АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/9183/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/197/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 17 червня 2015 року апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №00002247 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, освіта середньо-технічна, не працюючого, раніше судимого:

· 21.02.2014 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який визнаний винним та засуджений:

- за ч.2 ст.121 КК України до позбавлення волі строком на 9 років.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 лютого 2015 року скасувати та постановити новий вирок про визнання ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор, просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та на підставі п.2 ч.1 ст.420 КПК України, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.121 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 лютого 2015 року скасувати та постановити новий вирок про визнання ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 лютого 2015 року ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_7 , 19.07.2014 року в період часу з 08 години до 13 години 30 хвилин, разом з потерпілим у справі ОСОБА_9 вживали спиртні напої у дворі будинку АДРЕСА_3 .

В той же день, близько о 13 години 30 хвилин ОСОБА_9 та ОСОБА_7 прийшли в квартиру АДРЕСА_4 , де мешкає їх спільний знайомий - ОСОБА_10 .

У вказаній квартирі між обвинуваченим в справі ОСОБА_9 і ОСОБА_7 сталася сварка, під час якої у ОСОБА_7 виник намір, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, за мотивами неприязні до нього і не маючи намір на вбивство, ОСОБА_7 , проявляючи агресію, посилену станом алкогольного сп`яніння, 19.07.2014 року, приблизно о 14 годині в приміщенні спальної кімнати квартири АДРЕСА_4 , умисно, зі значною силою завдав ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в живіт і один удар кулаком лівої руки в грудну клітину.

Після чого, потерпілий ОСОБА_9 схватив ОСОБА_7 за одяг, в результаті чого вони обоє впали на підлогу.

Після нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 зник з місця скоєння злочину.

Злочинними діями ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку експерта №1411 від 01.08.2014 року, та додаткового висновку експерта №1411 від 14.08.2014 року, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: прямого перелому 10-го ребра ліворуч по підпахвовій лінії, прикореневого розриву селезінки, 1500 мл. крові у черевній порожнині, прямого перелому грудини на рівні 3-го межреберья.

Тілесні ушкодження у вигляді перелому 10 ребра і розриву селезінки ОСОБА_9 входять до складу закритої травми живота і мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечні для життя, безпосередньо від отримання яких, ОСОБА_9 19.07.2014 року близько 18 години, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , помер.

Згідно висновку експерта №1411 від 01.08.2014 року причиною смерті ОСОБА_9 є: закрита травма живота з розривом селезінки, що ускладнилось рясною крововтратою і вказані тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого в справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , посилається на ті обставини, що рішення суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 ґрунтується на поясненнях свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та висновках судово-медичних експертиз. Але, окрім показань свідка ОСОБА_10 , доказів того, що ОСОБА_7 наносив будь-які тілесні ушкодження потерпілому, за наявності заперечень самого ОСОБА_7 , цього факту судом досліджено не було. Поясненнями свідка ОСОБА_11 не було підтверджено нанесення ОСОБА_7 потерпілому тілесних ушкоджень. Натомість свідок зазначив, що після того, як почув сильний гуркіт у коридорі та після прохання ОСОБА_10 про допомогу щодо перенесення потерпілого з підлоги на ліжко доведено, що обвинувачений у квартирі не перебував. Також, при розгляді справи у суді першої інстанції при проведенні допиту свідків, головуючим у справі не було на підставі належних та будь-яких документів встановлено даних про особу свідка. Таким чином, встановити достовірно, що за особи в судовому засіданні надавали свідчення, які судом використовуються в якості доказу винуватості обвинуваченого, не є можливим. Крім того, відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи, не виключена можливість потерпілого ОСОБА_9 після отримання ним тілесних ушкоджень, деякий час, який міг злічуватись декількома годинами до активних дій. Також, зазначеним висновком встановлено, що смерть потерпілого могла настати за 36-48 годин до дослідження трупа. Але сама лише присутність нетривалий час у квартирі ОСОБА_7 в цей проміжок часу не є беззаперечним доказом того, що тілесні ушкодження потерпілому наніс саме обвинувачений. Також, не може бути виключена можливість того, що потерпілому до прибуття ОСОБА_7 вже були нанесені тілесні ушкодження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.121 ч.2 КК України та обставин скоєння ним злочину посилається на ті обставини, що вирок суду першої інстанції є незаконним і підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, при призначені покарання ОСОБА_7 судом не враховано, що обвинувачений вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я, що класифікується, як тяжкий злочин, із прямим умислом, а також маючи незняту та непогашену судимість, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 , посилається на ті обставини, що судом першої інстанції прийняті до уваги докази, які є недопустимими, оскільки були зібрані з порушеннями. З боку працівників міліції до нього застосовувались фізичне та психологічне насилля. Судом були взяті за основу пояснення свідка, який в даному випадку може бути безпосереднім співучасником або головним підозрюваним у вчинені злочину. Крім того, суд не зазначив, чому ним були взяті до уваги окремі докази, а інші не взяті. Також, висновки суду не підтверджуються доказами, вивченими ним під час судового слідства.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, підтримали викладені в їх апеляційних скаргах вимоги та просили вирок суду першої інстанції скасувати, в апеляційній скарзі прокурора просили відмовити.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити в повному обсязі, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 просив залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Доводи апеляцій обвинуваченого та його захисника про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, що суд безпідставно взяв до уваги одні докази і відхилив інші, про те, що показання свідків мають розбіжності є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Судом в повній мірі досліджені зібрані в справі докази. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_7 .

Пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та в своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам. Наведені докази спростовують доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про те, що він не вчиняв злочину.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, та пояснив, що він 19 липня 2014 року спиртних напоїв не вживав. Приблизно об 11 годині прийшов в гості до свого знайомого ОСОБА_10 . У квартирі в цей час був ОСОБА_10 , який перебував у нетверезому стані, а в кімнаті на ліжку спав ОСОБА_9 , який теж був у нетверезому стані. Він поспілкувався з ОСОБА_10 і той йому розповів, що він разом з товаришами вживали спиртні напої.

Тоді він зайшов до кімнати де спав на ліжку ОСОБА_9 і намагався з ним завести бесіду, однак той йому не відповідав. Він сидів у цій кімнаті і дивився телевізор . В цей момент з ліжка встав ОСОБА_9 і хитаючись пішов, намагаючись вийти з кімнати, однак біля дверей він впав і не міг встати. Він покликав ОСОБА_10 і той разом з його квартирантом ОСОБА_11 підняли ОСОБА_9 и поклали його на ліжко. Потім ОСОБА_10 запропонував йому піти з квартири, що він і зробив.

Десь о шостій вечора він дізнався що ОСОБА_9 помер. Останнього він не бив і ніяких тілесних ушкоджень йому він не завдавав.

Під час проведення досудового слідства робітники ОСОБА_12 РВ КМУ застосовували до нього насилля і таким чином змусили його дати неправдиві покази і визнати те, що саме він завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_9 від яких той помер. Хто міг завдати тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 він не знає. Але він вважає, що ОСОБА_10 оговорює його і дає неправдиві покази, стосовно того, що він був свідком того, як начебто він / ОСОБА_7 / завдав тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про непричетність до кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності по справі колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена дослідженими та наведеними у вироку доказами, а саме:

- поясненнями свідка ОСОБА_10 , який під час допиту в судовому засіданні суду пояснив, що 19.07.2014 року в першій половині дня він разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та іншими особами вживали спиртні напої, а саме - самогон, за столом у дворі будинку АДРЕСА_3 . Вони випили три пляшки горілки. Потім, приблизно о 13 годині він пішов до себе додому. Разом з ним до його помешкання пішов також ОСОБА_9 , який ліг спати у його кімнаті на ліжко. Через деякий час до нього у квартиру прийшов ОСОБА_7 , який був добряче на підпитку і почав настирно вимагати від ОСОБА_9 щоб той дав гроші на придбання ще спиртних напоїв. Останній відмовлявся виконати цю вимогу обвинуваченого у справі, після чого вони почали розмовляти голосно, лаятися і штовхати один одного. Він розбороняв ОСОБА_14 і ОСОБА_15 і просив їх голосно не кричати. В цей момент ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_9 два удари обома руками в область живота та грудної клітини. ОСОБА_7 значно сильніший та має більш міцну статуру, а ніж потерпілий у справі ОСОБА_16 . Обвинувачений у справі, наніс ці удари потерпілому у приміщені коридору його квартири. ОСОБА_9 після цього почав подати уперед і схопився обома руками за одяг ОСОБА_7 . Від цього вони обидва впали на підлогу. При цьому ОСОБА_7 впав зверху на ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_9 не міг піднятися з підлоги, а ОСОБА_7 звівся на ноги і пішов з квартири. Він попросив свого квартиранта ОСОБА_11 , який знімав у нього кімнату у його квартирі, щоб той поміг йому покласти на ліжко ОСОБА_9 . Вони у двох перенесли потерпілого до його кімнати і поклали на ліжко. Він після цього теж ліг спати на окреме ліжко у цій кімнаті. Через деякий час, його розбудив ОСОБА_16 і сказав йому, що він ляже на підлозі так як у квартирі сильно жарко. Після цього ОСОБА_9 ліг спати на підлогу. Коли він приблизно о 17 годині прокинувся, то побачив, що ОСОБА_9 сидить опершись спиною за шафу. Коли він наблизився до потерпілого, то побачив, що той мертвий. Після цього, він викликав швидку та міліцію. Особисто він ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не наносив, останній у його присутності після конфлікту з ОСОБА_7 не падав і не міг завдати собі ніяких тілесних ушкоджень. У нього не має ніяких підстав оговорювати ОСОБА_7 , він дає суду правдиві покази, і розповів про ці події відверто, усе так як було;

- поясненнями свідка ОСОБА_11 , який під час допиту в судовому засіданні показав, що 19.07.2014 року він прийшов з роботи додому, приблизно о 13 годині, у квартиру АДРЕСА_4 , де він знімав кімнату у ОСОБА_10 . Він був на кухні і готував собі їжу і чув як у кімнаті ОСОБА_10 голосно розмовляли троє чоловіків. По що вони говорили він не пам`ятає. Потім він пішов до своєї кімнати. До нього постукав у двері кімнати обвинувачений ОСОБА_7 і попросив у нього закурити. Від ОСОБА_7 він почув запах алкоголю. Він віддав ОСОБА_7 останню сигарету з пачки і той запропонував йому цю сигарету викурити разом. Він відмовився, закрив двері і ліг спати. Він крізь сон почув сильний гуркіт і від цього проснувся. До нього у двері постукав ОСОБА_10 і попросив його щоб він допоміг йому покласти на ліжко ОСОБА_9 , який лежав без руху у коридорі. При цьому ОСОБА_7 вже у квартирі не було. Потерпілий ОСОБА_9 був живий але без свідомості. Вони поклали ОСОБА_9 на ліжко і після цього він пішов до своєї кімнати і продовжив спати. Увечері він поїхав на автовокзал зустрічати свою дружину, а коли вони повернулись до квартири, то ОСОБА_10 був дуже схвильований і просив його щоб він викликав швидку так як ОСОБА_9 помер. Він зателефонував до відділення швидкої допомоги, але йому там відповіли, що виклик вже прийнято.

Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 повною мірою доведена поясненнями свідків, які є послідовними та співпадають між собою. Крім того, допитуючи свідків, суд попередив їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та надав можливість всім учасникам процесу задавати їм питання. Тому колегія суддів не вбачає підстав у суду першої інстанції сумніватися в достовірності їх показів.

Крім того, колегія суддів вважає, що безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 з приводу того, що при розгляді справи в суді першої інстанції при проведенні допиту свідків в залі судового засідання головуючим не було встановлено даних про особу свідків, з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.352 КПК України, перед допитом свідка головуючий встановлює відомості про його особу та з`ясовує стосунки свідка з обвинуваченим і потерпілим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання від 26 січня 2015 року (2 та 23 хвилини звукозапису), головуючим у справі було в повній мірі дотримано зазначеної норми Кримінального процесуального кодексу та встановлено особи обох свідків, допитаних під час судового слідства.

Також, згідно ч.2 ст.342 КПК України, секретар судового засідання доповідає суду, хто з учасників судового провадження, викликаних та повідомлених осіб прибув у судове засідання, встановлює їх особи, перевіряє повноваження захисників і представників, з`ясовує, чи вручено судові виклики та повідомлення тим, хто не прибув, і повідомляє причини їх неприбуття, якщо вони відомі.

Таким чином, обов`язок перевірки особи свідків, що прибули для допиту в судове засідання чинним кримінальним процесуальним законодавством покладається на секретаря під час відкриття судового засідання. Будь-яких доказав, в обґрунтування того, що секретарем вказані дії не були проведені, стороною захисту під час апеляційного розгляду кримінального провадження надано не було.

Крім того, під час проведення досудового слідства свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були допитані з дотриманням діючих норм КПК України, слідчим було встановлено їх особи та долучено до матеріалів кримінального провадження копії їх паспортів (том 2 а.кпп.28, 34).

Таким чином, колегія суддів вважає, що пояснення вказаних свідків надані ними з дотриманням вимог чинного КПК України, є послідовними та повністю узгоджуються між собою та щодо різних обставин справи, а суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що покази, які вони давали на досудовому слідстві та підтвердили в судовому засіданні правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- протоколом огляду трупу ОСОБА_16 від 19.07.2014 року, якого було виявлено в квартирі АДРЕСА_5 (том 1 а.кп.41-42);

- висновком судово-медичної експертизи № 1411 від 01.08.2014 року, де зазначено, що у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому 10 ребра і розриву селезінки, які входять до складу закритої травми живота і мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження як небезпечні для життя, безпосередньо від отримання яких потерпілий помер приблизно о 18 годині 19 липня 2014 року (том 1 а.кп.60-62);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 1411 від 14.08.2014 року, проведеної за результатами слідчого експерименту, де зазначено, що тілесні ушкодження виявлені у потерпілого, могли виникнути при обставинах на які вказав обвинувачений ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту (том 1 а.кп.63-64);

- протоколом слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 від 23 07 2014 року, який проведено з використанням відеозйомки, в ході якого ОСОБА_7 добровільно і без спонукань, чітко і докладно пояснив як саме він завдав ударів руками в область живота потерпілому (том 1 а.кп.55-58);

- протоколом слідчого експерименту, проведеного зі свідком ОСОБА_10 (том 1 а.кп.47-51).

Не відповідають фактичним обставинам справи і доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що під час проведення досудового слідства з боку працівників міліції відносно нього застосовувались незаконні методи проведення слідства, насилля та тортур.
В матеріалах кримінального провадження міститься висновок службового розслідування, що був проведений згідно ухвал Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 листопада 2014 року (т.1 а.кп.72) та 23 грудня 2014 року (том 1 а.кп.77), згідно якого факти неправомірних дій з боку працівників міліції відносно ОСОБА_7 визнано такими, що не знайшли свого підтвердження (том 1 а.кп.88-92).
З зазначеним висновком обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 були ознайомлені належним чином в судовому засіданні 12 лютого 2015 року, що підтверджується журналом судового засідання від зазначеної дати (том 1 а.кп.97) та звукозаписом судового засідання від 12 лютого 2015 року (2 хвилина звукозапису).
Отже, виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження проведений з достатньою повнотою, дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення чи підстав для закриття кримінальної справи або виправдання обвинуваченого, колегією суддів не встановлено. Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 не ґрунтуються на матеріалах справи та є надуманими.

Що стосується вимог апеляції прокурора про скасування вироку суду першої інстанції в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.65 КК України.

Як вбачається із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином. Обставин, які пом`якшують його покарання судом першої інстанції не встановлено. В якості обставин, що обтяжують покарання, суд враховує вчинення злочину у стані алкогольного сп`янінні та рецидив злочину.

Також судом враховані дані про особу ОСОБА_7 , а саме те, що він за місцем проживання характеризується задовільно, раніше судимий (том 1 а.кп.67, 68), з березня 2008 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, на обліку у лікаря-психіатра не перебував і не перебуває, крім того, офіційно не працює.

В зв`язку з вищевикладеним, на думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тому законних підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, а вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим в той самий строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

_____________________________________________________________________________________________________________________

Провадження №11-кп/774/197/к/15 Суддя І інстанції ОСОБА_17

Категорія ст.121 ч.2 КК України Доповідач суддя ОСОБА_2