Справа №1-54/08
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2008 року
Знам'янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі : головуючого
судді
Попової Н.І.

при секретарі
Зеленській Т.В.

з
участю прокурора Устянцева С.В.

з
участю адвоката.
ОСОБА_1.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Знам'янка кримінальну справу по
обвинуваченню

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця села Червона Долина Бобринецького
району Кіровоградської області, українця, громадянина України, безпартійного,
учня Знам”янського ПТУ №39, не одруженого, проживаючогоАДРЕСА_1, раніше
судимого:

1).
13.11.2007 року Новоукраїнським райсудом Кіровоградської області за ч.3 ст.186
КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.104 КК України від
призначеного покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки

за
ч.2 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Підсудний
ОСОБА_2. скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно за
наступних обставин.

Підсудний
ОСОБА_2., будучи раніше судимий за відкрите викрадення чужого майна (грабіж) і
в той час, коли з нього судимість за це не знята і не погашена у встановленому
законом порядку, 19 листопада 2007 року, приблизно 0 21 год., маючи намір на відкрите
викрадення чужого майна (грабіж), знаходячись в кімнаті відпочинку гуртожитку
ПТУ №39 села Дмитрівка Знам”янського
району Кіровоградської області, вирвав з рук у ОСОБА_3. мобільний телефон
“Моторола-В510” вартістю 949 грн. З карткою мобільного оператора “Київстар”
вартістю 25 грн., після чого покинув територію ПТУ №39 і зник у невідомому
напрямку, чим причинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 974 грн.

Будучи
допитаним у судовому засіданні, підсудний ОСОБА_2. винним себе в інкримінованому
йому діянні визнав повністю і пояснив суду, що він 19 листопада 2007 року разом
з ОСОБА_4. зайшли в кімнату відпочинку гуртожитку ПТУ №39, де був потерпілий
ОСОБА_3Так як він раніше брав у потерпілого мобільний телефон то і в цей день
звернувся до нього з проханням дати йому мобільний телефон, щоб зателефонувати.
Але ОСОБА_3відмовив йому. Потім він попросив потерпілого, щоб той дав йому
мобільний телефон для передачі SMS. Потерпілий дав йому мобільний телефон і
вони втрйох вийшли з кімнати відпочинку
на вулицю, де він скористався телефоном і віддав його ОСОБА_4., так як
йому теж необхідно
було подзвонити, про що
не заперечував і
потерпілий. Він відійшов від ОСОБА_4. і потерпілого. Через деякий час
його покликав ОСОБА_4. і він спитав його, чи віддав той телефон потерпілому.
ОСОБА_4. сказав йому, що мобільний телефон він повернув потерпілому. Після
цього вони сіли в автомобіль і поїхали в м. Знам”янку, де на залізничному
вокзалі пили пиво, яке купував ОСОБА_4.. Вину свою не визнає, так як потерпілий
йому сам дав свій мобільний телефон, яким він і скористався, а потім в
присутності ОСОБА_3. дав мобільний телефон ОСОБА_4.

Не
дивлячись на невизнання своєї вини підсудним ОСОБА_2., його вина в повному обсязі пред”явленого йому обвинувачення встановлена
судом і підтверджується показаннями потерпілого, свідків та матеріалами
кримінальної справи.

Потерпілий
ОСОБА_3пояснив суду, що 19 листопада 2007 року, ввечері, він знаходився в
кімнаті відпочинку ПТУ-39. В руках у нього був мобільний телефон “Моторола”. В
цей час до кімнати зайшов ОСОБА_2., який теж навчається у ПТУ-39 і попросив у
нього мобільний телефон, щоб комусь зателефонувати, але він йому відмовив.
Після чого ОСОБА_2. підійшов до нього і вирвав з рук мобільний телефон і вибіг
з кімнати. Він також зразу ж побіг за ОСОБА_2., але той вибіг з території
училища, сів в автомобіль і поїхав. ОСОБА_2. заходив до кімнати відпочинку сам
і в той час, коли тікав з території училища, він поряд з ним ОСОБА_4. не бачив
і мобільний телефон він у нього не просив і він йому його не давав.

Свідок
ОСОБА_5. пояснив суду, що він 19 листопада
2007 року разом з ОСОБА_3. знаходився в кімнаті відпочинку ПТУ №39, який
держав в руках мобільний телефон. Потім до кімнати зайшов ОСОБА_2. і нічого не
кажучи, підійшов до ОСОБА_3., забрав з рук у нього телефон і відразу ж вийшов з
кімнати. Вранці ОСОБА_3йому сказав, що його мобільний телефон ОСОБА_2. продав.

Свідок
ОСОБА_6. пояснив суду, що 19 листопада 2007 року біля 21 год. на автомобілі
під”їхав до гуртожитку ПТУ-39 в селі Дмитрівка. Хтось із знайомих попросив його
поїхати в м. Знам”янку, але зачим, не сказали. Потім підійшов до нього ОСОБА_2.
і сказав, що він хоче продати мобільний телефон, але не зміг найти покупця. Він
підвів до нього свого знайомого і ОСОБА_2. з ним почав розмовляти, але він в їх
розмову не втручався. Потім на вокзалі, де вони розпивали спиртне, ОСОБА_2.
йому сказав, що мобільний телефон “Моторола” він забрав у свого знайомого і
продав.

Свідок
ОСОБА_4. пояснив суду, що він 19 листопада 2007 року разом з ОСОБА_2., з яким
проживав в одній кімнаті гуртожитку ПТУ-39, вийшли з кімнати на вулицю. Но так
як йому треба було зателефонувати, вони разом зайшли в кімнату відпочинку
ПТУ-39, де сидів ОСОБА_3.. Вони вдвох попросили у нього мобільний телефон, але він
спочатку відмовив їм, а потім сказав, що дасть телефон, но тільки ОСОБА_2..
Коли вони вийшли на вулицю ОСОБА_3. дав телефон ОСОБА_2., але той не зміг
дозвонитися і віддав йому телефон, а сам відійшов у сторону. Після цього він
сказав ОСОБА_3., щоб той йшов в гуртожиток, а він йому телефон занесе після
того, як подзвоне. Коли ОСОБА_3пішов, він покликав ОСОБА_2., і вони з хлопцями
на машинах поїхали в м. Знам”янку, де він і продав мобільний телефон, а
ОСОБА_2. він сказав, що телефон віддав ОСОБА_3.

Вина підсудного
ОСОБА_2. підтверджується рапортом дільничного інспектора (а.с.2), із якого
видно, що до нього 20 листопада 2007 року звернувся із заявою ОСОБА_3про те, що
19 листопада 2007 року в нього ОСОБА_2. забрав мобільний телефон “Моторола”,
після чого втік на автомобілі; фіскальним чеком на придбання 29 жовтня 2007
року мобільного телефону “Моторола”, вартість якого 949 грн. (а.с.7); справками
(а.с.46, 47), які підтверджують вартість мобільного телефону і стартового
пакету “Київстар” відповідно 949 грн. І 25 грн.

Із акту
амбулаторної судово-психіатричної експертизи (а.с.32-33) видно, що ОСОБА_2. в
момент скоєння правопорушення і в теперішній час психічним захворюванням не
страждає. Підпадає під
дію ст.19 ч.1 КК України. Застосування мір медичного характеру не

потребує.

Таким
чином, аналізуючи та оцінюючи у сукупності всі докази по справі, суд приходить
до висновку, що підсудний ОСОБА_2. винен в відкритому викрадені чужого майна
(грабіж), повторно, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК
України.

Показання
підсудного ОСОБА_2. в тій частині, що мобільний телефон він не викрадав у
потерпілого, так як він сам йому його дав, після чого телефон підсудний віддав
ОСОБА_4. і як він цим телефоном розпорядився, йому не відомо, хоча ОСОБА_4.
сказав йому, що телефон він повернув потерпілому, судом не можуть бути прийняті
за достовірні, поскільки вони нічим об”єктивно не підтверджені в суді, а
навпаки спростовуються цілим рядом вищевказаних у вироку доказів і фактичними
обставинами, встановленими судом.

Оцінюючи
показання підсудного ОСОБА_2 і свідка
ОСОБА_4., суд вважає, що їх показання на досудовому слідстві більш
правильні і відповідають обставинам скоєного ОСОБА_2. злочину, встановленими
судом, поскільки, як видно із довідки Знам”янського МВ УМВС України в
Кіровоградській області, що ОСОБА_2. і ОСОБА_4. з 18 грудня по 28 грудня 2007
року утримувались в одній камері і мали можливість домовитися про зміну своїх
показань, про що також свідчить лист ОСОБА_2., який він намагався передати
своїм знайомим, але був виявлений конвоєм при етапуванні підсудного в судове
засідання, в якому ОСОБА_2. і вказує, що ОСОБА_4. буде брати всю вину на себе.
Про те, що лист написаний саме ОСОБА_2., він в судовому засіданні не
заперечував.

Крім
того, показання ОСОБА_2. і свідка ОСОБА_4. протирічать показанням потерпілого,
свідкам, які були допитані в судовому засіданні.

Тому у
суда є всі підстави вважати, що даючи такі показання, підсудний ОСОБА_2. бажає
таким чином уникнути від відповідальності, а свідок ОСОБА_4. - пом”якшити
відповідальність підсудного у скоєному ним злочині.

Призначаючи
підсудному ОСОБА_2. покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної
небезпеки скоєного ним, що він вчинив умисний, закінчений тяжкий злочин. Суд
враховує особу підсудного, який раніше скоював злочини, негативно
характеризується за місцем навчання.

Пом”якшуючими
вину підсудного обставинами суд вважає те, що злочин він вчинив будучи
неповнолітнім.

Обтяжуючих
його вину обставин по справі, судом не
встановлено.

З
урахуванням тяжкості скоєного підсудним, його особи, наявності пом”якшуючих і
відсутності обтяжуючих його вину обставин, суд вважає, що виправлення
підсудного можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

На
підставі ч.1 ст. 71 КК України суд, в зв”язку з тим, що підсудний ОСОБА_2.
вчинив злочин в період іспитового строку за вироком Новоукраїнського райсуду
Кіровоградської області від 13 листопада 2007 року, вважає необхідним до
покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати не відбуту частину
покарання за попереднім вироком.

По
справі потерпілим ОСОБА_3. заявлено цивільний позов про відшкодування завданої
йому шкоди, який він просить задовольнити у сумі 974 грн., шляхом стягнення їх
з підсудного на його користь

Керуючись
ст.323-324 КПК України суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_2
визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого

ч.2 ст.186 КК
України і призначити йому покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

На
підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком,
частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новоукраїнського
районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2007 року і
остаточно призначити йому покарання у
виді п”яти років позбавлення волі, залишивши його під вартою, рахуючи строк
відбування покарання з 21 листопада 2007 року.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 974 грн. в рахунок відшкодування завданої йому
матеріальної шкоди.

Вирок
може бути оскаржено протягом 15-ти діб до апеляційного суду Кіровоградської
області.

Суддя Знам”янського міськрайонного суду
Н.І ПОПОВА