У Х В А Л А

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 16 липня 2015 року заяву захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України вироку Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 03 вересня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2014 року ОСОБА_2 засуджений за частиною другою статті 15 і частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК ) до покарання у виді позбавлення волі строком на сім років. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 2200 грн., моральної шкоди - 50000 грн.

Апеляційний суд Тернопільської області ухвалою від 03 вересня 2014 року зазначений вирок залишив без зміни.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 08 квітня 2015 року вирок та ухвалу Апеляційного суду щодо ОСОБА_2 залишила без зміни.

Захисник - адвокат ОСОБА_5, посилаючись на наявність підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України в редакції Закону України № 192-УШ від 12 лютого 2015 року (далі - КПК), звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постановлених щодо засудженого ОСОБА_2 судових рішень, в якій порушує питання про їх зміну у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, а також допущеними у кримінальному провадженні істотними порушеннями кримінального процесуального закону та порушеннями вимог статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Свою позицію захисник обгрунтовує тим, що під час досудового розслідування було порушено право ОСОБА_2 на захист тим, що його - особу з фізичними вадами (глухого на одне вухо) вперше було допитано слідчим без захисника; у подальшому судами безпідставно було відмовлено у ряді клопотань захисту та надана невірна оцінка висновкам судово-медичної експертизи щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого, механізму їх заподіяння та іншим обставинам справи, внаслідок чого суди дійшли неправильного висновку щодо умисного завдання ОСОБА_2 потерпілому удару сокирою по голові з метою його вбивства у той час, як це сталося випадково. Також зазначає, що судами недостатньо врахована неправомірна поведінка потерпілого, що, на думку захисника, потягло неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_2, призначення засудженому надмірно суворого покарання та визначення завищеного розміру стягнень з нього на відшкодування потерпілому моральної шкоди.

Просить дії ОСОБА_2 перекваліфікувати з частини другої статті 15 і частини першої статті 115 КК на статтю 123 КК (умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання), призначивши за цей злочин мінімальну міру покарання та зменшивши розмір стягнень на користь потерпілого.

На підтвердження доводів заяви захисник послався на долучені до неї витяги з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 31 січня 2013 року та постанови Верховного Суду України від 24 січня 2013 року, а також навів зазначене у пункті 9 коментаря до статті 123 КК в книзі «Судові прецеденти 1864-2007» за редакцією ОСОБА_4 посилання на ухвалу Верховного Суду України від 14 листопада 2000 року у справі К.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву захисника та долучені до неї копії судових рішень щодо ОСОБА_2 та інші матеріали, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для відкриття провадження з перегляду Верховним Судом України судових рішень відсутні.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

У статті 445 КПК визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Зокрема пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті встановлено, що підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є: 1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання); 2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої кримінальним процесуальним кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Однак з тексту заяви захисника ОСОБА_5 видно, що він не наводить обґрунтування неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, а також неоднакового застосування норм процесуального права, що зумовило у різних справах за подібних обставин ухвалення касаційним судом різних за змістом судових рішень, та не надає копій ухвал касаційного суду для порівняння в частині застосування норм матеріального та процесуального права.

Надані ним витяги з постанов Верховного Суду України від 24 січня і 31 січня 2013 року не містять висновків щодо кваліфікації дій осіб за статтею 123 КК та щодо порушень судами норм кримінального процесуального права, а посилання на ухвалу Верховного Суду України від 14 листопада 2000 року у справі К. без самого тексту ухвали є безпідставним.

Як убачається з заяви захисника, він фактично порушує питання про проведення no справі щодо ОСОБА_2 повторного касаційного розгляду, що не входить до повноважень Верховного Суду України.

Тобто наведені захисником ОСОБА_5 у заяві доводи не є підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень щодо засудженого ОСОБА_2

Отже захисник, хоча і послався у заяві на статті 445 - 449 КПК, які входять до глави 33 КПК, що регламентує провадження у Верховному Суді України, фактично не навів жодної передбаченої частиною першою статті 445 КПК підстави для перегляду Верховним Судом України судових рішень щодо ОСОБА_2, а тому немає підстав для допуску справи за його заявою до провадження Верховного Суду України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 444, 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити захиснику засудженого ОСОБА_2 - адвокату ОСОБА_5 у допуску справи до провадження Верховного Суду України за заявою про перегляд вироку Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 03 вересня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8