Справа № 1-298/2007р.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
вересня 2007 року м.
Бориспіль

Бориспільський
міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого
судді Вознюка С.М.,

при
секретарі Височин Ю.В.,

за участю
прокурора Кузовкіна О.В., захисника ОСОБА_2 та законного представника ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця
м. Бориспіль, з неповною середньою освітою, раніше не судимого, проживає
АДРЕСА_1,

у скоєнні
злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

встановив:

11.06.2007
року, близько 21 год. 30 хв.,
в м. Бориспіль Київської області, перебуваючи в будинку №83-а по вул.
Котовського, ОСОБА_1, з корисливих мотивів з метою таємного викрадення
мобільного телефону марки «Nokia-3250», підійшов до
кв.АДРЕСА_2, де мешкає ОСОБА_4, та реалізуючи свій злочинний умисел, шляхом
вільного доступу проник через незачинені двері до приміщення вказаної квартири
й скориставшись тим, що ОСОБА_4 спав, таємно викрав зазначений мобільний
телефон, вартість якого становить 1815 грн., з карткою оператора «Діджус»,
вартістю 25 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму
1850 грн.

Такі дії ОСОБА_1
органами досудового слідства кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України.

В
судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю,
щиро розкаявся у скоєному та надав згоду на проведення судового розгляду в
порядку, передбаченому ч.3 ст. 299 КПК України, оскільки він не оспорює
фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному висновку. При цьому судом
встановлено, що підсудний правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні
сумніви щодо добровільності та істинності його позицій. Тому вислухавши думку
підсудного та прокурора й роз'яснивши їм положення ст. 299 КПК України, про те
що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні
обставини справи у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження
доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються за
виключенням документів, що характеризують особу підсудного.

Підсудний
ОСОБА_1 під час судового розгляду показав, що 11.06.2007 року близько 20 год. 00 хв. він
перебував на зупинці громадського транспорту «Совхоз «Бориспільський» й зустрів сусіда ОСОБА_4, який повідомив
йому, що загубив ключ від вхідних дверей квартири, у зв'язку з чим останній
попросив його допомогти зламати вхідні двері в квартирі АДРЕСА_2, де він
мешкає, на що ОСОБА_1 погодився. Підійшовши до вхідних дверей квартири АДРЕСА_2
підсудний допоміг ОСОБА_4 зламати вхідні двері, після чого зайшли разом до
кімнати, де ОСОБА_4 запропонував йому випити спиртних напоїв, на що ОСОБА_1
відмовився. Перебуваючи в квартирі ОСОБА_1 побачив у потерпілого мобільний
телефон «Nokia-3250», який попросив
подивитися та погратися ним в ігри, однак оскільки ОСОБА_4 збирався лягати
спати, то він залишив мобільний телефон та близько 21 год. 00 хв. вийшов з
квартири потерпілого. При цьому, у підсудного виник умисел викрасти вказаний
телефон, оскільки він йому дуже сподобався й хотів залишити собі. Вийшовши з
квартири, ОСОБА_1, зачекав близько 30 хв. на східцевому майданчику другого
поверху будинку №83-а по вул. Котовського в м. Борисполі, поки ОСОБА_4 не
засне. Потім, повернувшись до квартири АДРЕСА_2, яка не була зачинена, оскільки
замок на дверях було зламано ним та потерпілим раніше, проник до приміщення
квартири та підійшовши до столу, який знаходився біля сплячого ОСОБА_4, викрав
мобільний телефон «Nokia-3250» з карткою
оператора «Діджус», який лежав на столі, й вийшов з квартири. Вказаний телефон
ОСОБА_1 заховав біля бетонних плит за місцем проживання його бабушки по АДРЕСА_3. В
подальшому замінивши сім-карту, ОСОБА_1 використовував викрадений телефон у
власних інтересах та давав його у користування своїй матері. На запитання
матері, повідомив, що телефон придбав за 650 грн. у незнайомого йому чоловіка.

Враховуючи
покази підсудного, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 в інкримінованому
органами досудового слідства злочині доведена повністю, а його дії за ч.3 ст.
185 КК України кваліфіковані правильно, оскільки останній вчинив умисні дії,
які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного з
проникненням у житло.

На момент
скоєння злочину та розгляду справи судом ОСОБА_1 є неповнолітнім.

Згідно
медичних довідок ОСОБА_1 на обліку у психіатра та лікаря нарколога на обліку не
перебуває (а.с. 53, 54).

Підсудний
характеризується за місцем проживання та навчання позитивно (а.с. 48, 49).

Призначаючи
покарання за санкцією ч.3 ст. 185 КК України судом враховано ступінь тяжкості
вчиненого злочину, те, що злочин вчинено неповнолітнім, обставини його
вчинення, дані про особу підсудного та обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання
ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі.

Визнання
вини підсудним, його щире каяття у скоєному та активне сприяння ним розкриттю
злочину суд визнає обставинами, які пом'якшують його відповідальність.

Обставин, що
обтяжують відповідальність підсудного по справі судом не встановлено.

Судом
при призначенні покарання також враховано, що ОСОБА_1 за місцем проживання та
навчання характеризується позитивно, вчинив злочин вперше, а також те, що
тяжких наслідків від скоєного ним не настало.

Зважаючи
на вказане, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_1 без
відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 104 КК України, якщо він протягом
визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на
нього обов'язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Суд
вважає, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення підсудного та
попередження скоєння ним нових злочинів.

При
вирішенні питання про речові докази (а.с.25), суд враховує вимоги ст. 81 КПК
України, на підставі якої такі потрібно залишити в користуванні потерпілого.

Судових витрат у
справі не виявлено.

Керуючись ст.ст.
322, 323, 324 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_1
визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та
призначити йому за цією статтею покарання у виді позбавлення волі на строк 3
(три) роки.

Звільнити
на підставі ст.ст. 75, 104 КК України засудженого ОСОБА_1 від відбування
призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши
іспитовий строк терміном в 1 (один) рік 6 місяців, з покладенням на нього,
відповідно до ст. 76 КК України, наступних обов'язків: не виїжджати за межі
України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця
проживання та навчання; періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Контроль
за поведінкою ОСОБА_1 покласти на органи виконання покарань за місцем
проживання засудженої.

Іспитовий строк
рахувати з моменту проголошення вироку.

До
вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_1 залишити без зміни
- підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Речовий
доказ по справі: мобільний телефон «Nokia-3250» залишити у
користуванні його власника - ОСОБА_4

Вирок
може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 15 діб
через Бориспільський міськрайонний суд київської області шляхом подачі
апеляції.