У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_14,
суддів ОСОБА_15, ОСОБА_16,
при секретарі ОСОБА_17,
за участю прокурора ОСОБА_18,
захисника ОСОБА_6,
засудженої ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000044 за касаційними скаргами засудженої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 08 січня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2013 року

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, не судиму,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 08 січня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона, знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, близько 21 год. 13 березня 2013 року в садовому будинку АДРЕСА_1 під час сімейної сварки з ОСОБА_8 нанесла останньому два удари кухонним ножем в область черевної порожнини та грудної клітини, внаслідок чого він помер на місці події.

У касаційних скаргах засуджена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушують питання про зміну судових рішень, просять перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК України та призначити їй покарання, не пов'язане з позбавленням волі. Зазначають, що в діях ОСОБА_7 було перевищення меж необхідної оборони, оскільки вона захищалася від побоїв потерпілого. Захисник також вказує, що суд апеляційної інстанції не перевірив усіх доводів поданих апеляцій та свою ухвалу належним чином не мотивував.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 на підтримання касаційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який її засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об'єктивно дослідив, правильно оцінив.

Доводи засудженої та її захисника про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 та про відсутність у останньої умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_8 не ґрунтуються на матеріалах справи і є безпідставними.

Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які пояснили, що ввечері 13 березня 2013 року до останньої зателефонувала ОСОБА_7 та повідомила, що вона вбила ОСОБА_8, коли вони приїхали, то ніяких тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 вони не бачили; показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що того дня до неї прибігла ОСОБА_7, яка просила перенести ОСОБА_8 до карети швидкої допомоги, при цьому тілесних ушкоджень у неї не було; показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 того дня вживали спиртні напої, однак свідком подій він не був; показаннями свідка ОСОБА_13 - фельдшера швидкої медичної допомоги, котра повідомила, що коли приїхала за викликом, то ОСОБА_8 вже був мертвий, від ОСОБА_7 було чути запах спиртного і тілесних ушкоджень на ній не було. Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними та підтверджуються матеріалами кримінального провадження вказаними в реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема, даними протоколу огляду місця події, даними висновку судово-медичної експертизи № 205, відповідно до якої на трупі ОСОБА_8 виявлені дві рани, проникаючі в порожнини тіла, від яких настала смерть потерпілого, а також дві рани передньої поверхні обох плеч і дві різані рани ногтевої поверхні пальця лівої кисті, при цьому, останні можуть свідчити про наявність боротьби та самооборони; даними висновку судово-медичного експертизи № 479, відповідно до якої у ОСОБА_7 слідів, які б вказували на самооборону, фізичний опір - не виявлено; даними виписки обласного наркологічного диспансеру, згідно якої о 04 год. 55 хв. 14 березня 2013 року у ОСОБА_7 була гостра інтоксикація внаслідок вживання алкоголю і виявлено етиловий спирт в концентрації 0,85 %; даними акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи, відповідно до якої у момент скоєння кримінального правопорушення тимчасово хворобливого стану психічної діяльності у ОСОБА_7 не було, вона перебувала у стані простого алкогольного сп'яніння; даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При цьому, суд обгрунтовано відхилив доводи засудженої про те, що вона перебувала у стані необхідної оборони і не мала умислу на вбивство потерпілого. Як убачається з матеріалів провадження, на момент скоєння злочину ОСОБА_7 знаходилась у стані алкогольного сп'яніння, тілесних ушкоджень, які би вказували на самооборону у неї не виявлено, а її дії з використанням такого знаряддя злочину, як ніж та спричинення декількох ножових поранень у життєво-важливі органи з пошкодженням внутрішніх органів особі, яка не нападала, а захищалась, про що свідчать порізи на пальці лівої кисті потерпілого, підтверджують направленість умислу ОСОБА_7 на вбивство потерпілого.

Приведені дані свідчать, що ОСОБА_7 не перебувала у стані необхідної оборони і не перевищувала її меж, оскільки в цей момент з боку потерпілого не було реальної загрози і не існувало суспільно-небезпечного посягання на життя і здоров'я засудженої.

Таким чином, дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно.

Отже, доводи засудженої та її захисника, викладені в касаційних скаргах, не підлягають задоволенню.

Призначаючи покарання ОСОБА_7, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, особу винної, яка позитивно характеризується, злочин вчинила вперше, обставину, що пом'якшує покарання, - щире каяття, обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою її визнано винною. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Розглядаючи справу за апеляціями засудженої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6, на підставі детального вивчення матеріалів провадження апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин справи, доведеність вини засудженої у вчиненні інкримінованого їй злочину та правильність кваліфікації її дій, а також вказав на докази, які спростовують доводи поданих апеляцій.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень у справі, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 08 січня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ____________________ ________________

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16