У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого - судді Пойди М.Ф.,

суддів
Квасневської Н.Д., Бех М.О.

за участю прокурора Парусова А.М.

засудженого
ОСОБА_1

захисника
ОСОБА_2

розглянула у судовому засіданні
кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області від 3 січня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Кіровоградської області від 9 квітня 2013
року щодо нього.

Вироком Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 3
січня 2013 року засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, судимого вироком
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області від 11
листопада 2012 року за ч. 3 ст. 185 КК
України на 3 роки позбавлення волі та на
підставі ст. 75 КК України звільненого
від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком на 3
роки,

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6
місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за
сукупністю вироків остаточно ОСОБА_1
призначене покарання у виді 4 років
позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3 за ч. 3
ст. 185 КК України, щодо якого судові
рішення в касаційному порядку не
оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду
Кіровоградської області від 9 квітня 2013
року вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те,
що він 4 листопада 2012 року, приблизно
23-ї год. за попередньою змовою з ОСОБА_3,
зірвавши навісний замок, проникли у
приміщення столової ТОВ «Україна-хліб»
у с. Підлісному Олександрівського
району Кіровоградської області,
звідки вчинили крадіжку продуктів
харчування на загальну суму 538 грн. 17
коп.

У касаційній скарзі та доповненні до
неї засуджений ОСОБА_1 порушує питання
про зміну судових рішень щодо нього в
частині призначеного покарання.
Посилається на невідповідність
обраного покарання тяжкості вчиненого
злочину та його особі внаслідок
суворості, просить помʼ?якшити
призначене покарання із застосуванням
ст. 69 КК України. Крім того, ОСОБА_1
просить застосувати щодо нього акт
амністії, звільнивши від відбування
покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженого та захисника на
підтримання касаційної скарги, думку
прокурора, який вважав, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги
та доповнення, колегія суддів вважає,
що вона не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Висновок суду про доведеність винності
ОСОБА_1 у вчиненні злочину та
правильність кваліфікації його дій не
оспорюються в касаційній скарзі.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд взяв
до уваги ступінь тяжкості вчиненого
злочину, дані про особу засудженого,
обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання, а саме те, що ОСОБА_1 визнав
свою вину та щиро розкаявся, сприяв
розкриттю злочину, має на утриманні
малолітню дитину. Урахував суд і те, що
ОСОБА_1 негативно характеризується,
вчинив злочин під час відбування
покарання за попереднім вироком, яким
він був засуджений за аналогічний
злочин.

Призначене покарання відповідає
вимогам ст. 65 КК України та є необхідним
для виправлення засудженого та
попередження нових злочинів. Підстав
для пом'якшення призначеного ОСОБА_1
покарання, в тому числі із
застосуванням ст. 69 КК України, колегія
суддів не вбачає.

Що стосується клопотання ОСОБА_1 про
застосування щодо нього судом
касаційної інстанції Закону України
від 8 квітня 2014 року «Про амністію у 2014
році», слід взяти до уваги наступне.
Згідно з пунктом в) статті 8 Закону
амністія не застосовується до осіб, які
звільнені судом від відбування
покарання з випробуванням і до
закінчення визначеного судом
іспитового строку знову вчинили
умисний тяжкий або особливо тяжкий
злочин. Оскільки ОСОБА_1, будучи
засудженим попереднім вироком до
позбавлення волі та звільненим від
відбування покарання з випробуванням
на підставі ст. 75 КК України, до
закінчення іспитового строку вчинив
новий злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК
України, що відповідно до ст. 12 Кодексу
є тяжким, то амністія щодо нього не може
бути застосована.

За наведених обставин, колегія суддів
прийшла до висновку, що касаційна
скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 394-396, 398
Кримінально-процесуального кодексу
України від 28 грудня 1960 року та
пунктами 11, 15 Перехідних положень
Кримінального процесуального кодексу
України від 13 квітня 2012 року, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Вирок Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 3
січня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Кіровоградської області від 9
квітня 2013 року щодо ОСОБА_1 залишити без
зміни.

С у д д і :

М.Ф. Пойда Н.Д. Квасневська М.О. Бех