Справа № 11 -
ст. 190 ч. 4, 358 ч. ч. 2, 3, 366 ч.
2, 209 ч. 2 КК України
1 інстанції суддя
апеляційної інстанції суддя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада
2007 р. Колегія суддів судової палати у кримінальних

справах
апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Головуючого: Ржепецького
О.П.

Суддів: Гулого
В.П.

Гребенюк В.І.

При
секретарі: Брянській
Г.Є.

За участю: прокурора Данчука
В.М.

захисника ОСОБА_1

виправданого ОСОБА_2

представника
цивільного позивача ОСОБА_3

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві кримінальну справу за апеляціями помічника прокурора
Баштанського району та представника цивільного позивача ОСОБА_11 на вирок
Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2007
року, а також за апеляцією помічника
прокурора Баштанського району на постанову Баштанського районного суду
Миколаївської області від 07 вересня 2007 року,
яким якими

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с. Інгулка Баштанського
району Миколаївської області,
українця, громадянина
України, з вищою освітою, одруженого,
працюючого головою фермерського господарства „ВІК", є депутатом третього округу Явкинської
сільської ради п'ятого скликання,
проживаючого по АДРЕСА_1, не
судимого; -

-
виправдано за ст. ст.
190 ч. 4 та 209 ч. 2 КК України на підставі ст. 6
п. 2 КПК України за відсутністю складу злочину;

-
звільнено від покарання на підставі
ст. 1 п. "б" Закону
України "Про амністію" від 09 червня 2007 року із закриттям
провадження у справі по амністії.

Органами
досудового слідства ОСОБА_2 , обвинувачується в тому, що будучи 19 квітня 2001 року судимим
Новобузьким районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст.
165, ч. 4 ст.
19, ч. 2 ст.
172, ст. 42 та 46 -1 КК України (в редакції 1960 року)
до трьох років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік, зі сплатою 200 грн. штрафу та забороною
займати керівні посади на два роки, в
період іспитового строку на шлях виправлення не став та знову з метою
заволодіння шляхом обману та зловживання довірою чужим майном в особливо
великих розмірах - кредитними коштами в сумі 130 000 гривен, що належали Баштанському відділенню ВАТ
„Державний ощадний банк України",
розташованому по вул. Полтавська, 19 в м.
Баштанка Миколаївської області, з
послідуючою легалізацією (відмиванням) грошових коштів, отриманих завідомо злочинним шляхом, здійснив корисливі злочини за таких обставин.

Так, в березні 2002 року, ОСОБА_2 з метою заволодіння шахрайським шляхом кредитними коштами
в сумі 100 000 грн., що належать
Баштанському відділенню ВАТ „Державний ощадний банк України", не посвячуючи в свій злочинний план сина
ОСОБА_3, який є приватним
підприємцем, вирішив звернутись у
Баштанське відділення ВАТ „Державний ощадний банк України", для відкриття рахунку юридичної особи 1111
ОСОБА_3 для того, щоб мати безперешкодну
можливість розпоряджатись кредитними коштами,
які повинні були бути зараховані на рахунок 1111 ОСОБА_3, а в послідуючому викрадені ОСОБА_2

З цією
метою 15 березня 2002 року, ОСОБА_2
, діючи умисно та тим самим вводячи в
оману керуючу Баштанським відділенням ВАТ „Державний ощадний банк України"
ОСОБА_4, власноручно, шдписав від імені ОСОБА_3 та засвідчив
печаткою ПП ОСОБА_3 заяву від імені свого сина ОСОБА_3, з проханням відкрити рахунок юридичної особи
ПП ОСОБА_3

В цей же день ОСОБА_2 сфальсифіковану заяву надав для розгляду Баштанському
відділенню ВАТ „Державний ощадний банк України", при цьому на обґрунтування свого відношення
до відкриття рахунку 1111 ОСОБА_3 - ОСОБА_2 пред'явив повну майнову довіреність, виписану йому ОСОБА_3

Розглянувши
складену та підписану ОСОБА_2 від імені
ОСОБА_3 заяву, керуюча Баштанським
відділенням ВАТ „Державний ощадний банк України" 15 березня 2002 року
ОСОБА_4 підписала договір без номера від 15 березня 2002 року на відкриття
1111. ОСОБА_3 розрахункових рахунків та розрахункове -касове обслуговування
фізичних осіб у національній валюті. Підписаний договір ОСОБА_4 надала ОСОБА_2
, так як він раніше пред'являв повне
майнове доручення від імені ОСОБА_3 для передачі ОСОБА_3 для підписання, оскільки тільки ОСОБА_3 мав право підписувати
вказаний документ.

В той же
день, продовжуючи свій злочинний
умисел, ОСОБА_2 , не
бажаючи доводити до відома ОСОБА_3 про свій злочинний план, направлений на викрадення коштів, що належать Баштанському відділенню ВАТ
"Державний ощадний банк України",
самостійно від імені ОСОБА_3,
підписав договір і завірив печаткою 1111 ОСОБА_3, що знаходилася в його користуванні.

Знаючи
про те, що договір підписаний
неправомочною особою, ОСОБА_2 пред'явив його співробітникам банку.

На
підставі наданих банку ОСОБА_2
відомостей в Баштанському відділенні ВАТ «Державний ощадний банк
України» ПП ОСОБА_3 був відкритий розрахунковий рахунокНОМЕР_1, а самому ОСОБА_2 була
видана чекова книжка на ПП ОСОБА_3

Наряду з
цим, в жовтні 2002 року, продовжуючи підготовку до вчинення
шахрайства, ОСОБА_2 , діючи в подальшому з метою реалізації злочинного
плану, направленого на заволодіння
шахрайським шляхом майном банку,
продовжуючи вводити в оману керуючу банком ОСОБА_4, знову звернувся до неї й нібито представляючи
інтереси свого сина ОСОБА_3, відповідно
до повного майнового доручення
повідомив, що ОСОБА_3,
як

приватний
підприємець, бажає отримати у
Баштанському відділенні ВАТ "Державний ощадний банк України" кредит у
сумі 100 000 грн. під 26% річних для придбання паливно - мастильних матеріалів, мінеральних добрив, закупівлі сільськогосподарської продукції для
подальшої переробки.

Введена
в оману ОСОБА_5, що не знала про дійсні
наміри ОСОБА_2, запропонувала передати
ОСОБА_3 перелік документів, які
необхідно підготувати для одержання кредитних коштів у сумі 100 000 грн.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, ОСОБА_2 з метою легалізації (відмивання) коштів у розмірі 100 000
грн., що належать Баштанському
відділенню ВАТ "Державний ощадний банк України", якими він уже заволодів завідомо злочинним
шляхом, в цей же день 08 листопада 2002
року з метою здійснення фінансових операцій і приховуючи свої справжні наміри
по цільовому використанню кредитних коштів,
отриманих ніби - то ОСОБА_3,
повторно сфальсифікував рахунок за № 8 від 08 листопада 2002 року про
те, що нібито ТОВ "Золота
Нива" бажає придбати в ПП ОСОБА_3 паливно -мастильні матеріали на загальну
суму 50 000 грн., а так само повторно
сфальсифікував рахунок за № 10 від 08 листопада 2002 року про те, що нібито ТОВ "Золота Нива" оплачує
ПП ОСОБА_3 50 000 грн. за послуги.

В цей же
день 08 листопада 2002 року на підставі сфальсифікованого ОСОБА_2 рахунку за № 8 від 08.11.2002 року за
меморіальним ордером № 1891 від 08.11.2002 року, підписаному ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3, банком був здійснений платіж і на
розрахунковий рахунок ПП ОСОБА_3 заНОМЕР_1 за паливно - мастильні матеріали
були перераховані 50 000 грн.

Крім
цього, 08 листопада 2002 року на
підставі сфальсифікованого ОСОБА_2
рахунку № 10 від 08.11.2002 року по меморіальному ордеру за № 1842 від
08.11.2002 року підписаному ОСОБА_2 від
імені ОСОБА_3, банком був здійснений
платіж і на розрахунковий рахунок ПП ОСОБА_3 заНОМЕР_1 за надання послуг були
перераховані 50 000 грн.

Всього
08 листопада 2002 року банком був здійснений платіж і на розрахунковий рахунок
ПП ОСОБА_3 за НОМЕР_1 товариством з обмеженою відповідальністю "Золота
Нива" було перераховано 100 000 грн.

Одержавши
реальну можливість розпоряджатися грошовими коштами, які ОСОБА_2 добув завідомо злочинним шляхом, діючи на виконання злочинного умислу
направленого на легалізацію (відмивання) викрадених грошових коштів, він в той же день 08 листопада 2002 року
повторно сфальсифікував чек серії КА № 8855402 від 08.11.2002 року, згідно якого,
нібито ОСОБА_3, знімає з
розрахункового рахунку ПП ОСОБА_3 на закупівлю сільськогосподарської продукції
50 000 грн. і самостійно підписав чек від імені ОСОБА_3 та засвідчив печаткою
ПП ОСОБА_3, що знаходилась в його
користуванні.

Знаючи
про те, що чек виписаний і підписаний
неправомочною особою, ОСОБА_2 повторно пред'явив його співробітникам банку, на підставі якого з розрахункового рахунку ПП
ОСОБА_3 заНОМЕР_1 ОСОБА_2 готівковими грошовими коштами зняв 50 000 грн., які він здобув завідомо злочинним шляхом.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, спрямовану на
легалізацію (відмивання) коштів, які ОСОБА_2 добув завідомо злочинним шляхом, він сфальсифікував рахунок без номера від
13.11.2002 року про те, що ніби - то ПП
ОСОБА_3 бажає придбати в ТОВ "Золота Нива" соняшник на загальну суму
20 000 грн., який пред'явив в банк.

В цей же
день 13 листопада 2002 року на підставі сфальсифікованого ОСОБА_2 рахунку по меморіальному ордеру за № 2783 від
13.11.2002 року, підписаному
ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3, банком був здійснений платіж і з
розрахункового рахунку ПП ОСОБА_3НОМЕР_1 на розрахунковий рахунок ТОВ
"Золота Нива" НОМЕР_2 за соняшник були перераховані 20 000 грн., що дозволило ОСОБА_2 повторно легалізувати (відмити) кошти, які він добув завідомо злочинним шляхом.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, спрямовану на
легалізацію (відмивання) грошових коштів,
які ОСОБА_2 добув завідомо
злочинним шляхом, він повторно 15
листопада 2002 року сфальсифікував чек серії КА № 8855403 від 15.11.2002року, відповідно якого нібито ОСОБА_3 знімає з
розрахункового рахунку 1111 ОСОБА_3НОМЕР_1 15000 грн. на закупівлю
сільськогосподарської продукції та самостійно підписав чек від імені ОСОБА_3 і
завірив печаткою 1111 ОСОБА_3, що
знаходилася в його користуванні.

Знаючи, що чек виписаний і підписаний неправомочною
особою, ОСОБА_2 повторно
пред'явив його співробітникам банку, на
підставі якого з розрахункового рахунку 1111 ОСОБА_3НОМЕР_1 ОСОБА_2 готівковими грошовими коштами зняв 15 000 грн., що дозволило йому повторно легалізувати
(відмити) кошти, які він добув завідомо
злочинним шляхом.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, спрямовану на
легалізацію (відмивання) грошових коштів,
які ОСОБА_2 добув за відомо
злочинним шляхом, він повторно 20 грудня
2002 р. сфальсифікував чек серії КА №8855404 від 20.12.2002 p., відповідно до якого ніби-то ОСОБА_3 довіряє
зняти ОСОБА_2 з розрахункового рахунку
ПП ОСОБА_3 НОМЕР_1 на господарські витрати 2000 грн. і самостійно підписав чек
від імені ОСОБА_3, а після цього
засвідчив печаткою ПП ОСОБА_3, що
знаходилася в його користуванні.

Знаючи
про те, що чек виписаний і підписаний
неправомочною особою, а отже містить
завідомо неправдиві відомості, ОСОБА_2 повторно пред'явив його співробітникам банку, на підставі якого з розрахункового рахунку ПП
ОСОБА_3 НОМЕР_1 і готівковими коштами зняв 2 000 грн., що дозволило йому повторно легалізувати
(відмити) кошти, які він добув завідомо
злочинним шляхом.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, направлену на
легалізацію (відмивання) грошових коштів,
які ОСОБА_2 добув завідомо
злочинним шляхом, 27 листопада 2002 року
він від імені ОСОБА_3 підписав меморіальний ордер за № 7331 від 27.11.2002
року, що дозволило банку здійснити
платіж і з розрахункового рахунку ПП
ОСОБА_3 НОМЕР_1 на

розрахунковий
рахунок Баштанського відділення ВАТ "Державний ощадний банк України"
за відсотки по кредиту згідно кредитного договору № 50 від 25.10.2002 року були
перераховані 1638, 36 грн., що дозволило ОСОБА_2 повторно легалізувати (відмити) кошти, які він добув завідомо злочинним шляхом.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, направлену на
легалізацію (відмивання) грошових коштів,
які ОСОБА_2 добув завідомо
злочинним шляхом, він пред'явив в
Баштанське відділення ВАТ "Державний ощадний банк України" рахунок №
613 від 27.11.2002 року про те, що ПП
ОСОБА_3 бажає придбати в Явкинській філії ВАТ "Миколаївський
нафтопродукт" паливно -мастильні матеріали на загальну суму 1984, 43 грн.

В цей же
день 27 листопада 2002 року на підставі пред'явленого ОСОБА_2 рахунку по платіжному дорученню № 7333 від
27.11.2002 року, підписаному ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3, банком був здійснений платіж і з
розрахункового рахунку ПП ОСОБА_3НОМЕР_1 на розрахунковий рахунок ВАТ
"Миколаївський нафтопродукт" за паливно - мастильні матеріали були
перераховані 1984, 43 грн., що дозволило ОСОБА_2 повторно легалізувати (відмити) кошти, які він добув завідомо злочинним шляхом.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на

легалізацію
(відмивання) грошових коштів, які ОСОБА_2 добув завідомо злочинним шляхом, 29 листопада 2002 року на підставі платіжного
доручення за № 8951 від 29.11.2002 року підписаного ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3, банком був здійснений платіж і з
розрахункового рахунку ПП ОСОБА_3НОМЕР_1 на розрахунковий рахунок Явкинскої
сільської ради за єдиний податок у листопаді 2002 року було перераховано 1000
грн., що дозволило ОСОБА_2 повторно легалізувати (відмити) кошти, які він добув завідомо злочинним шляхом.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, спрямовану на
легалізацію (відмивання) коштів, які
ОСОБА_2 добув завідомо злочинним шляхом, він пред'явив в Баштанське відділення ВАТ
"Державний ощадний банк України" рахунок НОМЕР_3 від 13.12.2002 року
про те, що ПП ОСОБА_3 бажає сплатити ВАТ

"Миколаївобленерго"
в особі Баштанської філії кошти за використану електроенергію на загальну суму
1016, 47 грн.

В цей же
день 13 грудня 2002 року на підставі пред'явленого ОСОБА_2 рахунку по платіжному дорученню за № 3541 від
13 грудня 2002 року, підписаного ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3, банком був здійснений платіж і з
розрахункового рахунку ПП ОСОБА_3НОМЕР_1 на розрахунковий рахунок ВАТ
"Миколаївобленерго" в особі Баштанської філії за надані послуги по
використанню електроенергії були перераховані 1016, 47 грн.,
що дозволило ОСОБА_2 повторно
легалізувати (відмити) грошові кошти,
які він добув за відомо злочинним шляхом.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, спрямовану на
легалізацію (відмивання) коштів, які
ОСОБА_2 добув завідомо злочинним шляхом. 25 грудня 2002 року він від імені ОСОБА_3
підписав меморіальний ордер за № 7679 від 25.12.2002 року, що дозволило банку здійснити платіж і з
розрахункового рахунку ПП ОСОБА_3НОМЕР_1 на розрахунковий рахунок Баштанського
відділення ВАТ "Державний ощадний банк України" за відсотки по
кредиту згідно кредитного договору № 50 від 25.10.2002 року були перераховані
2208, 22 грн., що дозволило ОСОБА_2 повторно легалізувати (відмити) кошти, які він добув завідомо злочинним шляхом.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, спрямовану на
легалізацію (відмивання) коштів, які
ОСОБА_2 добув завідомо злочинним
шляхом, він пред'явив в Баштанське
відділення ВАТ "Державний ощадний банк України" рахунок № 110 від
27.12.2002 року і рахунок № 111 від 27.12.2002р. про те, що ПП ОСОБА_3 бажає оплатити КП Баштанське
бюро технічної інвентаризації Миколаївської області послуги на загальну суму
878.21 грн., які пред'явив в банк.

В цей же
день 28 грудня 2002 року на підставі пред'явленого ОСОБА_2 рахунку по платіжному дорученню № 8697 від
28.12.2002 року, підписаному ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3, банком був здійснений платіж і з
розрахункового рахунку ПП ОСОБА_3НОМЕР_1 на розрахунковий рахунок КІТ
"Баштанське бюро технічної інвентаризації"

Миколаївської
обласіі за надані послуги були перераховані кошти в сумі 878, 21 грн.,
що дозволило ОСОБА_2 повторно
легалізувати (відмити) кошти, які він
добув завідомо злочинним шляхом.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, спрямовану на
легалізацію (відмивання) коштів, які
ОСОБА_2 добув завідомо злочинним шляхом, 13 січня 2003 року він повторно сфальсифікував
чек серії КА № 8855405 від 01.01.2003 року,
згідно якого ніби - то ОСОБА_3 довіряє зняти ОСОБА_2 з розрахункового рахунку ГШ ОСОБА_3НОМЕР_1 на
господарські витрати 1000 грн. і самостійно підписав чек від імені
ОСОБА_3, а потім засвідчив печаткою 1111
ОСОБА_3, що знаходилася в його
користуванні.

Знаючи
про те, що чек виписаний і підписаний
неправомочною особою, ОСОБА_2 повторно пред'явив його співробітникам банку, на підставі якого з розрахункового рахунку
1111 ОСОБА_3НОМЕР_1 ОСОБА_2 готівкою зняв 1000 грн.,
що дозволило йому повторно легалізувати (відмити) кошти, які він добув завідомо злочинним шляхом.

Продовжуючи
свою злочини}7 діяльність, спрямовану на
легалізацію (відмивання) коштів, які ОСОБА_2 добув завідомо злочинним шляхом, 27 серпня 2003 року він від імені ОСОБА_3
підписав меморіальний ордер № 5568 від 27.01.2003 року, що дозволило банку здійснити платіж і з
розрахунковою рахунку ПП ОСОБА_3НОМЕР_1,
на розрахунковий рахунок Баштанського відділення ВАТ "Державний
ощадний банк України" за відсотки по кредиту згідно кредитного договору №
50 від 25.10.2002 року були перераховані 1658, 22 грн., що дозволило ОСОБА_2 повторно легалізувати (відмити) кошти, які він добув завідомо злочинним шляхом.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, спрямовану на
легалізацію (відмивання) коштів, які ОСОБА_2 добув завідомо злочинним шляхом, 31 січня 2003 р. він від імені ОСОБА_3
підписав меморіальний ордер № 8018 від 31.01.2003р., що дозволило банку здійснити платіж і з
розрахункового рахунку 1111 ОСОБА_3 НОМЕР_1,
на розрахунковий рахунок Баштанського відділення ВАТ «Державний ощадний
банк України» за відсотки по кредиту згідно
кредитного договору №
50 від 25.10.2002 року
були

перераховані
350 грн., що дозволило ОСОБА_2 повторно легалізувати кошти, які він добув завідомо злочинним шляхом.

Всього
за період з 25 жовтня 2002 року по 31 січня 2003 року ОСОБА_2 шляхом здійснення фінансових операцій легалізував
(відмив)' кошти, які він добув завідомо
злочинним шляхом на загальну суму 100 000 грн. (50000 грн. + 20000 грн. + 15000
грн. + 2000 грн. + 1638, 36 грн. + 1984, 43 грн. + 1000 грн. + 1016, 47 грн. +
2208, 22 грн. + 878, 21 грн. + 1000 грн. + 1658, 22 грн. + 350 грн. + 1266, 09
грн. = 100000).

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, спрямовану на
легалізацію (відмивання) коштів, які
ОСОБА_2 добув завідомо злочинним шляхом, 14 квітня 2003 року він повторно
сфальсифікував чек серії КА № 855407 від 14.04.2003 року, відповідно до якого ніби - то ОСОБА_3 довіряє
зняти ОСОБА_2 з розрахункового рахунку
ПП ОСОБА_3 на закупівлю сільськогосподарських товарів 5 000 грн. і самостійно
підписав чек від імені ОСОБА_3 і засвідчив печаткою ПП ОСОБА_3, що знаходилась в його користуванні.

Знаючи
про те, що чек виписаний і підписаний
неправомочною особою, ОСОБА_2 повторно пред'явив його співробітникам
банку, на підставі якого з
розрахункового рахунку ПП ОСОБА_3НОМЕР_1 ОСОБА_6 готівковими коштами зняв 5000
грн., що дозволило йому повторно
легалізувати (відмити) кошти, які він
добув завідомо злочинним шляхом.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на

легалізацію (відмивання) коштів, які ОСОБА_2
добув завідомо

злочинним шляхом,
15 квітня 2003 року він повторно

сфальсифікував
чек серії КА № 8855409 від 15.04.2003 року,
згідно якого ніби - то ОСОБА_3 довіряє зняти ОСОБА_2 з розрахункового рахунку ПП ОСОБА_3 на
закупівлю сільськогосподарських товарів 19 000 грн. і самостійно підписав чек
від імені ОСОБА_3, засвідчивши його
печаткою ПП ОСОБА_3, що знаходилась в
його користуванні.

Знаючи, що чек виписаний і підписаний неправомочною
особою, ОСОБА_2 повторно
пред'явив його співробітникам банку, на
підставі якого з
розрахункового рахунку ПП
ОСОБА_3

НОМЕР_1 ОСОБА_2 готівковими коштами зняв 19 000 грн., що дозволило йому повторно легалізувати
(відмити) кошти, які він добув завідомо
злочинним шляхом.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, спрямовану на
легалізацію (відмивання) коштів, які ОСОБА_2 добув завідомо злочинним шляхом, 25 квітня 2003 року він від імені ОСОБА_3
підписав платіжне доручення № 7726 від 25.04.2003 року, що дозволило банку здійснити платіж і з
розрахункового рахунку Пі і ОСОБА_3НОМЕР_1 на розрахунковий рахунок
Баштанського відділення ВАТ "Державний ощадний банк України" за
відсотки по кредиту згідно кредитного договору № 59 від 07.04.2003 року були
перераховані 2444, 39 грн., що дозволило
ОСОБА_2 повторно легалізувати (відмити)
кошти, які він добув завідомо злочинним
шляхом.

Продовжуючи
свою злочинну діяльність, спрямовану на
легалізацію (відмивання) коштів, які
ОСОБА_2 добув завідомо злочинним шляхом,
ЗО травня 2003 року він від імені ОСОБА_3 шдписав платіжне доручення №
8888 від 30.05.2003 рокк, що дозволило
банку здійснити платіж і з розрахункового рахунку ПП ОСОБА_3НОМЕР_1 на
розрахунковий рахунок Баштанського відділення ВАТ "Державний ощадний банк
України" за відсотки по кредиту згідно кредитного договору № 59 від
07.04.2003 року були перераховані 2768, 77 грн., що дозволило ОСОБА_2 повторно легалізувати (відмити) кошти, які він добув завідомо злочинним шляхом.

Всього
за період з 07 квітня 2003 року по 30 травня 2003 року ОСОБА_2 шляхом здійснення фінансових операцій легалізував
(відмив) кошти, які він добув завідомо
злочинним шляхом на загальну суму 30 000 грн. (5000 грн. + 19000 грн. + 2000
грн. + 2444, 39 грн. + 2768, 77 грн. == 312130, 16 грн. - 1213, 16 грн. залишок на рахунку = 30000 грн.).

А всього
за період з 25 жовтня 2002 року по ЗО травня 2003 року ОСОБА_2 легалізував кошти, які він добув завідомо злочинним шляхом на
загальну суму 130 000 грн. (100000 грн. + 30000 грн. = 130000 грн.).

За
період з 25 жовтня 2002 року по 30 травня 2003 року шляхом зловживання довірою
з послідуючою легалізацією (відмиванням) коштів, добутих завідомо злочинним шляхом, ОСОБА_2
шахрайським шляхом заволодів майном Баштанського відділення ВАТ
"Державний ощадний банк yкpaїни, на
загальну суму 130 000 грн. (100 000 грн. + 30 000 грн. = 130 000 грн.), що в 7645, 05 разів перевищує
неоподатковуваний мінімум доходів громадян. (130 000 грн.: 17 грн. = 7647, 05
разів), чим завдав шкоди в особливо
великому розмірі.

Дії ОСОБА_2 органами досудового слідства кваліфіковані за ст.
ст. 190 ч. 4, 209 ч. 2 КК України як заволодіння чужим
майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, в особливо великих розмірах та легалізація
(відмивання) доходів, одержаних внаслідок
вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, вчинені повторно відповідно.

Крім
того, органами досудового слідства ОСОБА_2 обвинувачується в підробленні документа, який видається підприємством, установою,
організацією з метою використання його підроблювачем повторно та в
службовому підробленні, складанні
завідомо неправдивих документів, якщо
вони спричинили тяжкі наслідки, тобто у
вчиненні злочинів, передбачених ст.
ст. 358 ч.2, 366 ч. 2 КК України.

Так, в жовтні 2002 року, діючи з мотивів особистої зацікавленості та з
метою нецільового використання кредиту,
звернувся до завідуючої банком ОСОБА_4 від імені свого сина
ОСОБА_3, відповідно до повної майнової
довіреності, повідомивши, що ОСОБА_3,
як приватний підприємець бажає отримати в Баштанському відділенні ВАТ
„Державний ощадний банк України" кредит в розмірі 100 000 грн. під 26 %
річних для придбання паливно -мастильних матеріалів, мінеральних добрив, закупівлі сільськогосподарської продукції для
подальшої переробки.

Керуюча
відділенням банку ОСОБА_4, ., запропонувала передати ОСОБА_3 перелік
документів, які необхідно підготувати для
отримання кредитних коштів в розмірі 100 000 грн.

Отримавши
перелік документів, ОСОБА_2 , не бажаючи доводити
до відома ОСОБА_3
про свої наміри,
а бажаючи

самостійно
використовувати кредитні коштами від імені ОСОБА_3, склав заяву на отримання кредитних коштів в
розмірі 100 000 грн. та техніко - економічне обґрунтування кредитних
заходів, в яких вказав дані, необхідні для отримання кредитних коштів. З
метою надання повного пакету документів самостійно від імені ОСОБА_3 заповнив
картку позичальника.

Зазначені
вище документи ОСОБА_2 підписав від імені ОСОБА_3 і завірив печаткою ПП
ОСОБА_3, що перебувала в його
користуванні, і в подальшому пред'явив
їх співробітникам банку для розгляду на кредитному комітеті.

Співробітники
банку прийшли до висновку про можливість надання нібито ОСОБА_3 кредиту і
проведення розрахунку фінансового,
соціального та майнового стану позичальника.

На цій
підставі 25 жовтня 2002 року ОСОБА_4, як
керуюча Баштанським відділенням ВАТ "Державний ощадний банк України"
підписала кредитний договір за № 50 від 25 жовтня 2002 року, відповідно до якого банк видає ОСОБА_3
кредитні кошти в сумі 100 000 грн. строком на один рік з умовою щомісячного
погашення відсотків по кредиту, а саме
тіло кредиту повинне бути погашене по закінченню строку кредиту.

Підписаний
договір ОСОБА_4 надала ОСОБА_2 для
передачі ОСОБА_3 для підписання як позичальник,
в зв'язку з тим, що тільки
ОСОБА_3 мав право підписувати вказаний документ.

Реалгізуючи
свій намір, ОСОБА_2 , не бажаючи ставити до відома ОСОБА_3, самостійно,
від імені останнього в той же день підписав договір і завірив печаткою
ПП ОСОБА_3, що перебувала в його
користуванні.

Знаючи, що договір щдписаний неправомочною особою і
містить завідомо неправдиві відомості,
ОСОБА_2 повторно пред'явив його
співробітникам банку.

07
листопада 2002 року керуюча Баштанським відділенням ВАТ "Державний ощадний
банк України" ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором за № 50

від
25.10.2002 року, як заставоодержувач
підписала договір застави рухомого майна,
а ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3 підписав договір у графі
"заставодавець" та,
знаючи, що договір підписаний
неправомочною особою, повторно завірив
його печаткою 1111 ОСОБА_3, що була у
нього.

Цей
договір, підписаний неправомочною
особою, був посвідчений і зареєстрований
державним нотаріусом Казанковської державної нотаріальної контори Миколаївської
області ОСОБА_7 у реєстрі № 553 від 07 листопада 2002 року.

08
листопада 2002 року згідно розпорядження керуючої Баштанським відділенням ВАТ
"Державний ощадний банк України" ОСОБА_4 без номеру на позичковий
рахунок ОСОБА_3 (№ НОМЕР_4) були зараховані кредитні кошти в розмірі 100000
грн.

Бажаючи
отримати та використовувати кредитні кошти у розмірі 100 000 грн., ОСОБА_2
, будучи виконавчим директором ТОВ
"Золота Нива", сфальсифікував
рахунок № 7 від 08.11.2002 року про нібито намір 1111 ОСОБА_3 придбати в ТОВ
"Золота Нива" 85 тонн насіння озимої пшениці за ціною 588, 23 грн. за 1 тонну, на загальну суму 50 000 грн., а також сфальсифікував рахунок № 8 від
08.11.2002 року про, нібито, намір ПП ОСОБА_3 придбати у ТОВ "Золота
Нива" ЗО 300 літрів дизельного палива за ціною 1, 65 грн. за 1 літр, на загальну суму 50 000 грн., тобто на всю суму отриманих кредитних
коштів, в розмірі 100 000 грн.

На
підставі сфальсифікованих ОСОБА_2
рахунків за №№ 7, 8 від 08
листопада 2002 року по меморіальному ордеру за № 1832 від 08 листопада 2002
року, підписаному ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3, банком був виконаний платіж та на
розрахунковий рахунок за НОМЕР_2 ТОВ "Золота Нива", відкритий в Баштанському відділенні ВАТ
"Державний ощадний банк України",
були перераховані 100 000 грн.

Продовжуючи
свій план на нецільове використання кредитних коштів, ОСОБА_2 сфальсифікував накладні за №№ 276, 283 від 08.11.2002 року про, нібито придбання ПП ОСОБА_3 у ТОВ
"Золота Нива" 71 тонни насіння озимої пшениці за ціною 700 грн. за 1
тонну

на
загальну суму 50 000 грн., а також 31250
літрів дизельного палива за ціною 1, 60 грн. за 1 літр, на загальну суму 50 000 грн.

Сфальсифіковані
накладні за №№ 276, 283 від 08.11.2002
року ОСОБА_2 самостійно підписав: у графі
"прийняв" - від імені ОСОБА_3,
а в графі "головний бухгалтер" - від імені ОСОБА_8, які завірив печаткою і 111 ОСОБА_3, яка знаходилася в його користуванні.

Знаючи, що в накладних №№ 276, 283 від 08.11.2002 року вказані завідомо
неправдиві відомості, і що вони
підписані та завірені печаткою неправомочною особою, ОСОБА_2
повторно пред'явив їх співробітникам банку для приховання факту
нецільового використання кредитних коштів в розмірі 100 000 грн.

Співробітники
банку, введені діями ОСОБА_2 в
оману, прийшли до висновку, що кредитні кошти в розмірі 100 000 грн.
використані за цільовим призначенням,
про що склали акт перевірки цільового використання кредитних коштів
згідно кредитного договору № 50 від 25.10.2002 року, наданого 1111 ОСОБА_3, який ОСОБА_2 підписав від імені ОСОБА_3

Крім
того, в квітні 2003 року ОСОБА_2 , користуючись тим,
що співробітники Баштанського відділення ВАТ "Державний ощадний
банк України" введені його діями в оману (а саме тим, що він вчасно платить процентну ставку за
кредитним договором № 50 від 25.10.2002 року),
повторно, з метою отримати кредит
в розмірі 30 000 грн. знову звернувся до керуючої відділенням банку, нібито представляючи інтереси свого сина
ОСОБА_3, відповідно до повної майнової
довіреності повідомив, що ОСОБА_3 бажає
одержати кредит у розмірі 30000 грн. під 26% річних для придбання в
Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю
"Україна" трактора марки "Т -150".

Керуюча
відділенням банку ОСОБА_4 запропонувала передати ОСОБА_3 перелік
документів, які йому необхідно
підготувати для одержання кредитних коштів у розмірі 30 000 грн.

Одержавши
перелік документів ОСОБА_2 знову, не бажаючи
доводити до відома ОСОБА_3, склав заяву
на одержання

кредитних
коштів у розмірі 30 000 гривень та техніко - економічне обґрунтування кредитних
заходів, у яких повторно вказав
відомості, необхідні йому для
заволодіння кредитними коштами, тобто
одержання кредитних коштів для нібито придбання в ТОВ "Україна"
трактора марки "Т -150, заповнив
картку позичальника і, підписавши
зазначені вище документи від імені ОСОБА_3,
завірив печаткою ПП ОСОБА_3, яка
знаходилася в його користуванні,
повторно пред'явивши їх співробітникам банку для розгляду на кредитному
комітеті. Співробітники банку, прийшли
до висновку про можливість надання ОСОБА_3 кредиту та проведення розрахунку
фінансового, соціального й майнового стану позичальника.

На
підставі цього 07 квітня 2003 року ОСОБА_4,
як керуюча Бапгганським відділенням ВАТ "Державний ощадний банк
України", підписала кредитний
договір за № 59 від 07.04.2003 року,
відповідно до якого банк видає ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі ЗО 000 грн.
строком на один рік з умовою щомісячного погашення відсотків по кредиту, та погашенням тіла кредиту по закінченню
строку кредиту.

Підписаний
договір ОСОБА_4 надала ОСОБА_2 , який
раніше пред'являв повну майнову довіреність від імені ОСОБА_3 для передачі
ОСОБА_3 для підписання як позичальником.

В той же
день ОСОБА_2 , не бажаючи доводити до відома ОСОБА_3 отримання
кредиту, від імені останнього підписав
договір і завірив печаткою ПП ОСОБА_3,
що знаходилася в його користуванні.

Знаючи, що договір щдписаний неправомочною особою і
містить завідомо неправдиві відомості,
ОСОБА_2 повторно пред'явив його
співробітникам банку.

14
квітня 2003 року відповідно до розпорядження керуючої відділенням банку ОСОБА_4
від 14.04.2003 року на позичковий рахунок ОСОБА_3 за НОМЕР_4 були зараховані
кредитні кошти в розмірі 30 000 грн.,
які в подальшому були перераховані на розрахунковий рахунок ПП ОСОБА_3
заНОМЕР_1.

Бажаючи
отримати кредитні кошти, ОСОБА_2 повторно сфальсифікував квитанцію до прибуткового
касового ордера № 27 від

14.04.2003
року на суму 30 000 грн. про нібито внесення ОСОБА_3 в касу СТОВ
"Україна" 30 000 грн. кредитних коштів за придбання трактора марки
"Т - 150"; і підписав її від імені головного бухгалтера СТОВ
"Україна" ОСОБА_9

Також ОСОБА_2 повторно сфальсифікував накладну № 16 від
14.04.2003 року про нібито одержання ОСОБА_3 на СТОВ "Україна"
трактора марки "Т - 150" вартістю 30 000 грн. і підписав її
власноручно від імені директора - ОСОБА_10 і головного бухгалтера ОСОБА_9, завіривши печатками СТОВ "Україна"
і ПП ОСОБА_3, які були в його
користуванні.

Знаючи, що в квитанції до прибуткового касового
ордера за № 27 від 14.04.2003 року і накладній № 16 від 14.04.2003 року вказані
завідомо неправдиві відомості та те, що
вони підписані і завірені печаткою неправомочною особою, ОСОБА_2
повторно пред'явив їх співробітникам банку.

Співробітники
банку, введені діями ОСОБА_2 в оману, прийшли до висновку про використання за
цільовим призначенням кредитних коштів в розмірі 30 000 грн., про що склали акт перевірки цільового
використання кредитних коштів за кредитним договором № 59 від 07.04.2003
року, наданого ПП ОСОБА_3, що був підписаний ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3

В
судовому засіданні ОСОБА_2 заявив про застосування до нього амністії.

Виправдовуючи
ОСОБА_2 за ст. ст.
190 ч. 4 та 209 ч. 2 КК України суд вказав, що докази вини ОСОБА_2 за цими статтями
обвинувачення, запропоновані органами
досудового слідства та державним обвинувачем в суді, не можуть бути взяті судом до уваги, так як в даному випадку мало місце отримання
кредиту для його нецільового використання,
за що передбачена фінансова санкція,
тобто цивільно - правові відносини сторін, а не кримінальна відповідальність, про що свідчить те, що банком проведено примусове виконання кредитних
договорів, а саме примусова реалізація
заставленого ОСОБА_2 майна в рахунок
неповернутого кредиту і на даний час він погашений в основній частині; а що
стосується кредитного договору за
березень 2002 року то в суді

встановлено, що вказаний кредит на 100 000 грн. повністю
сторонами виконаний, шкоди нікому не
завдано, а тому вказані дії складу
злочину не утворюють.

Крім
того, суд зазначив, що із тексту обвинувачення ОСОБА_2 не обвинувачувався у приховуванні чи
маскуванні незаконного походження коштів,
одержаних в банку по кредитних договорах в розумінні законодавчого
поняття легалізації доходів згідно зі
ст. 2 Закону України "Про
запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом" від
28.11.2002 року (який набув чинності з 11.06.2003 року), відповідно до положень якої до легалізації
(відмивання) доходів відносяться дії,
спрямовані на приховування або маскування незаконного походження коштів
або іншого майна чи заволодіння ними,
прав на такі кошти або майно,
джерела їх походження, місця
знаходження, переміщення, а так само набуття, володіння або використання коштів або іншого
майна, за умови усвідомлення
особою, що вони були доходами.

Також
суд зазначив, що факт використання
ОСОБА_2 частини кредиту на незначні
цивільно - правові угоди (перерахування на господарчо - побутові потреби, податок на землю, послуги БТІ,
придбання ГСМ) не утворює складу злочину, передбаченого
ст. 209 КК України, оскільки за змістом цієї статті зазначеними в
диспозиції діями здобуті злочинним шляхом кошти та майно мають залучатися в
легальний оборот, використовуватися при
здійсненні легальної, дозвільної
діяльності, інвестуватися у легальну
економіку.

А тому
суд прийшов до висновку про закриття провадження по справі по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст. ст.
190 ч. 4 та 209 ч. 2 КК України на підставі ст. 6
п. 2 за відсутністю складу злочину,
зазначивши, що це обвинувачення
ОСОБА_2 не знайшло свого підтвердження та вичерпані всі можливості для
отримання таких доказів.

Задовольняючи
заяву ОСОБА_2 про застосування амністії,
суд зазначив, що останній
підпадає під дію ст. ст. 1
п. "б", 6 Закону України
"Про амністію" 2007 року,
оскільки вчинив злочини середньої тяжкості і має дитину - інваліда 2
групи, а тому звільнив

ОСОБА_2 від покарання
із закриттям справи
по його обвинуваченню за ст.
ст. 358 ч. 2, 366 ч. 2 КК України
по амністії.

В
апеляції щодо вироку помічник прокурора Баштанського району просить
виправдувальний вирок скасувати та повернути кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 4 ст. 190,
ч. 2 ст. 209,
ч. 2 ст. 366,
ч. 2 ст. 358,
ч.3 ст. 358 КК України (що мас єдиний реєстраційний
номер № 1 -7507 р (№ 04060219 - органу досудового слідства) на новий судовий
розгляд в той же суд. Стверджує, що при
винесенні вироку допущені порушення кримінально - процесуального закону, однобічність і неповнота судового
слідства, а також висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи. Посилається на те, що мова не може йти про нецільове
використання коштів, оскільки як такої
реальної мети за умовами договору взагалі не існувало, і ОСОБА_2 отримав кредитні кошти завдяки зазначенню неіснуючої мети
їх використання, а саме отримав кошти, щоб в подальшому використати їх не за
призначенням згідно кредитного договору,
тобто отримував кошти шляхом здійснення шахрайських дій.

В
апеляції представник цивільного позивача ОСОБА_11
просить виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_2 скасувати з підстав
допущення істотних порупіень кримінально - процесуального закону, однобічності і неповноти судового
слідства, не відповідності висновків
суду фактичним обставинам справи. Просить визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні
злочинів передбачених ст. ст.
190 ч. 4, 209 ч. 2 КК України та
призначити покарання в межах санкцій
ст. ст. 190,
209 КК України, а також
задовольнити в повному обсязі позов ВАТ "Державний Ощадний банк
України" в особі філії -Баштанського відділення № 3451 про стягнення
збитків в сумі ЗО 237, 99 грн. Вважає,
що при постановлені судом вироку не були належним чином з'ясовані та в
повному обсязі досліджені всі обставини справи,
що суд не дав об'єктивної оцінки показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15 іОСОБА_16

В апеляції
стосовно постанови суду від 07.09.2007 року помічник прокурора Баштанського
району просить постанову суду скасувати та повернути кримінальну справу на
новий судовий розгляд. Стверджує, що

постанова
винесена з істотним порушенням вимог кримінального - процесуального
законодавства України, а саме судом

допущено порушення вимог ст. 14
Закону України „Про амністію'' від 19.04.2007 року, відповідно до вимог якої особи, на яких поширюється дія вищевказаного
Закону, звільненню від додаткового покарання
не підлягають. Посилається на те, що
всупереч цим вимогам судом не визначено застосування додаткового покарання або
підстави звільнення від нього, хоча
застосування додаткового покарання прямо передбачене санкцією ч. 2 ст.
366 КК України, що свідчить, на думку апелянта, про неправильне застосування кримінального
Закону відповідно до п. 1 ст. 371 КПК України - незастосування
кримінального закону, який гііддягає
застосуванню. Також зазначає, що суд в
мотивувальній та в регулятивній частині постанови послався на не існуючий
нормативний акт - Закон України „Про амністію" від 09.06.2007 року, оскільки існує легітимний нормативний акт -
Закон України „Про амністію'' № 955 -V прийнятий
19.04.2007 року, який набирає чинності з
дня його опублікування (опублікований в газеті „Урядовий Кур'єр" № 101 від
09.06.2007 року).

В
доповненнях до апеляції від 14.09.2007 року,
поданих апелянтом 25.09.2007 року,
помічник прокурора Баштанського району ставить питання про незаконність
всіх судових рішень по цій справі: постанови від 05.09.2007 року про закриття
кримінальної справи в частині обвинувачення ОСОБА_2 за ч.3 ст.
358 КК України в зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49
КК України; виправдувального вироку від 07.09.2007 року, яким ОСОБА_2 визнано невинним за ст.
ст. 190 ч. 4, 206 ч. 2 КК України
на підставі ст. 6 ч. 1 п. 2 КК України; постанови від
07.09.2007 року про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.
2 ст.
358, ч. 2 ст.
366 КК України із звільнено особи від покарання за амністією на
підставі ст. 1 п. „б" Закону України „Про
амністію". Просить постанову суду від 07.09.2007 року скасувати, а кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочинів передбачених ч.
4 ст.
190, ч. 2 ст.
209, ч. 2 ст.
366, ч. 2 ст.
358, ч.3 ст.
358 КК України, що має єдиний
реєстраційний номер № 1-7507 року (№ 04060219 - органу досудового слідства)
направити на новий судовий розгляд в той же суд.

Посилається
на неприпустимість звільнення ОСОБА_2 від кримінального покарання, оскільки покарання підсудному ОСОБА_2 по
ст. 358 ч.3, ст.
366 ч. 2 КК України не призначалось; також вважає незаконним закриття
справи стосовно ОСОБА_2 по застосуванню амністії на підставі ст.
282 КПК України, оскільки

вказана стаття
не передбачає можливості
закриття кримінальної справи на
підставі п. 4 ст. 6 КПК України.

Також
посилається на порушення вимог ч. 2
ст. 6 КПК України, якими визначено, що в разі виявлення в ході судового розгляду
обставин, передбачених п. 4 ст. 6
КПК України, суд доводить розгляд справи
до кінця і постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від
покарання, а суд, всупереч зазначеним вимогам, виніс постанову про закриття справи якою
звільнив ОСОБА_2 від покарання; крім того посилається на порушення
встановленого законом порядку при вирішенні питання щодо застосування до
ОСОБА_2 амністії, оскільки судом не
з'ясовувалась думка всіх учасників процесу,
а навіть думку прокурора, згідно
протоколу судового засідання, що на
думку апелянта суперечить вимогам
ст. 8 Закону України „Про
амністію" від 19.04.2007 року щодо обов'язкової участі прокурора під час
розгляду судами справ про застосування амністії.

Також
вважає, що звільнення вказаної особи від
кримінального покарання мотивоване не належними обставинами, оскільки ОСОБА_2 , згідно
протоколу судового засідання, не визнав
своєї вини за ч. 2 ст. 366 КК України, а в постанову зазначено про повне визнання
ним своєї вини по ст. ст.
358 ч.3, 366 ч. 2 КК України

Крім
того посилається на те, що

постанова
від 07.09.2007 року про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2
за ст.
ст. 366 ч. 2, 358 ч.3 КК України та звільнення його від
покарання в наслідок застосування Закону України „Про амністію" судом не
проголошувалась, не роз'яснювався
порядок та строк її оскарження, згідно
протоколу судового засідання.

Також
вважає незаконним і таким, що суперечить
вимогам ст. ст.
334, 353 КПК України прийняття
двох окремих процесуальних документів за фактами вчинення різних злочинів
однією особою. Посилається також на відсутність в матеріалах справи відомостей
про виділення будь - якої частини кримінальної справи в окреме
провадження, а тому вважає формулювання
резолютивної частини постанови суду від 07.09.2007 року про закриття
кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст. ст.
366 ч. 2, 358 ч.3 КК України та
звільнення його від кримінального покарання в силу Закону України „Про
амністію" - безпідставним та не законним,
оскільки кримінальна справа
за цими статтями в
окреме

провадження
не виділялась, такої кримінальної справи
не існує, а тому вона не може бути
закрита.

Крім
того вважає порушеним право учасників процесу на ознайомлення з протоколом
судового засідання.

В
запереченнях на апеляцію прокурора стосовно вироку ОСОБА_2 вважає виправдувальний вирок законним, а вимоги прокурора - безпідставними.

Заслухавши
доповідь судді, прокурора Данчука
В.М. та представника цивільного позивача
ОСОБА_3 на підтримку апеляцій,
виправданого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_17 про законність вироку та
постанови суду і залишення їх без змін,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляцій,
колегія суддів вважає, що
апеляції підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до ч. 1 ст. 370 КПК України істотними порушеннями
кримінально - процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду
повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Згідно
ч. 4 ст.
334 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна
містити формулювання обвинувачення, яке
пред'явлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного
із зазначенням мотивів, з яких суд
відкидає докази обвинувачення.

Відповідно
до п. 1 ст. 371 КПК України неправильним застосуванням
кримінального закону, що тягне за собою
скасування вироку є незастосування судом кримінального закону, який підлягав застосуванню.

Згідно
ч.3, 4
ст. 273 КПК України
постанови, винесені судом під час
судового розгляду, підлягають
оголошенню.

Як
вбачається з матеріалів справи, суд при
постановленій виправдувального вироку па порушення вищезазначених вимог
кримінально - процесуального закону в мотивувальній його частині не надав
оцінки дослідженим в судовому засіданні доказам, не навів підстав для виправдання підсудного і
не зазначив мотивів, з яких відкинув
докази обвинувачення.

Крім
того, суд припустився протиріч у вироку, зазначивши в мотивувальній його частині про
необхідність закриття провадження по справі по обвинуваченню ОСОБА_2 за ст.
ст. 190 ч. 4, 209 ч. 2 КК України на підставі ст. 6
п. 2 КПК України за відсутністю складу злочину,
а в резолютивній частині вироку визнав ОСОБА_2 невинним та виправдав
його по зазначеним статтям за відсутністю складу злочину на підставі п. 2 ст. 6
КПК України.

За таких
обставин вирок не може залишатися в силі і підлягає скасуванню, а апеляції помічника прокурора та представника
цивільного позивача в цій частині - задоволеіппо.

Згідно ст. 6
Закону України "Про амністію" від 19.04.2007 року звільненню від
кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим Законом, підлягають особи, які підпадають під дію ст. 1
цього Закону, кримінальні справи
відносно яких перебувають у провадженні суду,
але не розглянуті судами, або
розглянуті, але вироки не набрали
законної сили, про злочини, вчинені до набрання чинності цим Законом.

З
матеріалів даної кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_2
інкриміновано вчинення злочинів,
передбачених ст. ст.
190 ч. 4, 209 ч. 2, 366 ч. 2,
358 ч.3 КК України і окремий розгляд даної справи по частинах
неможливий, оскшьки кожен пункт
обвинувачення тісно пов'язаний з іншими і це,
відповідно до положень ч. 2
ст. 26 КПК України, може негативно відбитися на всебічності, повноті і об'єктивності дослідження і
вирішення справи.

При
прийнятті зазначеного рішення суд також припустився помилки і звільнив ОСОБА_2
від покарання, в гой час як ст. 6
Закону України "Про амністію" від 19.04.2007 року, на яку послався суд, передбачає звільнення особи від кримінальної
відповідальності за наявності до того підстав.

Також
суд припустився помилки і послався на Закон України "Про амністію"
від 09.06.2007 року, в той час, як зазначений Закон прийнятий Верховною Радою
України 19.04.2007 року, а набрав
чинності з моменту його опублікування 09.06.2007 року в газеті "Урядовий
Кур'єр" № 101.

Крім
того, на порушення вимог ст. 273
КПК України суд першої інстанції,
прийнявши рішення щодо застосування до ОСОБА_2 амністії та закриття
провадження по справі по обвинуваченню останнього за ст.
ст. 366 ч. 2, 358 ч.3 КК України, не проголосив зазначену постанову, згідно протоколу судового засідання (т. 4 а.
с. 330),
а тому доводи помічника прокурора в цій частині є обґрунтованими і
заслуговують на увагу.

За таких
обставин

постанова
суду від 07.09.2007 року стосовно ОСОБА_2 також не може залишатися в силі і
підлягає скасуванню, а апеляції
помічника прокурора в цій частині -задоволенню.

Допущені
судом першої інстанції вищезазначені порушення кримінально - процесуального
закону є істотними, внаслідок чого всі
інші доводи апеляцій щодо доведеності обвинувачення, достовірності доказів, застосування кримінального закону і
т.п., апеляційним судом не
перевіряються.

Прохання
представника цивільного позивача про постановления
обвинувального вироку щодо ОСОБА_2 безпідставне, оскільки таке право мають тільки прокурор та
потерпілий, а цивільний позивач або його
представник, згідно положень п. 10 ст.
348 КПК України, мають право подати
апеляцію тільки в частині, що стосується
вирішення позову.

Посилання
помічника прокурора на порушення судом встановленого законом порядку при
вирішенні питання застосування до ОСОБА_2 амністії щодо обов'язкової участі прокурора під час
розгляду справ про застосування амністії в частині з'ясовування думки всіх
учасників процесу з приводу застосування амністії, неспроможні,
оскільки, згідно протоколу
судового засідання розгляд кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 проводився за
участю державного обвинувача: спочатку
з 10.07.2007 року
-

прокурора Ядловського І.М. (т.
4 а. с. 307), а з
05.09.2007 року -помічника
прокурора Пілат
О.Л. (т. 4 а. с.
326); і в
ітрисутності останнього ОСОБА_2 попросив про застосування до
нього амністії і заявив клопотання
про приєднання
до матеріалів справи документів,
підтверджуючих наявність підстав для застосування до нього амністії.
Зауважень від учасників судового процесу не надійшло, згідно протоколу судового засідання (т. 4 а.
с. 326).

Зауважень
у встановленому законом порядку на протокол судового засідання після
ознайомлення з ним 14.09.2007 року (т. 4 а. с.
348) від даного апелянта не надійшло.

З
урахуванням вищезазначеного є безпідставними твердження помічника прокурора про
порушення судом права учасників судового розгляду на ознайомлення з протоколом
судового засідання.

Прохання
помічника прокурора, викладене в
доповненнях до апеляції від 25.09.2007 року,
про скасування всіх судових рішень по цій справі, в тому числі і постанови суду від 05.09.2007
року про закриття кримінальної справи в частині обвинувачення ОСОБА_2 за
ч.3 ст.
358 КК України в зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49
КК України, безпідставні.

По -
перше, це прохання викладено в
доповненнях до апеляції на постанову від 07.09.2007 року про закриття
кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст.
358, ч. 2 ст.
366 КК України та звільнення особи від покарання за амністією на
підставі ст. 1п. „б" Закону України „Про
амністію", а окремо

постанова
суду від 05.09.2007 року не оскаржувалася.

По -
друге, зазначені доповнення подані
апелянтом 25.09.2007 року, тобто поза
межами строків на оскарження постанови від 05.09.2007 року.

По -
третє, якщо дійсно апелянт мав намір
оскаржити в апеляційному порядку зазначену постанову від 05.09.2007 року і
пропустив встановлений законом строк на її оскарження, він мав заявити про поновлення строку на оскарження
наряду із подачею такої апеляції, чого
апелянтом не було зроблено.

Таким чином

постанова суду від 05.09.2007 року про закриття
кримінальної справи в частині обвинувачення ОСОБА_2 за ч.3 ст.
358 КК України в зв'язку із закінченням строків давності на
підставі ст. 49 КК України не є предметом даного
апеляційного розгляду.

Це ж
стосується і прохання, викладеного
помічником прокурора в доповненнях до апеляції від 14.09.2007 року, як він сам зазначив (т. 4 а. с. 377 - 380) щодо скасування виправдувального
вироку відносно ОСОБА_2 і направлення на новий судовий розгляд кримінальної
справи по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочинів передбачених ч.
4 ст.
190, ч. 2 ст.
209, ч. 2 ст.
366, ч. 2 ст.
358, ч.3 ст.
358 КК України, що має єдиний
реєстраційний номер № 1-7507 року (№ 04060219 - органу досудового
слідства), оскільки 14.09.2007 року
помічником прокурора була подана апеляція на постанову суду від 07.09.2007 року
про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст.
358, ч. 2 ст.
366 КК України та звільнення особи від покарання за амністією на
підставі ст. 1 п. „б" Закону України „Про
амністію" (т. 4 а. с. 349 - 354), строк на оскарження якої сім діб.

А в
доповненнях до цієї апеляції помічник прокурора ставить питання про погіршення
становища виправданого поза межами строку на апеляційне оскарження, що суперечить вимогам ч. 2 ст.
355 КПК України.

З огляду
на вищевикладене, апеляції помічника
прокурора та представника цивільного позивача підлягають частковому
задоволенню, а вирок та

постанова
суду від 07.09.2007 року стосовно ОСОБА_2 - скасуванню з наведених вище
підстав.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляції
помічника прокурора Баштанського району та представника цивільного позивача
ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок
Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2007 року та
постанову Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2007
року відносно ОСОБА_2 скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.