Провадження №1-кп/447/117/15
Справа №447/1249/15-к

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2015 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши розглянувши у виїзному судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під № 0000797 від 09.07.2015 року, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Львівської області, громадянина України, українця, в порядку ст.89 КК України раніше не судимого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України

в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 09.07.2014, приблизно о 3 годині, рухаючись автомобілем марки «ВАЗ - 2101» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » заднім холом по ухилу ґрунтової дороги, яка проходить поблизу кладовища по вул. Шептицького у м. Миколаєві Львівської області, здійснив наїзд на бордюр, внаслідок чого керований ним транспортний засіб зупинився, а ОСОБА_5 , не вживши всіх заходів з метою недопущення його самовільного руху, залишив транспортний засіб, внаслідок чого грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п.п.1.5 - згідно якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян завдавати матеріальних збитків.

п.п.1.10 (в часині визначення терміну «небезпека для руху») - згідно якого, небезпека для руху зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно меншити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку;

п.п.2.3 (підпункту «д»), згідно якого, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п.п.15.12 - згідно якого, водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодійня ним.

Вказані порушення Правил дорожнього руху України, проявились в тому, що водій ОСОБА_5 , залишив транспортний засіб, при цьому не вживши всіх заходів з метою недопущення його самовільного руху, а саме приведення в дію стоянкового гальма та як додатковий спосіб недопущення самовільного руху заднім ходом по ухилу дороги, увімкнення першої передачі, а також перед спробою підняти та перемістити задню частину автомобіля марки «ВАЗ - 2101» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », належним чином не зафіксував і перечні колеса задньоприводного автомобіля «ВАЗ - 2101» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », від можливого самовільного руху, оскільки і стоянкове гальмо у таких автомобілях діє лише на задні колеса, і гальмування за рахунок трансмісії шляхом увімкнення першої передачі у коробці передач також здійснюється через задні колеса.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України, привели до самовільного руху автомобіля «ВАЗ - 2101» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » (скочування) заднім ходом по ухилу дороги з подальшим наїздом на ОСОБА_4 , та як наслідок отримання останнім тілесних ушкоджень у вигляді: вертикального перелому тіла шостого шийного хребця, перелому дужок шостого шийного хребця, розриву жовтої (міждужкової) зв`язки 0-7 шийною хребців справа, кутового перелому передньо-верхнього кута 7-го шийного хребця, забою спинного мозку на рівні шийних сегментів важкого ступеня з порушенням функції, забійна рана тімяно-скроневої ділянки тазу, обох нижніх кінцівок, які згідно висновку експерта №12610 від 07.10.2014 відносяться до тяжкого тілесного ушкодження

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся. Просив суд суворо його не карати.Покази ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд обвинуваченого суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювались.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який у відповідності до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судиий, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується типово щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв слідству, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_5 слід визнати винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначити йому покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Суд вважає недоцільним застосування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки, під час ДТП обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння, у обвинуваченого немає іншої спеціальності, і робота водієм є його основним джерелом заробітку .

Керуючись ст.ст.370, 373, 374 КПК України, -

з а с у д и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3(три) роки, поклавши на нього наступні обов`язки, передбачені ст.76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави витрати за проведення експертизи Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУМВСУ у Львівській області в розмірі 1581 (одна тисяча п"ятсот вісімдесять одна) грн. 90 коп.

Вирок може бути оскаржений у порядку та строки передбачені ст. 394,395 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1