Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 1-106/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Хрипун С.В.

при секретарі Бесчастній В.В.

за участі прокурора Будніка І.А. Федоренко В.В.

захисника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за обвинуваченням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та жительки с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області вул. І. Франка, 48, українки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодруженої, не працює, раніше не судимої, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

07.06.1993 року ОСОБА_2 народила ОСОБА_3.

ОСОБА_2, в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» щодо обов'язку батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання та створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також вимог ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої на батьків покладено обов'язок піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, будучи матірю неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, протягом останніх 6 років злісно не виконує встановлені законом обовязки по догляду за сином.

Зокрема, ОСОБА_3 з 7 класу без поважних причин став пропускати заняття в Хотівській ОСОБА_4 ст., грубо порушував дисципліну, а в 9 класі майже не відвідував школу, не дивлячись на виділення індивідуальних годин для його навчання.

За час навчання сина, ОСОБА_2 не забезпечувала відвідування ним школи, не вживала заходи з метою залучення його в шкільний процес. Згідно характеристики Хотівської ЗОШ ОСОБА_3 закінчив школу, маючи початковий рівень навчальних досягнень. Однією з причин такої поведінки стало недбале ставлення матері до виховання сина.

З 2003 року ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку в дитячого психіатра з діагнозом: розлад особистості та поведінки на резидуально-органічному фоні. Психоорганічний синдром з емоційно-вольовою незрілістю. Проте, ОСОБА_2 не вживала будь-яких заходів з метою його лікування.

Злісне невиконання з боку ОСОБА_2 обов'язків по догляду за дитиною призвело до того, що ОСОБА_3 разом з іншими неповнолітніми протягом 2009 року скоїв злочини, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 190 КК України, а 15.09.2009 році у приміщенні будинку, де проживає неповнолітній ОСОБА_3 разом з матір'ю та вітчимом, був виявлений особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який він зберігав для власного вживання.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2009 року за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, до неповнолітнього ОСОБА_3 застосований примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері.

Проте, ОСОБА_2 контролю за поведінкою сина не здійснювала, вихованням не займалась, явку на реєстрацію в КВІ не забезпечувала.

Неналежне виконання з боку ОСОБА_2 обов'язків щодо нагляду та проведення виховної роботи призвело до внесення начальником PB КВІ до суду подання про скасування ОСОБА_3 звільнення від відбування покарання з випробуванням за вироком від 21.08.2009 року. Постановою суду від 30.03.2010 року вказане подання залишено без задоволення. Винесене рішення обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 не здійснювала посиленого виховного впливу та нагляду за поведінкою сина, не забезпечувала та не контролювала його явку до КВІ. Зокрема, відмовляла в наданні підлітку грошей на проїзд в м. Боярку для реєстрації. Таким чином, суд дійшов висновку щодо неналежного виконання ОСОБА_2 покладених на неї судом обов'язків.

За повідомленням керівника служби у справах дітей РДА на неодноразові письмові запрошення ОСОБА_2 разом з сином для проведення бесіди профілактично-виховного характеру протягом 2009 року жодного разу не з'явилась.

З боку ОСОБА_2 не забезпечуються необхідні умови проживання сина, який проживає в одній кімнаті разом зі сторонніми дорослими особами квартирантами. Таким чином, штучно створені незадовільні побутові умови для проживання неповнолітнього призвели до того, що він змушений ночувати у друзів.

25.03.2010 року стосовно ОСОБА_2 складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Постановою суду від 14.04.2010 року ОСОБА_2 піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 51 грн.

Крім цього, ОСОБА_2 безпідставно обмежує сина в забезпеченні одягом та іншими предметами першої необхідності. Згідно її пояснення одяг ОСОБА_3 бере у друзів.

У судовому засіданні підсудна ОСОБА_2 свою вину у предявленому їй обвинуваченні не визнала, суду пояснила, що у неї на вихованні перебуває неповнолітній син ОСОБА_3, вона робила все можливе для його виховання та матеріального забезпечення, але він її не слухався і вона ніяким чином не могла на нього впливати. Син має всі можливості для нормального навчання та проживання.

Просить призначити їй покарання не повязане з позбавленням волі.

Під час досудового слідства ОСОБА_2 в якості обвинуваченої показала (а.с. 63-65), що вона вихованням сина не займалась, не забезпечувала свого сина матеріально, не піклувалася про його здоровя, фізичний, духовний чи моральний розвиток, здобуття дитиною середньої освіти, внаслідок чого її син не відвідував заняття у школі та відставав у розумовому розвитку. Він сам не хотів ходити в школу. В 2009 року її син був засуджений за злочини, а також у нього було виявлено наркотики, які він зберігав для власного вживання.

Незважаючи на невизнання своєї вини підсудною ОСОБА_2, її винність у вчиненні злочину, підтверджується доказами, дослідженими в процесі судового слідства.

Так, потерпілий ОСОБА_3 пояснив суду, що ОСОБА_2 його мати з якою він постійно проживав. Мати забезпечувала його харчуванням, одягом, давала гроші на особисті потреби. Жив він матірю у будинку, де в нього була окрема кімната та місце для навчання. Записані слідчим показання він не читав, а говорив те саме, що і у суді. Просив призначити підсудній несуворе покарання.

Потерпілий під час досудового слідства дав показання (а.с.40-43), що його безпосереднім вихованням займалися покійні дідусь ОСОБА_5 і бабуся ОСОБА_6 приблизно до 2006 року. Мама, ОСОБА_2, його вихованням не займалася, не допомагала навчатися у школі, не відвідувала батьківські збори та матеріально не забезпечувала. У 2008 році він закінчив Хотівську ОСОБА_4 ступенів з незадовільними оцінками, тому що відвідував школу у 9 класі приблизно 30 календарних днів протягом навчального року. Майже весь вільний час він проводив в комп'ютерному клубі в с. Хотів. З матір'ю знаходиться в поганих стосунках, вона не звертає на нього уваги, не пускає в свою кімнату, не дає дивитися телевізор, не дає грошей. В нього немає власної кімнати, живе з квартирантами, хоча і просив маму виділити маленьку кімнату. Після смерті дідуся, приблизно з 2006 року, від матері не отримує кошти на одяг, на харчування та на відпочинок. Всі кошти останні 4 роки заробляє самостійно. У зв'язку з тим, що ні мати, ні вітчим не забезпечували матеріально, він неодноразово крав у них гроші та виносив з дому побутову техніку. Взимку 2008 року ОСОБА_2 вигнала його з будинку, після чого він проживав у своїх друзів два місяці, а також літом 2009 року його матір також вигнала з будинку, після чого він проживав на даху будинку, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Заболотного, 30/1.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що він працює на посаді ст. о/у ВКМСД Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області з 2007 року. ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки, вихованням своєї дитини ОСОБА_3 не займається, матеріальної допомоги, як від матері, ОСОБА_3 не отримує. В будинку незадовільний санітарний стан. Окрема кімната у підлітка відсутня, у зв'язку з цим він вимушений проживати разом із сторонніми особами, квартирантами, та іноді ночувати на горищі будинку. ОСОБА_2 долею сина не цікавиться, будь-які кошти на власні потреби, в тому числі на одяг, ОСОБА_3 не отримував. ОСОБА_2 контролю за поведінкою сина не здійснювала, вихованням не займалась, явку на реєстрацію в КВІ та ВКМСД не забезпечувала.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона працює на посаді спеціаліста виконавчого комітету Хотівської сільської ради з 2003 року та відповідає за соціальну сферу. ОСОБА_2 не вживала будь-яких заходів з метою залучення дитини в шкільний процес, школу не відвідувала, долею сина не цікавилася, створила такі умови проживання, що дитина вимушена ночувати у друзів, тому що в будинку проживає багато квартирантів. Будинок ОСОБА_2 складається з чотирьох кімнат, але окремої кімнати для ОСОБА_3 немає. Хотівською сільською радою ОСОБА_2 неодноразово попереджувалась про адміністративну відповідальність за ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо відповідальності за ухилення від виконання передбачених законом обов'язків стосовно забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини. Проте, будь-яких висновків нею не було зроблено.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що працює на посаді дитячого психіатра дитячої поліклініки Києво-Святошинського ЦРЛ. Згідно медичної документації у ОСОБА_2 була тяжка вагітність і чоловік страждав на алкоголізм. Олександр пізно почав ходити, перші слова були у 2 роки, але він відвідував дитячий садок, програму засвоював і нормально розвивався. У зв'язку із скоєнням правопорушень ОСОБА_3 у Хотівській ЗОШ, дирекція школи поставила питання про звернення підсудної з сином до лікаря-психіатра в районну дитячу поліклініку. В лікарні поставили діагноз порушення особистості і поведінки, обумовлені резидуально-органічним ураженням головного мозку (антеперінатальна патологія), психопатоподібний синдром, епісиндром в анамнезі. ОСОБА_3 проходив стаціонарне лікування в Київській обласній психо-неврологічній лікарні № 2 в 2003 році, лікування до кінця не пройшов. У 2004-2005 роках пройшов повний курс лікування. Олександру за призначенням необхідно було відвідувати психіатра 2-3 рази на рік. Рекомендації лікаря виконувалися не в повній мірі. Через ураження головного мозку, деякі вчинки ОСОБА_3 не усвідомлював, мати частково могла впливати на його виховання та поведінку. Поведінка ОСОБА_3 у великій мірі залежала від виховання та нагляду матері.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що працює інспектором ВКВІ у Києво-Святошинському районі. На обліку кримінально-виконавчої інспекції перебував неповнолітній ОСОБА_3. На виклики кримінально-виконавчої інспекції не з'являвся або з'являвся не вчасно, пояснював, що забував. Мати ОСОБА_2, пояснювала, що син немає бажання з'являтися, гроші на проїзд дає. Потім матеріали відносно ОСОБА_3 були направлені до суду для скасування випробування.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що працює психологом Хотівської ЗОШ. ОСОБА_3 навчався в Хотівській ЗОШ з 1 класу, з 2005 року був переведений на індивідуальний графік. До 7 класу ОСОБА_2 цікавилась успіхами сина, контролювала його поведінку, але великого впливу на сина не мала. ОСОБА_3 мав нормальний інтелект, гуманітарного складу. Потім ОСОБА_2 чомусь перестала цікавитись сином.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що підсудну та потерпілого знає тривалий час, оскільки вони її сусіди. Підсудна виховувала сина, як могла, його годувала, одягала, святкувала дні народження, давала гроші на цигарки, щоб не крав. Після смерті батьків, їй стало важче виховувати ОСОБА_3, оскільки вплив на нього мав дідусь. Побутові умови у них нормальні, ОСОБА_3 проживав у прохідній кімнаті,мав своє ліжко. Були випадки коли ОСОБА_3 тікав з дому, не слухав матір, вона його шукала. Останній раз вона була у будинку ОСОБА_3 більше трьох років назад.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що працює у службі у справах дітей з 2008 року. ОСОБА_3 перебував на обліку з 2007 року. Коли прийшла на роботу вела його справу, виписувала запрошення ОСОБА_2 Чи отримувала вона запрошення їй не відомо, але на виклики не з'являлася. Олександр до них з'являвся, пояснював, що мати не приїде,оскільки працює. Вони виїжджали за місцем проживання ОСОБА_2, заходили до їх будинку. Побутові умови були задовільні, ОСОБА_3 проживав разом з квартирантами в прохідній кімнаті, мав своє ліжко.

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що вона була класним керівником ОСОБА_3 з середини 8 класу і 9 клас. Раніше потерпілого вона не знала. Хлопець провчився декілька місяців разом з усіма дітьми, а потім за ініціативою адміністрації школи був переведений на індивідуальне навчання, оскільки він не міг навчатися з іншими учнями, до навчання хисту не мав. На батьківські збори мати не зявлялася. Ходила до ОСОБА_3 додому, щоб узгодити графік його навчання з матірю, але двері були зачинені, матері вдома не було. ОСОБА_3 пояснював, що м ати рано їде на роботу і пізно приїжджає. На одинці з нею поведінка ОСОБА_3 була нормальною, агресії він не проявляв, але в колективі в класі були бійки та сварки між ОСОБА_3 та іншими учнями.

Винність підсудної у вчиненні злочину повністю підтверджують докази, досліджені у судовому засіданні.

Із копії вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 21.08.2009 року вбачається, що ОСОБА_3 було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України 2-х років позбавлення волі з випробуванням 2 роки, з чого суд робить висновок, що неповнолітній, позбавлений належної уваги з боку матері, вчинив крадіжку, його законний представник ОСОБА_2 в судове засідання не з′явилась(а.с.6).

Із копії постанови Голосіївського районного суду від 09.08.2009 року відповідно до якої ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч 1 ст. 190 КК України та застосовано до нього заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері, суд робить висновок, що підсудна згідно зазначеної постанови повинна була контролювати поведінку неповнолітнього сина, однак цього вона не робила (а.с. 9-10).

Із копії постанови Києво-Святошинського районного суду від 30.03.2010 року вбачається, що подання кримінально-виконавчої інспекції щодо скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням залишено без задоволення, мотивом винесення такого рішення був неналежний контроль матері ОСОБА_2 за поведінкою сина (а.с.11).

Відповідно до копії листа на ім′я начальника відділу кримінально-виконавчої інспекції ОСОБА_2 чотири рази запрошувалась до служби у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації, однак на жодне з чотирьох запрошень не відреагувала (а.с.12).

Відповідно до копії вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.03.2010 року ОСОБА_3 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в сумі 850 грн. (а.с. 18-19).

Зазначені документи є підтвердженням того, що внаслідок злісного невиконання обов′язків по догляду з боку матері неповнолітній ОСОБА_3 неодноразово вчиняв умисні злочини, залишив навчання в школі, тобто фактично відбулась деградація його особистості і він перетворився на суспільно небезпечну особу, що підтверджує тяжкі наслідки вчиненого підсудною діяння.

Із копії постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.04.2010 року вбачається, що ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 184 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. (а.с. 23).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання сімї ОСОБА_2, вбачається, що в будинку неохайно, кімнати потребують ремонту. В кімнатах розміщено по 5-6 ліжок для квартирантів. Окрема кімната для ОСОБА_3 відсутня. Хлопець проживає разом з 5 квартирантами. Мати не приймає участі у вихованні сина, ОСОБА_3 часто не буває вдома (а.с. 28).

Згідно витягу із журналу 8-А класу Хотівської ЗОШ за 2006-2007 навчальні роки ОСОБА_3 без поважних причини було пропущено 144 заняття (а.с. 29-30).

Суд визнає правдивими визнавальні показання ОСОБА_2, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з іншими доказами по справі. Невизнання підсудною своєї вини, суд розцінює як систему захисту, спрямовану на уникнення відповідальності за вчинений злочин.

Суд визнає правдивими показання потерпілого дані ним під час досудового слідства, оскільки вони підтверджуються дослідженими доказами в їх сукупності.

Суд визнає, що свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14 давали суду правдиві показання, які підтверджуються іншими доказами, дослідженими в ході судового слідства.

Аналіз досліджених та оцінених по справі доказів свідчить про те, що вина підсудної у вчиненні злочину доказана повністю, її дії суд кваліфікує за ст. 166 КК України, як злісне невиконання батьківських обовязків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки. При цьому злісність виражається в тривалому системному невиконанні своїх батьківських обовязків, в неодноразових зверненнях різних органів державної влади до підсудної з приводу недопущення зазначених порушень. Тяжкими наслідками суд визнає те, що внаслідок злісного невиконання обов′язків по догляду з боку матері неповнолітній ОСОБА_3 неодноразово вчиняв умисні злочини, залишив навчання в школі, тобто фактично відбулась деградація його особистості і він перетворився на суспільно небезпечну особу, що підтверджує тяжкі наслідки вчиненого підсудною діяння.

Обставин, що помякшують покарання підсудної ОСОБА_2, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудної ОСОБА_2 відповідно до ст. 67 КК України суд визнає вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в матеріальній залежності від винної.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу підсудної.

Призначаючи покарання підсудній, суд бере до уваги, що вчинений злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості, ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується посередньо, не займається вихованням сина, депутатом Хотівської сільської ради характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судима, та призначає покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ст. 166 КК України.

Однак, приймаючи до уваги, що виправлення підсудної можливе без ізоляції від суспільства, враховуючи позитивні соціальні характеристики, відсутність судимостей, а також те, що потерпілий не наполягає на суворому покаранні підсудної, суд приходить до висновку про можливість звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 323-324 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України, і призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_2 обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 15 (пятнадцяти) діб з дня його проголошення.

Суддя С.В.Хрипун