Справа № 750/5986/13-к
Провадження № 1-кс/750/906/13
У Х В А Л А

04.07.2013 м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду м.Чернігова Кулініч Ю.П.,

при секретарі Кривопиші Я.О.,

за участю заявника ОСОБА_1,

слідчого Гамзи С.М.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області Гамзи С.М., -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся зі скаргою, в якій просить визнати протиправною бездіяльність слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області Гамзи С.М., щодо неповернення тимчасово вилученого майна, а саме: автомобіля марки «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_1; та зобов'язати повернути даний автомобіль в тому технічному стані, в якому він перебував на момент вилучення.

В обґрунтування заяви посилається на те, що автомобіль марки «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_1 був тимчасово вилучений як речовий доказ. На законні вимоги законного представника ОСОБА_1 про повернення даного автомобіля слідчий не реагує, та посилається на те, що даний автомобіль був вилучений у ОСОБА_2 під час огляду, та був поміщений на територію Чернігівського МВ УМВС України в Чернігівській області, а згідно свідоцтва про право власності автомобіль марки «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_1, належить ОСОБА_3 Арешт на даний автомобіль не накладався, і підстав утримувати його у слідчого немає.

У судовому засіданні заявник скаргу підтримав та пояснив, що придбав даний автомобіль у ОСОБА_3 з метою перепродажу, але продаж оформлений не був, автомобілем заявник користувався по довіреності. Потім він видав довіреність на право керування ОСОБА_4, але оскільки ОСОБА_4 з ним не розрахувався, заявник вважає автомобіль своєю власністю.

Слідчий у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував та пояснив, що даний автомобіль є речовим доказом, придбаний за грошові кошти, отримані злочинним шляхом, і не є знаряддям вчинення злочину. Автомобіль може бути повернутий власнику, але той з такою заявою не звертався. Однак, крім ОСОБА_1 на автомобіль претендують інші особи.

Заслухавши пояснення заявника та слідчого, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Слідчим проводиться досудове розслідування у кримінального провадженні № 0000632 за ч.2 ст.190 КК України, за фактом заволодіння ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шляхом обману грошовими коштами на загальну суму 30000 грн., що належать ПАТ «Ясен» та ПАТ «Чернігівська кондитерська фабрика «Стріла».

З зазначених матеріалів вбачається, що автомобіль марки «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_1 був вилучений працівниками міліції 14.09.2012 у ОСОБА_2

Постановою слідчого від 31.10.2012 автомобіль визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінальної справи.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, автомобіль належить ОСОБА_3.

Довіреністю від 04.09.2012 ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_8 та ОСОБА_1 бути його повноважними представниками з усіх питань володіння, користування, зняття з обліку та розпорядження даним автомобілем, з право передовіри.

Згідно копії довіреності від 10.10.2012, ОСОБА_1 за правом передовіри уповноважив ОСОБА_4 бути повноважним представником з усіх питань володіння, користування, зняття з обліку та розпорядження належним ОСОБА_3 зазначеним автомобілем.

Як свідчить протокол допиту свідка ОСОБА_4 від 31.10.2012 зазначений автомобіль він придбав у середині серпня 2012 року у ОСОБА_1, а 10.10.2012 ОСОБА_1 видав йому довіреність на автомобіль у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 віддав йому усі гроші за автомобіль. Потім він дав автомобіль на декілька днів у користування ОСОБА_2, у якої він був вилучений. Просить повернути йому автомобіль.

Автомобіль був визнаний речовим доказом згідно ст.79 КПК України 1960 року, відповідно до порядку, що діяв на той час. Тому на даний час немає необхідності накладати на нього арешт згідно чинного КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

Однак, вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про повернення їм автомобіля ґрунтуються на однакових підставах - довіреностях від 04.09.2012, 10.10.2012. Той факт, що довіреність ОСОБА_4 видана ОСОБА_1 за правом передовіри, не визначає переважне право ОСОБА_1, оскільки показання ОСОБА_4 та пояснення ОСОБА_1 підтверджують укладення довіреностей з метою приховати дійсні цивільно-правові відносини купівлі-продажу. Показання ОСОБА_4 та пояснення ОСОБА_1 суперечать в частині повного розрахунку за автомобіль.

Таким чином, встановити належного володільця майна в межах даного розгляду є неможливим.

За таких обставин скарга задоволена бути не може.

Керуючись викладеним вище та ст.303-307 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ю.П.Кулініч