010 року між обвинуваченим ОСОБА_10 та Котовською райдержадміністрацією був укладений договір оренди водного об`єкту ставка ( Косівського водосховища Ягорлик), загальною площею водного дзеркала 137,6731 га.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку № 808717 від 23.10.2012 року ОСОБА_10 є приватним підприємцем і видом його діяльності є прісноводне рибництво.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 249 ч.1 КК України полягає у незаконному зайнятті рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду.

Законом України «Про тваринний світ» від 09.04.2009 року передбачено, що одним із видів використання об`єктів тваринного світу є рибальство, тобто промислове добування риби, водних безхребетних і морських ссавців, а також любительське і спортивне рибальство та добування водних безхребетних у рибогосподарських водоймах.

Товарне рибництво, відповідно до Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних ресурсів» від 09.12.2012 року, являє собою окрему підгалузь аквакультури, рибогосподарської діяльності, об`єктами якої є не водні біоресурси, а біологічна сільськогосподарська продукція, зокрема аквакультура (рибництво) це цілеспрямоване використання рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) для одержання максимальних обсягів корисної біологічної сільськогосподарської продукції (риби, молюсків, безхребетних, інших водних організмів) шляхом їх штучного розведення та утримання; до водних ресурсів належать водні біоресурси, які перебувають в умовах природної волі; водні біоресурси, які перебувають у водних об`єктах у межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також види, занесені до Червоної Книги.

Крім того, риба, яка штучно розведена та утримана у межах ізольованих природних або штучно створених водних об`єктів, наданих у користування для потреб аквакультури, вважається біологічною сільськогосподарською продукцією, власністю суб`єкта аквакультури, який цю культуру виростив.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 17 від 10.12.2004 року «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» пунктом 12 передбачено, що вилов риби чи водних тварин зі спеціально обладнаних або пристосованих водоймищ, у яких вони вирощуються підприємствами, організаціями чи громадянами, за ст. 249 КК України кваліфікувати не можна.

Згідно режиму рибогосподарської діяльності орендованого ОСОБА_10 водоймища, в ньому водяться аборигенні риби та інтродуцентні (заселені), до яких відноситься і товстолоб, оскільки він не спроможний до самовідтворення і вирощується виключно штучно, і саме вилов вказаної риби інкриміновано ОСОБА_10 , згідно обвинувального акту.

Таким чином, судом було встановлено, що вилов риби 10 та 23 квітня 2013 року здійснювався на орендованому ОСОБА_10 водоймищі, виловлений був товстолоб, що було зафіксовано рибінспекторами Південно-Бузького територіального відділу рибоохорони ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В зв`язку з цим, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов до обрунтованого висновку про те, що вказана риба являлась власністю обвинуваченого, а тому ним не була завдана шкода інтересам держави.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження є копія режиму рибогосподарської експлуатації водних живих ресурсів Косівського водосховища, розташованого на території с. Коси, Косівської сільської ради, Котовського району, Одеської області ( а.с. 47-50) та Біологічне обґрунтування на вилов рослинних риб в Косівському водосховищі в період заборони промислу (а.с. 51), які також підтверджують висновок суду першої інстанції щодо відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 249 КК України.

Викладені обставини спростовують доводи апеляційної скарги прокурора і свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_15 складу злочинів, передбачених ст.249 ч.1, 2 КК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор стверджував, що ОСОБА_10 взагалі не здійснювалося планове зариблення вказаного водоймища, що, на його думку, свідчить про те, що обвинувачений не займався штучним розведенням риби. Однак, вказаний факт спростовується дослідженими матеріалами кримінального провадження, а також наданими ОСОБА_10 накладними, актами та ветеринарним свідоцтвом, згідно яких в період 2008 по грудень 2013 року ОСОБА_10 здійснював зариблення водоймища, в тому числі і товстолобом.

Доводи прокурора стосовно того, що водосховище було передане в оренду ОСОБА_10 без законних підстав, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки з кримінально-правової точки зору суд встановив, що вилов риби відбувся в водоймищі фактично орендованому ОСОБА_10 , яке він особисто зариблював, тому такий вилов не заподіяв шкоди інтересам держави.

Щодо дотримання порядку надання водойми в оренду, умов оренди, та пов`язаного з цим кола питань, вказані обставини не знаходяться в площині кримінально-правових відносин і мають з`ясовуватись і вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

По-третє.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 249 ч.2 КК України полягає в діях передбачених ч.1 ст. 249 КК України (незаконне зайнятті рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотні шкоду), вчинених із застосуванням вибухових, отруйних речовин, електроструму або іншим способом масового знищення риби, звірів чи інших видів тваринного світу або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні злочину передбаченого ст. 249 ч.2 КК України, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_10 обвинувачувався не в застосуванні вибухових, отруйних речовин, електроструму або іншого способу масового знищення риби, звірів чи інших видів тваринного світу, а у вчиненні дій, передбачених ст.249 ч.1 КК України, тобто в незаконному зайнятті рибним, промислом, якщо воно заподіяло істотні шкоду, вчиненому повторно.

Але ст.249 ч.2 КК України передбачена кваліфікуюча ознака об`єктивної сторони злочину вчинення злочину особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, і не передбачена кваліфікуюча ознака вчинене повторно.

Оскільки ОСОБА_10 раніше взагалі не судимий (в тому числі і за вчинення злочину, передбаченого ст.249 КК України), в його діях відсутні кваліфікуючі ознаки об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.249 ч.2 КК України, відповідно відсутня об`єктивна сторона цього злочину і відсутній склад злочину, в зв`язку з чим він має бути виправданий за ст.249 ч.2 КК України також з зазначених підстав.

Щодо засудження ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 342 КК України, на думку апеляційного суду висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про необхідність скасування вироку стосовно ОСОБА_10 в цій частині є обгрунтованими і підлягають задоволенню виходячи з таких підстав.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.342 ч.2 КК України, полягає в опорі працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків. Виконання службових обов`язків є виконання зазначеними особами обов`язків, передбачених відповідними нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність органів влади чи правоохоронних органів, а також окремих службових осіб.

Працівники органів рибоохорони є працівниками правоохоронного органу, тому, за наявності інших ознак складу злочину, можуть бути потерпілими від вказаного злочину.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема із копій посвідчень, вбачається, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 займали посади головних державних інспекторів Південно-Бузького територіального відділу рибоохорони, тобто могли бути потерпілими від злочинних дій в межах діяння, передбаченого ст.342 ч.2 КК України.

Що стосується безпосередньо опору, який чинив ОСОБА_10 , слід зазначити, що як досудовим слідством, так і судом першої інстанції, на підставі наданих доказів, встановлено, що такий опір з боку ОСОБА_10 мав місце і полягав в тому, що ОСОБА_10 пошкодив гумовий човен, на якому знаходились потерпілі, чим перешкодив їхній діяльності, спрямованій на припинення вилову риби, вилучення впійманої риби і т.і.

Між тим, слід зазначити, що з суб`єктивної сторони зазначений злочин характеризується прямим умислом, який передбачає, що винна особа усвідомлює, що чинить опір саме працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

ОСОБА_10 не заперечував проти того, що саме він пошкодив гумовий човен, в якому знаходились на воді інспектори, але обвинувачений не визнав себе винним в цій частині обвинувачення, стверджуючи, що не усвідомлював, що чинить опір саме працівникам рибоохорони.

Зокрема ОСОБА_10 зазначив, що потерпілі прибули на місце події на легковому автомобілі без якихось ознак його належності до служби рибоохорони.

Потерпілі були вдягнуті в цивільний одяг, також без пізнавальних знаків. Відсутні були пізнавальні знаки також на гумовому човні, який вони накачали і спустили на воду. При цьому ОСОБА_10 наполягав на тому, що потерпілі не представились, не пред`явили службових посвідчень, не звернулись до нього з вимогами надання відповідних документів та роз`яснень щодо підстав вилову риби, а підпливли до рибалок і почали вилучати знаряддя лову та виловлену рибу.

Потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_7 стверджували, що діяли у відповідності до вимог посадових інструкцій, що представились, пред`явили посвідчення, але інших доказів, які б спростовували твердження ОСОБА_10 суду надано не було. Не підтвердили пояснення інспекторів також рибалки - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що здійснювали безпосередньо вилов риби.

За клопотанням прокурора апеляційним судом був допитаний свідок ОСОБА_16 , який стверджував, що інспектори представлялись і показували службові посвідчення.

Але апеляційний суд не може робити висновки на показаннях вказаного свідка, оскільки існують об`єктивні сумніви і їхній достовіроності.

Обвинувачений зазначив, що звільнив вказаного свідка з роботи, через що між ними склались неприязні відносини.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_16 , він знаходився на березі, на далекій відстані від подій.

Обвинувачений стверджує, що на такій відстані свідок безпосередньо не міг чути і бачити, що відбувалось на воді.

Твердження обвинуваченого в цій частині не спростовані, слідчий експеримент з цього питання не проводився. Крім того, з показань свідка ОСОБА_16 вбачається, що його твердження про те, що інспектори представлялись і пред`являли посвідчення, не є категоричними і грунтуються на припущеннях, а тому не можуть бути взяті до уваги.

За таких обставин показання потерпілих, при відсутності інших доказів, не можуть бути визнані достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_10 , а відсутність доказів усвідомлення ОСОБА_10 факту опору саме інспекторам рибоохорони, свідчить про відсутність складу злочину і виключає можливість засудження ОСОБА_10 за ст.342 ч.2 КК України.

Крім того, враховуючи висновок суду стосовно здійснення законного вилову риби, слід зазначити, що за таких обставин дії інспекторів рибоохорони, які перешкоджали цьому, не можуть бути визнані законними, а опір працівникам правоохоронного органу, які вчиняють не законні дії, не утворює складу злочину, передбаченого ст.342 ч.2 КК України.

Викладені обставини свідчать про те, що висновок суду першої інстанції, стосовно винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ст.342 ч.2 КК України, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не грунтується на доказах, досліджених під час судового розгляду, що згідно з положеннями ст.409 ч.1 п.2; 411 ч.1 п.1 КПК України, є підставою для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 і скасування вироку стосовно ОСОБА_10 в частині його засудження за ст.342 ч.2 КК України, в зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного злочину, тобто з підстав, передбачених ст. 284 КПК України.

Разом з тим, апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 , в частині ухвалення виправдувального вироку стосовно ОСОБА_10 , не підлягає задоволенню, оскільки згідно з положеннями ст. 417 КПК України, після скасування обвинувального вироку в даному випадку в частині засудження ОСОБА_10 за ст. 342 ч.2 КК України, апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені ст.284 КПК України, не ухвалює виправдувальний вирок, а закриває кримінальне провадження.

Що стосується тверджень апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про необгрунтоване стягнення з обвинуваченого коштів, витрачених на проведення судової експертизи, апеляційний суд вважає вказані вимоги такими, що підлягають задоволенню.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції не мотивував прийнятого рішення щодо стягнення з ОСОБА_10 коштів, витрачених на проведення судової експертизи холодної зброї.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ніж, вилучений у ОСОБА_10 і досліджений експертом, не є холодною зброєю (т.1, а.с.43-44).

Витрати, на залучення експерта, в сумі 489 грн. (т.1, а.с.42), згідно зі ст.118 ч.1, п.3 КПК України, є процесуальними витратами, які стягуються з обвинуваченого на користь держави, відповідно до вимог ст.124 ч.2 КПК України, лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Оскільки ОСОБА_10 не пред`являлось обвинувачення в незаконному поводженні з холодною зброєю і він не був визнаний винуватим у вчиненні вказаного діяння, процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта підлягають відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин вирок, в частині стягнення з ОСОБА_10 на користь держави 489 грн. за проведення експертизи холодної зброї, підлягає скасуванню, та доповненню вказівкою про відшкодування вказаних процесуальних витрат за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 284, 376, 404, 405, 407, 409, 417, 419, КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги в.о. Котовського міжрайонного прокурора ОСОБА_6 .

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 задовольнити частково.

Скасувати вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області, від 20 січня 2014 року, відносно ОСОБА_10 , в частині його засудження за ст. 342 ч. 2 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діянні ОСОБА_10 складу вказаного кримінального правопорушення.

Скасувати вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області, від 20 січня 2014 року, відносно ОСОБА_10 в частині стягнення з ОСОБА_10 судових витрат на користь держави в розмірі 489 грн. за проведення експертизи.

Доповнити вказаний вирок вказівкою про відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експерта, в розмірі 489 грн., за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті вказаний вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду

Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підпис) (підпис) (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2 .