Справа №11-258 2007 р.
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Самойленко А.І.
УХВАЛА

Іменем України

23 січня 2007 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Самойленка А.І. суддів Яременка А.Ф., Свіягіної І.М.

з участю прокурора Єроклінцевої Н.С. засудженого ОСОБА_1
розглянув у відкритому
судовому засіданні в
місті Донецьку справу
за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді
першої інстанції, і засудженого ОСОБА_1 на вирок Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 8
листопада 2006 року,
яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і
мешканця м.Артемівськ Донецької області, раніше судимого 2.07.2001 року за
ст.ст.215-3 ч.2, 140 ч.2
КК України на 3 роки
позбавлення волі засуджено за ст.15
ч.2 і 289 ч.З КК
України на 7 років
позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна засудженого.

ОСОБА_1 визнано
винним у повторному вчиненні замаху на незаконне заволодіння транспортним
засобом за таких обставин.

12 листопада 2005 року приблизно о
20 годині 20 хвилин ОСОБА_1,
перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, з метою незаконного заволодіння
транспортним засобом заказав автомобіль таксі ПП "ОСОБА_2" марки ВАЗ-2101, який належав
ОСОБА_3 під
керуванням водія ОСОБА_4.

Сівши на заднє
пасажирське сидіння і під'їхавши до будинку №111 на вул. Юбілейній в м.Артемівську, ОСОБА_1 напав на водія
ОСОБА_4, схопивши останнього ззаду лівою рукою, а правою рукою приставив до шиї
ОСОБА_4 ніж, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та
здоров'я потерпілого. Продовжуючи свої дії і застосовуючи насильство,
небезпечне для життя та здоров'я ОСОБА_4, ОСОБА_1 вдарив потерпілого ножем не
менше трьох разів в область шиї і грудей, завдавши йому легкі тілесні
ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров'я, і зажадав щоб ОСОБА_4
залишив салон автомобіля. Коли останній вийшов з автомобіля, ОСОБА_1 пересів за
кермо і намагався зникнути на зазначеному автомобілі з місця вчинення злочину.
Однак, не довів свій умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі,
оскільки потерпілий ОСОБА_4, припиняючи злочиннні дії ОСОБА_1 застосував
пневматичну зброю, через що ОСОБА_1 вимушений був залишити автомобіль і
зникнути з місця вчинення злочину.

В апеляціях:

прокурор просить виключити
з вироку висновок про визнання обставиною, що обтяжує покарання засудженого,
повторність вчинення такого злочину засудженим, як такий, що суперечить вимогам
ст.67 КК України, оскільки ця ознака є кваліфікуючою ознакою дій засудженого,
через що вона не може бути визнана такою, що обтяжує покарання;

засуджений
ОСОБА_1 просить перекваліфікувати його дії на ст.125 ч.2 КК України, посилаючись на те, що суд першої
інстанції безпідставно не взяв до уваги його доводи про відсутність у нього
умислу на заволодіння транспортним засобом, що тілесні ушкодження він завдав
потерпілому під час сварки та бійки між ними через незгоду у розмірі оплати
послуг таксі.

Заслухавши
доповідача, прокурора і засудженого, які підтримали свої апеляції, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, апеляційний суд вважає, що
апеляція прокурора підлягає задоволенню, а апеляція засудженого задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Винуватість
ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджена сукупністю
доказів у справі які були досліджені судом першої інстанції і яким суд дав
відповідну оцінку у вироку.

Потерпілий
ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що раніше незнайомий йому ОСОБА_1, якого
він перевозив в якості пасажира таксі, перебуваючи на задньому пасажирському
сидінні, напав на нього, приставив до шиї ніж, а потім став наносити цим ножем
удари в область шиї та грудної клітини, вимагаючи при цьому, щоб він, тобто
ОСОБА_4 покинув автомобіль. Коли він залишив салон автомобіля, ОСОБА_1 пересів
за кермо автомобіля і намагався рушити. Однак не зміг цього зробити, оскільки
він, тобто ОСОБА_4, здійснив декілька пострілів у ОСОБА_1 з пневматичного
пістолета, а також наніс декілька ударів рукояткою цього пістолета, внаслідок
чого ОСОБА_1 залишив автомобіль і зник з місця вчинення злочину.

Показання
потерпілого ОСОБА_4 є послідовними, будь-які підстави для обмови ним ОСОБА_1
відсутні, через що суд першої інстанції обгрунтовано визнав показання
потерпілого правдивими.

Крім цього,
показання ОСОБА_4 узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема, з
висновками судово-медичної експертизи, якими встановлено, що потерпілому
ОСОБА_4 у вказаний ним час були заподіяні легкі тілесні ушкодження, які
спричинили короткочасний розлад його здоров'я у виді порізу кута нижньої щелепи
справа, подряпини на правій боковій поверхні шиї, колотої рани грудної клітини
справа в області 5-го ребра.
Характер і локалізація зазначених тілесних ушкоджень підтверджують показання
потерпілого про те, що нападник, який перебував позаду потерпілого,
застосовував ніж, приставляючи його до шиї і наносив удари з правого боку.

Сам ОСОБА_1
фактично не заперечував в судовому засіданні і не заперечує в своїй апеляції
факту застосування ним ножа до потерпілого і того, що він дійсно після
застосування насильства пересів на місце водія. Його твердження про те, що ці
дії він вчинив з метою захисту від потерпілого і виходу з салону автомобіля, не
можуть бути визнані достовірними, оскільки, перебуваючи на задньому сидінні
автомобіля у нього не було потреби пересідати на місце водія, щоб мати змогу
вийти з салону автомобіля і застосовувати для цього ніж.

Крім цього, у
своїх первинних показаннях під час досудового слідства в якості підозрюваного
і обвинуваченого, в
тому числі на очній
ставці з потерпілим, ОСОБА_1
неодноразово пояснював, що він вчинив напад на потерпілого з метою заволодіння
автомобілем і для вчинення злочину заздалегідь взяв ніж-метелик, який викинув
після вчинення злочину.

Ці показання
ОСОБА_1 повністю узгоджуються з показаннями потерпілого та іншими доказами у
справі.

Твердження
ОСОБА_1 про те, що первинні показання на досудовому слідстві він давав
внаслідок застосування до нього незаконних заходів з боку працівників міліції
були перевірені прокурором м.Артемівська відповідно до вимог ст.97 КПК України,
постановою якого було відмовлено у порушенні кримінальної справи щодо
працівників міліції, оскільки незаконних дій з їх боку щодо ОСОБА_1 не було
встановлено. Судом першої інстанції також були перевірені ці твердження
ОСОБА_1, для чого суд допитав додаткових свідків і обгрунтовано визнані ці
твердження засудженого безпідставними.

Усім доказам у
справі суд дав оцінку у їх сукупності і обгрунтовано дійшов висновку про
доведеність вини ОСОБА_1 у замаху на незаконне заволодінні транспортним
засобом, вчиненому повторно із застосуванням насильства, небезпечного для життя
та здоров'я потерпілого. Тому дії його правильно кваліфіковані за ст.289 ч.З КК
України, а доводи апеляції засудженого про відсутність у нього умислу на
заволодіння автомобілем і необхідність кваліфікації його дій за ст.125 ч.2 КК України,
суперечать фактичним обставинам справи.

Міра покарання
призначена засудженому у мінімальних межах санкції ст.289 ч.З КК України, тобто
з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого,
а також обставин, які пом'якшують покарання, у тому числі тих, які наведені в
апеляції засудженого, і відповідає вимогам ст.65 КК України.

Разом з тим, суд
всупереч вимог ст.67 ч.4 КК
України визнав обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_1, повторність вчинення
ним цього злочину, оскільки ця ж ознака врахована судом при кваліфікації дій
засудженого.

Тому апеляція
прокурора підлягає задоволенню, а висновок суду про визнання вищевказаної
ознаки обставиною, що обтяжує покарання, підлягає виключенню з вироку.

Враховуючи
наведене, керуючись вимогами ст.ст.365, 366
КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Вирок
Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 8 листопада 2006 року щодо
ОСОБА_1 змінити: виключити з нього визнання повторності вчинення злочину
обставиною, що обтяжує покарання засудженого.

В решті цей
вирок залишити без зміни, а апеляцію засудженого - без задоволення.