Номер провадження № 11-кп/785/603/13
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Мевлід Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2013 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого - судді Мевлід Т.М.

суддів: Левенця В.П., Праведного
В.Г.,

при секретарі - Миргородській
Г.В.,

за участю прокурора -
Ксенофонтова Є.С.,

захисників: ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

обвинувачених: ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянула апеляційні скарги першого
заступника прокурора Одеської області
Ліщишина П.В., обвинуваченого ОСОБА_5 та
адвоката ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3 в
інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 на
вирок Суворовського районного суду м.
Одеси від 22.10.2013 року, -

встановила:

Вказаним вироком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м. Стрий, Львівської
області, не працюючий, не одружений,
проживаючий за адресою: АДРЕСА_1, раніше
судимий: - 15.09.2006 р. Стрийським
міськрайонним судом Львівської
області за ст. 186 ч. 2 КК України до 4-х
років позбавлення волі, звільненого
03.01.2009 р. Дрогобицьким міськрайонним
судом Львівської області від
подальшого відбування покарання на
підставі п. «а» ст. 3 Закону України «Про
амністію» від 12.12.2008 р.; - 07.03.2013 р.
Стрийським міськрайонним судом
Львівської області за ст. 185 ч. 2 КК
України до 1-го року обмеження волі,

засуджений за ст. 187 ч. 3 КК України до 8
років 6 місяців позбавлення волі з
конфіскацією майна, яке є його
власністю.

Початок строку відбування покарання
ОСОБА_5 обчислений з 20.08.2013 р. - часу
фактичного відбуття покарання у виді
обмеження волі строком 1 рік,
призначеного вироком Стрийського
міськрайоннного суду Львівської
області від 07.03.2013 р.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
потерпілої ОСОБА_6 - 10000 грн.
відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець м.
Стрий, Львівської області, не
працюючий, не одружений, проживаючий за
адресою: АДРЕСА_2, раніше судимий: -
14.12.2006 р. Стрийським міськрайонним
судом Львівської області за ст. ст. 186 ч.
1, 104 КК України до 1 року позбавлення
волі з іспитовим строком на 1 рік; -
03.03.2008 р. Стрийським міськрайонним
судом Львівської області за ст. 190 ч. 2 КК
України до штрафу в дохід держави у
розмірі 1700 грн; - 30.06.2010 р. Стрийським
міськрайонним судом Львівської
області за ст. 296 ч. 2 КК України до 3
років позбавлення волі,

засуджений: за ст. ст. 15, 185 ч. 3 КК України
до 3 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4
обчислений з часу фактичного
затримання, а саме з 04.11.2012 р.

Стягнуто з обвинувачених на користь
НДЕКЦ при ГУ МВС України в Одеській
області з ОСОБА_5 - 1528,40 грн. і з ОСОБА_4 -
1058,40 грн., в рахунок погашення вартості
проведених по справі експертиз.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнанні винними в
тому, що 04.11.2012 р., близько 00:50 г., за
попередньою змовою, з метою таємного
викрадення чужого майна, проникли до
будинку АДРЕСА_3 але були помічені
потерпілою ОСОБА_6 Після цього ОСОБА_4
заховався в дальній кімнаті, а ОСОБА_5,
вийшовши за межі досягнутою
домовленості із ОСОБА_4, наніс
потерпілій удар кулаком в обличчя, від
якого вона впала на підлогу, і почав
вимагати від потерпілої відомості про
те, де вона ховає гроші, продовжуючи
наносити удари ОСОБА_6, від яких вона
втратила свідомість. В зв'язку з тим, що
сусід ОСОБА_7 прибіг на поміч та вибив
вхідні двері, ОСОБА_5 вибіг із дому, а
ОСОБА_4 був затриманий в домі
співробітниками міліції.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок Суворовського
районного суду м. Одеси від 22.10.2013 року
скасувати, постановити новий вирок,
яким призначити ОСОБА_5 покарання,
згідно ч. 4 ст. 70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим, за ч. 3 ст. 187 КК України в
вигляді позбавлення волі на строк 8
років та 6 місяців з конфіскацією майна.
У відношенні ОСОБА_4 призначене
покарання залишити без змін;

- обвинувачений ОСОБА_5 та адвокат
ОСОБА_2 просять вирок суду скасувати, та
винести у відношенні ОСОБА_5
виправдувальний вирок;

- адвокат ОСОБА_3 в інтересах
обвинуваченого ОСОБА_4 просить вирок
суду змінити, застосувати до нього дію
ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, який
підтримав доводи своєї апеляції і
вважав необхідним відхилити інші
апеляції, захисників ОСОБА_3, ОСОБА_2, та
обвинувачених ОСОБА_5, ОСОБА_4, які
підтримали доводи апеляцій,
перевіривши матеріали кримінального
провадження та доводи всіх апеляцій,
колегія суддів приходить до висновку
про необхідність часткового
задоволення апеляцій прокурора,
обвинуваченого ОСОБА_5 та адвоката
ОСОБА_2 і відхилення апеляції адвоката
ОСОБА_3 з наступних підстав.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в
скоєнні вказаного кримінального
правопорушення й правильність
кваліфікації його дій підтверджена
доказами, наведеними у вироку суду, і не
заперечується.

Довід адвоката ОСОБА_3 про суворість
призначеного покарання і необхідність
застосування дії ст. 75 КК України,
підтриманий обвинуваченим ОСОБА_4 в
ході апеляційного розгляду, колегія
суддів визнає необґрунтованим.

Грунтуючись на вимогах ст. 65 КК України,
призначаючи покарання ОСОБА_4, суд
першої інстанції врахував ступінь
тяжкості скоєного кримінального
правопорушення, його каяття, активне
сприяння розкриттю злочину,
відсутність до нього матеріальних
претензій з боку потерпілої.

Вказані обставини дозволили суду
першої інстанції призначити ОСОБА_4
мінімальне покарання, передбачене ст.
185 ч. 3 КК України.

Обгрунтованим є висновок суду першої
інстанції про неможливість
виправлення та перевиховання ОСОБА_4 в
умовах без ізоляції від суспільства,
оскільки він неодноразово
притягувався до кримінальної
відповідальності, в тому числі й за
корисні злочини, має не зняту та не
погашену судимість.

З вказаним висновком суду колегія
суддів погодилась, в зв'язку з чим,
підстав для задоволення апеляційної
скарги захисника в інтересах ОСОБА_4 не
встановила.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг
адвоката ОСОБА_2 і обвинуваченого
ОСОБА_5, колегія суддів дійшла до
висновку про необхідність їх
часткового задоволення.

Довід захисника про те, що матеріали
кримінального провадження не містять

підтвердження висновку органів
досудового слідства та суду першої
інстанції, що після нанесення ОСОБА_5
удару ОСОБА_6 по обличчю, вона втратила
свідомість, колегія суддів визнає
обґрунтованим.

Перевіривши покази потерпілої шляхом
відтворення звукозапису судового
засідання від 20.06.2013 р. та 17.10.2013 р.,
колегія суддів погоджується з доводом
захисту про те, що потерпіла показів
про втрату свідомості не давала.

Потерпіла ОСОБА_6 показала, що спочатку
свідомість вона не втрачала, а потім
про обставини не пам'ятає, вважає, що
втратила пам'ять ненадовго.

Колегія суддів звернула увагу на ту
обставину, що на наступний день після
пригоди, 05.11.2012 р. ОСОБА_6 була оглянута
судово-медичним експертом і пояснила,
що після удару кулаком по обличчю і
падіння на коліна, вона свідомість не
втрачала, за медичною допомогою не
зверталась (т. 2 а.с. зв. 85).

Згідно висновку судово-медичного
експерта, у ОСОБА_6 виявлені наступні
тілесні ушкодження: синець обличчя,
крововилив під кон`юктиву лівого
очного яблука, садно лівого
передпліччя, в області обох колінних
суглобів. Дані ушкодження, як в
сукупності, так і окремо, мають
незначні наслідки, тривалістю не
більше 6 днів й відносяться до легких
тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 88-90).

Вказані матеріали кримінального
провадження були досліджені судом
першої інстанції в ході судового
розгляду, однак належна оцінка їм дана
не була.

За таких обставин, дії обвинуваченого
ОСОБА_5, спрямовані на відкрите
викрадення майна потерпілої ОСОБА_6, з
застосуванням насильства, яке не є
небезпечним для її життя чи здоров`я,
містять ознаки об'єктивної сторони
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ст. 186 КК України.

Оскільки умисел ОСОБА_5 і ОСОБА_4,
направлений на викрадення чужого
майна, шляхом проникнення в житло, не
був доведений до кінця з причин, які не
залежали від їх волі, дії ОСОБА_5
підлягають кваліфікації, як замах на
грабіж.

Довід апеляційної скарги адвоката
ОСОБА_2 та обвинуваченого ОСОБА_5 про
недоведеність участі ОСОБА_5 в скоєнні
даного кримінального правопорушення
колегія суддів визнає необґрунтованим.

На протязі всього досудового слідства
і судового розгляду обвинувачений
ОСОБА_4 давав покази про скоєння
кримінального правопорушення відносно
ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5, з яким він
знайомий з дитинства, проживають вони в
одному місті Стрий Львівської області,
разом з ОСОБА_5. він неодноразово
приїздив до Одеси й саме ОСОБА_5
запропонував скоїти крадіжку у ОСОБА_6 -
сусідки його дядька, підстав для
обмовлення ОСОБА_5 він не має.

Вказані обставини обвинувачений
ОСОБА_4 підтвердив і в ході
апеляційного розгляду в присутності
обвинуваченого ОСОБА_5

Крім того, свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_7
підтвердили, що в хлопцеві, який вибіг
із дому ОСОБА_6, вони впізнали свого
родича - ОСОБА_5.

Вказані докази привели суд першої
інстанції до обґрунтованого висновку
про безпідставність твердження
обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що на
момент скоєння даного кримінального
правопорушення він знаходився в
Львівській області.

З вказаним висновком суду першої
інстанції, наведеним в вироку, колегія
суду погодилась, в зв'язку з чим ці
доводи апеляційних скарг захисника и
обвинуваченого визнає
необґрунтованими.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
прокурора, колегія суддів приходить до
висновку про їх часткову
обґрунтованість.

В силу вимог ст. 124 КПК України, суд
стягує з обвинувачених на користь
держави документально підтверджені
витрати на залучення експертів.

В цьому зв'язку, вирок суду в частині
стягнення з обвинувачених ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 вартості проведених по справі
експертиз на користь НДЕКЦ при ГУ МВС
України в Одеській області - необхідно
змінити.

Колегія суддів погоджується з доводом
прокурора про те, що суд безпідставно
не застосував до ОСОБА_5 при
призначенні покарання дію ч. 4 ст. 70 КК
України.

В резолютивній частині вироку, суд
першої інстанції відобразив факт
відбуття ОСОБА_5 покарання в вигляді
обмеження волі строком на один рік,
призначеного вироком Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 07.03.2013 р.

Між тим, вимоги апеляційної скарги
прокурора про необхідність скасування
вироку відносно ОСОБА_5 не можуть бути
задоволенні, оскільки, в силу вимог ч. 1
ст. 420 КПК України, суд апеляційної
інстанції скасовує вирок суду першої
інстанції і ухвалює свій вирок, в тому
числі, і у разі необхідності
застосування більш суворого покарання.

Прокурор в апеляції, вимагаючи
скасування вироку, не робить висновок
про м`якість призначеного ОСОБА_5
покарання, вважаючи необхідним
призначити йому покарання в вигляді 8
років 6 місяців позбавлення волі, як й
за вироком суду.

Необгрунтованим є довід апеляційної
скарги прокурора про необхідність
скасування вироку відносно
обвинуваченого ОСОБА_4, оскільки в
апеляційній скарзі прокурор робить
висновок про доведеність вини
обвинуваченого, правильності
кваліфікації його дій і необхідності
залишити без змін призначене йому
покарання.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст. ст. 376, 404, 407, 408, 409, 419, 420 КПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в
інтересах засудженого ОСОБА_4 залишити
без задоволення.

Апеляційні скарги прокурора,
засудженого ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_2
частково задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м.
Одеси від 22.10.2013 року відносно ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 - змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_5 зі ст. 187
ч. 3 КК України на ст.ст. 15 ч. 2, 186 ч. 3 КК
України й призначити покарання в
вигляді п'яти років позбавлення волі.

Стягнути на користь держави
документально підтверджені витрати на
залучення експертів з засуджених
ОСОБА_5 1528,40 грн. і з ОСОБА_4 1058,40 грн.

В іншій частині вирок відносно
засуджених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 залишити
без змін.

Повний текст ухвали буде оголошено 30
грудня 2013 року о 09:00 годині в приміщенні
апеляційного суду Одеської області.

Судді апеляційного суду

Одеської області

Мевлід Т.М.
Левенець В.П. Праведний
В.Г.