У Х В А Л А
16.07.2015 Справа №607/7795/15-к

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0000022 від 17.03.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України. Скарга обґрунтована тим, що слідчим не надано належної оцінки факту незаконного затримання ОСОБА_3 , яке мало місце 14.02.2014 року, та встановлено ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, незаконного вилучення відбитків пальців рук та слідів взуття ОСОБА_3 , викрадення його мобільного телефону, а також факту застосування насильства щодо нього, поміщення ОСОБА_3 в ІТТ без належних медичних документів. Вважає, що слідчий не виконує вимоги, зазначені в ухвалах слідчих суддів, якими скасовані постанови про закриття кримінального провадження, а досудове розслідування проводилося неповно, та неупереджено. Просить скасувати постанову слідчого в ОВС прокуратури Тернопільської області від 30.06.2015 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 скаргу підтримали з підстав, викладених в ній, просять задовольнити вимоги скаржника.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, вважає, що постанова слідчого прийнята на підставі повно, всебічно та об`єктивно досліджених всіх обставин справи, є законною та обґрунтованою.

Вислухавши думку скаржника ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_7 , прокурора, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, матеріали кримінального провадження №0000022 від 17.03.2014 року, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

СВ прокуратури Тернопільської області проводилося досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0000022 від 17.03.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України за фактом того, що 17 березня 2014 року в прокуратуру м. Тернополя надійшли матеріали з Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України в Львівській області щодо застосування фізичного насильства 14.02.2014 року працівниками Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області в приміщенні міського відділу до ОСОБА_3 , а також незаконного затримання ОСОБА_3 та шляхом застосування фізичного насилля примушування до зізнання у вчиненні злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000022, 20 березня 2014 року до прокурора міста Тернополя звернулася дружина скаржника ОСОБА_8 , зі скаргою, в якій зазначено, що її чоловіка ОСОБА_3 14.02.2014 року о 9.00 незаконно затримали працівники міліції близько 21.00 привезли його в відділ міліції, де били та катували працівники карного розшуку, без його згоди примусово запихали в руки предмет, щоб зняти відпечатки пальців, знімали з нього взуття. Також, згідно заяви ОСОБА_3 на адресу прокурора м. Тернополя від 11.04.2014 року ОСОБА_9 просить притягнути до відповідальності працівників міліції Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області, які в приміщенні відділення міліції забрали в нього із застосуванням фізичної сили мобільний телефон із стартовим пакетом, який йому не повернули. Також, згідно пояснень ОСОБА_3 наданих ним 26.03.2014 року ДІМ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, ОСОБА_3 повідомив, що працівники міліції м. Тернополя 14.02.2014 року нанесли йому тілесні ушкодження. Окрім того, ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2014 року по справі №607/2652/14-поставлено під сумнів законність затримання ОСОБА_3 яке мало місце 14 лютого 2014 року о 21. год. 20 хв., доручено прокурору міста Тернополя провести перевірку законності такого затримання.

З протоколу затримання особи від 14 лютого 2014 року видно, що о 21 годині 20 хв. ОСОБА_3 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та вирішено направити прокурору Тернопільської області скаргу про незаконне затримання ОСОБА_3 (а.с. 263-264).

Відповідно до висновків експерта №670 від 26 травня 2014 року (а.с.194-196) ОСОБА_3 був виставлений діагноз забою (м`яких тканин) правої половини грудної клітки, а при повторному зверненні 25 лютого 2014 року були виявлені синці на внутрішніх поверхнях стегон. Вказані синці стегон утворилися від дії тупих предметів, а відмічене в медичних документах їх забарвлення дозволяє стверджувати, що вони виникли в ОСОБА_10 приблизно за 1-2 тижні до його повторного звернення 25 лютого 2014 року за медичною допомогою, не виключено у зазначений у постанові термін 14 лютого 2014 року. Синці в ОСОБА_3 описані в медичних документах, їх кількість, розташування та розміри, не властиві для падіння на площині «з висоти власного росту». Їх виникнення в ОСОБА_10 при нанесені йому ударів ногами, як про це він повідомив при судово-медичній експертизі, не виключається. Виявлені в ОСОБА_3 синці за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Постановою слідчого в ОВС прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 від 30 червня 2015 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000022 від 17.03.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діях ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Ч.2 статті 365 КК України передбачає відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст.2, 284 КПК України).

У свою чергу, слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин.

У рішенні Європейського суду з прав людини - справа "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року, судом зазначено, що «за потреби зростаючих високих стандартів, які вимагаються у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, відповідно й неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства…Як Суд неодноразово зазначав, твердження про погане поводження повинні бути підкріплені належними доказами. Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (див., як класичний прецедент, згадане вище рішення у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п.161). Коли вся чи значна частина інформації стосовно подій, про які йдеться, відома винятково органам влади - як це має місце у справі щодо ув`язнених осіб, які перебувають під контролем органів влади, - і коли у таких осіб під час їхнього ув`язнення з`являються тілесні ушкодження, це породжує відповідні обґрунтовані презумпції факту. При цьому тягар доведення можна вважати покладеним на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення. Суд підкреслює, що коли особа висуває небезпідставну скаргу на погане поводження з нею, яке було таким, що порушує статтю 3 Конвенції ( 995_004 ), це положення, взяте у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції "гарантувати кожному, хто перебуває під [її] юрисдикцією, права і свободи, визначені в... Конвенції", за своїм змістом вимагає проведення ефективного офіційного розслідування (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (Labita v. Italy) [ВП], заява N26772/95, п.131, ECHR 2000-IV). Так, органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи, або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (див. рішення у справі "Асьонов та інші проти Болгарії" (Assenov and Others v. Bulgaria) від 28 жовтня 1998 року, п.103 з подальшими посиланнями, Reports of Judgments and Decisions 1998-VIII).»

Закриваючи провадження слідчий виходив з того, що допитані працівники міліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заперечили факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та викрадення в нього мобільного телефону. Також слідчий критично оцінив покази ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , що стосуються твердження ОСОБА_3 щодо його незаконного затримання, відібрання взірців взуття, пальців рук, слідчий в постанові зіслався на те, що за результатами службової перевірки свого підтвердження не знайшли. Також, слідчий послався на те, що згідно протоколу допиту судово-медичного експерта, синці в ОСОБА_3 могли виникнути за період з 11 до 18 лютого 2014 року, а тому тілесні ушкодження ОСОБА_3 міг одержати як до 14.02.2014 року, так і після його звільнення з ІТТ 17.02.2014 року. Також, слідчим в постанові зазначено, що ним не здобуто доказів викрадення телефону у ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається зокрема з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Досудовим розслідуванням, всупереч ч.2 ст. 9 КПК України, не перевірено обставин, що мають істотне значення, та не надано їм правову оцінку, допущена істотна неповнота, усунення якої потребує виконання слідчих та інших процесуальних дій, спрямованих на збирання та перевірку доказів, зміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам ст.110 КПК України.

Слідчий в постанові не навів переконливих доводів та спростувань, наданих викладених в заявах ОСОБА_3 тверджень щодо нанесення йому працівниками міліції тілесних ушкоджень, відібрання відпечатків пальців рук та взуття, викрадення мобільного телефону, затримання, переконливо не вмотивував підстави відхилення показів свідка ОСОБА_16 , який бачив, що ОСОБА_17 забрав у ОСОБА_3 телефон, показів свідків (потерпілого) ОСОБА_3 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , не перевірив їх показів, інші докази, а лише взяв до уваги покази працівників міліції, дії яких оскаржуються потерпілим та висновки за результатами службової перевірки.
Окрім того, незважаючи на неодноразові звернення потерпілого про те, що працівниками міліції шляхом застосування насильства викрадено в нього мобільний телефон, та його незаконного затримали 14 лютого 2014 року , вказані відомості всупереч ст.214 КПК України не внесені в єдиний реєстр досудових розслідувань, хоча досудове розслідування по даних фактах проводилося та їм надавалася оцінка у оспорюваній постанові.
Тому слідчий суддя приходить до переконання, що скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення, а постанова слідчого в ОВС СВ Прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 про закриття кримінального провадження №0000022 від 17.03.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України скасуванню.

Під час досудового слідства необхідно вжити заходів для встановлення об`єктивної істини, в повному обсязі провести необхідні слідчі дії вжити заходів щодо встановлення осіб, які нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_3 , викрали в нього мобільний телефон, перевірити доводи, зазначені в скарзі потерпілого, належним чином дослідити усі обставини справи, усунути протиріччя у показаннях свідків та потерпілого шляхом повторного їх допиту та проведення між ними очних ставок, провести відтворення обстановки і обставин події злочину з участю усіх можливих учасників з метою детального встановлення місця перебування ОСОБА_3 14 лютого 2014 року та обставин його затримання, при необхідності провести інші слідчі дії та за наслідками чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого в ОВС СВ Прокуратури Тернопільської області ОСОБА_11 про закриття кримінального провадження №0000022 від 17.03.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Направити ухвалу до прокуратури Тернопільської області для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1