В И Р О К
іменем України

"06" жовтня 2014 р.Дніпровський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
законного
представника неповнолітньої ОСОБА_5
обвинуваченої: ОСОБА_6 ,
провівши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в залі суду, кримінальне провадження № 0011140 за обвинуваченням неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернівці, українки, громадянки України, з середньою освітою, студентки Чернівецького національного університету ім..Федьковича, зареєстрована АДРЕСА_1 , раніше не судима, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Суд визнав доведеним, що 25.08.2014 року приблизно о 16.00 год. неповнолітня ОСОБА_6 яка перебувала в торговому центрі Скаймол, розташованого по проспекту Ватутіна, 2-т в місті Києві, з метою таємного викрадення чужого майна, зайшла до магазину Бершка.
Здійснюючи свої злочинні наміри, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, неповнолітня ОСОБА_6 підійшла дол. Полиць із жіночим взуттям, звідки взяла майно, яке належить ТОВ Бершка Україна, а саме: чобітки жіночі (артикул 5182/231/105), вартістю 178грн. 69 коп.
Продовжуючи свої злочинні наміри, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, неповнолітня ОСОБА_6 скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, пару жіночого взуття поклала до пакету, який був у неї при собі та направилась до виходу з магазину.
Після цього, неповнолітня ОСОБА_6 , пройшовши поза касову зону, не сплативши за вказаний товар, з місця вчинення злочину намагалась зникнути, але, виконавши всі дії, які вважали за необхідне, свій злочинний умисел до кінця не довела з причин, що не залежали від її волі, так як була затримана працівниками охорони.
Будучи допитаною в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України визнала повністю, дала покази, підтвердила обставини скоєння злочину, викладені в установочній частині ухвали, щиро розкаялася в скоєному, не оспорювала в судовому засіданні вищезазначені фактичні обставини, встановлені у кримінальному провадженні органом досудового розслідування.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорювали фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також протоколу огляду місця події та огляду речей, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.
Таким чином, на підставі наведеного та з урахуванням визнавальних показань обвинуваченої, яка не оспорювала фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто у виконала усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні обговорено клопотання адвоката про звільнення неповнолітньої ОСОБА_6 від покарання із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру у вигляді попередженя на підставі ст.105 КК України.
Вислухавши клопотання, вивчивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, яка не заперечувала проти задоволення заявленого адвокатом клопотання про звільнення неповнолітньої обвинуваченої від покарання із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру, вислухавши думку представника неповнолітньої та неповнолітньої обвинуваченої, які підтримали клопотання адвоката, суд приходить до наступного.
Так, відповідно до вимог ст. 497 КПК України, якщо суд під час судового розгляду дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого без застосування кримінального покарання, то може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з положеннями ст. 105 ч. 1 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 є її щире каяття та вчинення злочину неповнолітньою. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Суд, виходячи з вищезазначених вимог закону, беручи до уваги позитивні дані про особу неповнолітньої обвинуваченої, яка вчинила злочин невеликої тяжкості, враховуючи обставини справи, відсутність тяжких наслідків, відшкодування шкоди, відношення обвинуваченої до скоєного, її щире каяття, приходить до висновку про можливість виправлення неповнолітньої обвинуваченої без застосування кримінального покарання, у зв`язку з чим вважає, що клопотання підлягає задоволенню, а неповнолітня обвинувачена підлягає звільненню від кримінального покарання із застосуванням до неї примусових заходів виховного характеру передбачених ч. 2 ст. 105 КК України.
Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України, буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд з урахуванням вищезазначених позитивних даних про особу обвинуваченої, який вчинив злочин невеликої тяжкості, вважає за доцільне застосувати до нього примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 1 ч.2 ст.105 КК України у вигляді застереження.
За таких обставин, керуючись вимогами ст.ст. ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 484, 485, 490, 497 КПК України, ст.105 КК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
Визнати винною неповнолітню обвинувачену ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України.
Призначити покарання на підставі ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становлять 850 гривень.
Звільнити від призначеного покарання неповнолітню ОСОБА_6 та застосувати захід виховного характеру на підставі ст.105 КК України у вигляді застереження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня її проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: