Провадження № 11-кп/780/252/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 10.03.2015

УХВАЛА
іменем України
10 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0002389 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури м. Біла Церква, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, раніше судимого: 04.10.2010 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 24.04.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим отроком 3 роки; 29.11.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 198 КК України до арешту строком 4 місяці, звільнився 08.05.2013 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини за попереднім вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 24.04.2012 року остаточне визначено покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 13457 грн. 78 коп. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 84 грн. 22 коп. судового збору.

Вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 12.05.2014 року приблизно о 03 год. 30 хв. ОСОБА_8 за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, знаходячись біля будинку № 83 по вул. Комсомольська в м. Біла Церква Київської області, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом пошкодження невстановленою слідством особою замка водійських дверей автомобіля марки «ЗАЗ 1102» д.н.з. НОМЕР_1 , проникли в салон вищевказаного автомобіля та з`єднавши дроти замка запалення, завели двигун та поїхали з місця скоєння злочину, тим самим, повторно, незаконно заволоділи автомобілем марки «ЗАЗ 1102» д.н.з. НОМЕР_1 , що належав потерпілому ОСОБА_9 , чим завдали останньому матеріальної шкоди на суму 13107 грн. 78 коп.

Не погоджуючись з даним вироком, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати. Вважає, що справу було розглянуто судом однобічно, обвинувачення ґрунтувалося на припущеннях та домислах, сторона обвинувачення не надала суду жодного доказу на підтвердження його вини у скоєнні інкримінованого йому злочину.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи вирок в частині доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації дій, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 7 років з конфіскацією всього належного йому майна, та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 8 років з конфіскацією всього належного йому майна. Вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог закону, призначив ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, є явно несправедливим внаслідок його м`якості, оскільки судом не в повній мірі надана оцінка даним про особу обвинуваченого та його ставленню до вчиненого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та підтримав апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції обґрунтував вирок на доказах, досліджених під час судового розгляду та оцінив докази в їх сукупності, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження, відповідно до вимог закону.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується сукупністю доказів: показаннями потерпілого, показаннями свідків, протоколами слідчих дій та матеріалами фотозйомки, висновком експертизи, інформацією про вхідні та вихідні дзвінки абонента та поясненнями спеціаліста з цього приводу.

Судом першої інстанції вірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є тяжким злочином, наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, формально позитивно характеризується за місцем проживання, не працює, раніше судимий, вчиняв злочини проти власності і зокрема, пов`язані із заволодінням транспортних засобів та речей із транспортних засобів, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючої покарання обставини, та прийшов до висновку, що для виправлення ОСОБА_8 йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавленні волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 289 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Крім того, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив новий злочин під час іспитового строку за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2012 року, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, суд першої інстанції остаточне визначив покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

А тому посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 не врахував дані про його особу, а саме те, що він раніше судимий за вчинення умисних злочинів, вчинив злочин в період іспитового строку, не відшкодував потерпілому завдані збитки, а тому покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, є явно несправедливим внаслідок його м`якості, колегія суддів вважає надуманими, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах даного кримінального провадження та вимогах закону.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , зазначені в апеляційній скарзі, що він не вчиняв інкримінований його злочин та його вина не доведена, спростовуються сукупністю доказів: показаннями потерпілого ОСОБА_9 , показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколом огляду місця події від 12.05.2014 року, протоколом огляду місця події від 11.06.2014 року, протоколом огляду місця події від 07.07.2014 року , протоколом огляду предметів від 19.07.2014 року, висновком експерта № 239 від 19.07.2014 року.

Дослідивши надані суду докази у сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною обвинувачення доведено як подію злочину так і винуватість обвинуваченого у його вчиненні, а дані обвинуваченим ОСОБА_8 показання суду спростовані сукупністю вищевказаних доказів.

З метою перевірки показань обвинуваченого ОСОБА_8 в тій частині, що в ніч з 11.05.2014 року на 12.05.2014 року він перебував або вдома по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 , або у своєму гаражі в гаражному кооперативі «Ентузіаст» по вул. Леваневського, ухвалою суду від 04.09.2014 року прокурору надано тимчасовий доступ до документів, що містять інформацію про зв`язок абонентів з прив`язкою до місцевості.

Відповідно до роздруківки з інформацією про вхідні та вихідні дзвінки абонента, який користується телефоном з № НОМЕР_2 (телефон ОСОБА_8 ) та пояснень допитаного як спеціаліста працівника компанії ПрАТ «Київстар» ОСОБА_14 видно, що телефон ОСОБА_8 з 20 год. 37 хв. 11.05.2014 року по 04 год. 02 хв. 12.05.2014 року перебував в зоні дії або різних антен однієї базової станції або різних базових станцій, які розташовані в різних місцях м. Біла Церква, що свідчить про постійне переміщення обвинуваченого ОСОБА_8 по місту у вказаний час. Враховуючи, що за показаннями самого ж обвинуваченого він свій телефон нікому не передавав, твердження ОСОБА_8 про те, що він в ніч з 11 на 12.05.2014 року перебував в одному місці, повністю спростовуються вищевказаними доказами та розцінено судом першої інстанції як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, з роздруківки видно, що у вищевказаний період з телефону ОСОБА_8 було зроблено лише 2 дзвінки на телефон № НОМЕР_3 , тоді як на телефон ОСОБА_8 було зроблено 14 вхідних дзвінків з цього ж таки телефону № НОМЕР_3 , а тому твердження обвинуваченого, що він намагався додзвонитися ОСОБА_10 у зв`язку з нагальною потребою, суд першої інстанції вважав неправдивими. При цьому ОСОБА_8 не зміг назвати суду причину, по якій він ніби - то постійно телефонував ОСОБА_10 . У суду першої інстанції не викликало сумніву, що № НОМЕР_3 перебуває у користуванні ОСОБА_13 , оскільки саме цей номер вказав свідок ОСОБА_10 як номер телефону ОСОБА_13 і здійснював дзвінки на нього зі свого телефону.

Відповідно до довідки ПрАТ «Київстар», отриманої за ухвалою суду від 04.09.2014 року, телефонний номер НОМЕР_4 , який свідок ОСОБА_13 вказав суду як єдиний свій номер телефону, у період з 07.05.2014 по 11.06.2014 року перебував у зоні дії базової станції, яка знаходиться в Києво-Святошинському районі с. Бобриця, вул. Лісна, та на нього у зазначений період зареєстровано було 3 вхідні дзвінки.

Відповідно до довідки ПрАТ «Київстар» з інформацією про вхідні :та вихідні дзвінки абонента, який користується телефоном з номером НОМЕР_5 , який свідок ОСОБА_10 вказав як свій, останній дзвінок (вхідний) 11.05.2014 року здійснений о 21 год. 51 хв., коли він перебував у зоні дії базової станції в західній частині м. Біла Церква і наступний дзвінок (вхідний) зроблений 12.05.2014 року, коли він перебував у зоні дії базової станції від східної частини міста у напрямку м. Узина, з подальшим переміщенням до м. Києва.

Крім того, аналізом роздруківки телефонних дзвінків підтверджуються показання свідка ОСОБА_10 в тій частині, що ОСОБА_8 у період скоєння угону проживав разом зі своєю дівчиною на вул. Молодіжній і неодноразово телефонував йому з її мобільного телефону № НОМЕР_6 , і в свою чергу свідок також телефонував на її номер до ОСОБА_8 . Так між свідком ОСОБА_10 та абонентом № НОМЕР_6 в період з 01.05.14 по12.06.2014 року відбулося 60 з`єднань, і в тому числі 11.05.2014 року о 13 год.48 хвилин до ОСОБА_10 було здійснено дзвінок з № НОМЕР_6 тривалістю 48 секунд. Саме на цей дзвінок вказував ОСОБА_10 як такий, коли ОСОБА_13 та ОСОБА_8 просили в нього ключ від гаража. В подальшому в цей же день ввечері ОСОБА_10 о 20 год. 50 хвилин здійснив дзвінок на № НОМЕР_6 , що також повністю узгоджується з його показаннями, що він ввечері домовлявся зустрітись для передачі ключа..

Аналізуючи показання свідка ОСОБА_10 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що свідок ОСОБА_10 дав правдиві логічні та послідовні показання, які узгоджуються з іншими доказами у справі. Зокрема, у суду першої інстанції не викликало сумніву показання свідка ОСОБА_10 щодо вчинення злочину та в період його вчинення він постійно перебував у м. Києві на навчанні та приїжджав у м. Білу Церкву під вечір, а вранці знову їхав до м. Києва, що підтверджується роздруківкою телефонних дзвінків.

Також з роздруківки телефонних дзвінків видно, що лише 14.05.2014 року з номеру ОСОБА_10 був зроблений дзвінок на № НОМЕР_3 о 09 год. 03 хв., який свідок вказав як номер телефону ОСОБА_13 і саме з цього номеру і було зроблено 14 дзвінків на телефон ОСОБА_8 та відповідних 2 дзвінки з телефону ОСОБА_8 в ніч з 11 на 12.05.2014 року, коли було вчинено злочин.

Аналізуючи роздруківку дзвінків між ОСОБА_10 та абонентом з номером телефону - НОМЕР_7 , який за показаннями ОСОБА_10 є ОСОБА_13 , суд першої інстанції звернув увагу, що в період з 01.05.2014 року по 12.05.2014 року між ними не відбувалось жодних дзвінків, а лише, починаючи з 14.05.2014 року з 09 год. 03 хв. до 12.06.2014 року (тобто після скоєння угону) між ними здійснено 102 дзвінка, тоді як ОСОБА_13 взагалі заперечив факт спілкування з ОСОБА_10 по телефону.

Суд першої інстанції також звернув увагу на протиріччя в показаннях свідка ОСОБА_13 , який зазначив, що саме ОСОБА_10 телефонував йому і просив допомогти завантажити та перевезти речі і в момент його дзвінка він перебував разом з ОСОБА_8 у нього вдома. В той же час ОСОБА_8 та ОСОБА_10 дали показання, що ОСОБА_13 запросив допомогти саме ОСОБА_8 , який йому і телефонував.

Узагальнюючи показання свідка ОСОБА_13 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що даний свідок надав частково неправдиві показання, намагаючись максимально мінімізувати ступінь своїх відносин з обвинуваченим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_10 .

Аналізуючи вищевказані обставини у їх сукупності, у суду першої інстанції не виникло жодних сумнівів щодо непричетності ОСОБА_10 до заволодіння вищевказаним транспортним засобом. За таких же обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 намагається перекласти відповідальність за вчинення злочину саме на свідка ОСОБА_10 .

Враховуючи ту обставину, що показання обвинуваченого, які він дав суду спростовуються іншими вищевказаними доказами у справі у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 дав лише частково правдиві показання щодо обставин вчинення ним злочину, зокрема щодо окремих подій після заволодіння автомобілем та збуту деталей автомобіля, оскільки вони підтверджені показаннями інших допитаних судом свідків.

В той же час суд першої інстанції критично оцінив доводи ОСОБА_8 в тій частині, що показання на досудовому слідстві, де він визнавав свою вину та пояснював про обставини вчиненого злочину, він давав під тиском оперативних працівників міліції. Даних про звернення обвинуваченого із заявами на неправомірні дії працівників міліції суду стороною захисту не надано. Як видно з показань обвинуваченого, в суді першої інстанції він вирішив змінити показання після спілкування з затриманими особами в СІЗО, які порадили йому не визнавати свою вину у вчиненні злочину.

З огляду на усі вищевказані обставини, суперечливо-нелогічні показання обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_13 , які спростовуються показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами у їх сукупності, суд першої інстанції критично оцінив показання ОСОБА_8 в суді, що він не скоював заволодіння транспортним засобом, належним потерпілому ОСОБА_9 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КПК України оцінивши досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 289 КК України.

А тому посилання обвинуваченого апеляційній скарзі на те, що справу було розглянуто однобічно, а вирок суду ґрунтується на припущеннях, є безпідставними.

Відповідно до ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Задовольняючи частково цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_9 , суд першої інстанції обґрунтовував тим, що в судовому засіданні було доведено, що потерпілому було завдано матеріальної шкоди на суму 13 457 грн. 78 коп., що складається з вартості викраденого автомобіля 13107,78 грн. та витрат на проведення судової експертизи в сумі 350 грн., що підтверджується об`єктивно доказами, отриманими в порядку та у спосіб, передбачений КПК України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та матеріалах даного кримінального провадження.

Відповідно до ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку.

Як вбачається з резолютивної частини вироку, суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з обвинуваченого ОСОБА_8 судовий збір на користь держави в сумі 84 грн. 22 коп., який відповідно до ст. 118 КПК України не відноситься до складових процесуальних витрат.

Отже, з огляду на викладене, вирок суду підлягає зміні, а саме з резолютивної частини вироку слід виключити «стягнення з ОСОБА_8 судового збору на користь держави в сумі 84 грн. 22 коп.».

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора прокуратури м. Біла Церква та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку четвертий абзац - щодо «стягнення з ОСОБА_8 судового збору на користь держави в сумі 84 грн. 22 коп.».

Врешті вирок залишити без змін.

Головуючий:

Судді: