УХВАЛА

іменем України

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,
суддів: при секретаріОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
за участю прокурора засудженого захисника ОСОБА_15, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 14 липня 2015 року кримінальне провадження № 0001002

встановила:

Вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 19 листопада 2013 року

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 650 гривень і на користь держави в особі КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського» в рахунок відшкодування затрат на стаціонарне лікування

1433,71 грн. і за проведення експертизи на рахунок Херсонського обласного бюро СМЕ 3 414,10 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

У касаційній скарзі з доповненнями засуджений порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 03 лютого 2013 року, близько 18 години 30 хвилин, знаходячись на зупинці громадського транспорту «Безроднього» в м. Херсоні, на грунті неприязних стосунків, що виникли раптово, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс не менше двох ударів кухонним ножем в область шиї і тулуба ОСОБА_8, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 28 квітня 2014 року вказаний вирок залишено без зміни.

Обгрунтовуючи прохання про скасування судових рішень, засуджений вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону. Також посилається на порушення права на захист, оскільки судом незаконно його обмежено у ознайомленні з матеріалами справи. Вважає, що досудове слідство проводилось з грубим порушенням кримінального процесуального закону та вказує на те, що докази по справі отримані незаконним шляхом. Крім того, зазначає про застосування до нього недозволених методів досудового слідства. Також вказує що апеляційний суд не дав відповіді на всі доводи зазначені в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав доводи касаційної скарги з доповненнями та просив скасувати судові рішення щодо нього, а справу закрити, а за неможливості - призначити новий розгляд у суді першої інстанції, пояснення захисника, який, підтримавши скаргу з доповненнями засудженого, просив судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, пояснення прокурора, який не підтримав доводи касаційної скарги з доповненнями засудженого та просив судові рішення щодо останнього залишити без зміни, а його скаргу - без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги і доповнення до неї, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Фактичні обставини справи були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду у касаційному порядку відповідно до вимог ч. 1 ст.438 КПК України не підлягають.

Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному спричиненні за обставин, викладених у вироку, тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно й об'єктивно дослідив, дав оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв'язку, та правильно поклав в основу обвинувального вироку. При цьому суд обґрунтовано відхилив доводи засудженого про те, що злочину він не вчиняв, та навів цьому ґрунтовні мотиви.

Зокрема суд правильно поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_8, який, як в період досудового так і судового слідства впевнено вказав на засудженого, який, за обставин, викладених у вироку, ножем спричинив йому тілесні ушкодження.

Ці показання потерпілого матеріалами провадження не спростовані, так як не спростовані і доводами касаційної скарги, а навпаки знайшли своє підтвердження показаннями свідка-очевидця ОСОБА_9, який вказав на ОСОБА_6, як на особу, яка за обставин, викладених у вироку, спричинила ножові поранення ОСОБА_8

Тяжкість тілесних ушкоджень підтверджена висновками судової медичної експертизи №204.

Показання потерпілого і свідка ОСОБА_10 об'єктивно підтверджені протоколом огляду місця події, яким є вищевказана зупинка громадського транспорту, протоколом перегляду відеозапису камери зовнішнього спостереження від 3 лютого 2013 року про фактичні події вчинення злочину на цій зупинці, протоколами впізнання потерпілим і свідком ОСОБА_10 засудженого, як особу, що спричинила ножові поранення ОСОБА_8

Крім того, вищезазначені обставини були предметом перевірки апеляційного суду, який погодився з висновками суду першої інстанції та обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 залишив без зміни. Свій висновок апеляційний суд належним чином обґрунтував у своєму рішенні, яке відповідає вимогам ст. 419 КПК України і з цим висновком погоджується і колегія суддів суду касаційної інстанції. Недотримання судом апеляційної інстанції положень ст.419 КПК України, на що наголошено у касаційній скарзі засудженого, при розгляді справи не установлено. При цьому суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що вилучення ножа у засудженого відбулося в порушення вимог КПК, а тому ніж, як речовий доказ, визнаний неналежним доказом.

Отже, підстав вважати ОСОБА_6 незаконно засудженим за ч.1 ст.121 КК немає, а тому доводи його касаційної скарги є безпідставними.

Покарання ОСОБА_6 призначено у відповідності до вимог статей 50, 65-67 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи засудженого про порушення права на захист не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до матеріалів провадження він користувався послугами захисника, як в період досудового слідства так і під час розгляду провадження у судах першої та апеляційної інстанцій.

Крім того, відповідно до матеріалів кримінального провадження йому неодноразово надавалася реальна можливість і розумні строки для ознайомлення з матеріалами справи для написання апеляційної та касаційної скарг.

Доводи про застосування до засудженого недозволених методів проведення слідства були предметом перевірки апеляційного суду, який з наведенням належних мотивів обґрунтовано їх відхилив. Підстав недовіряти висновкам суду немає і такі не наведені у скарзі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень щодо ОСОБА_6, у кримінальному провадженні не встановлено.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 19 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 28 квітня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13