АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-185/07 Головуючий
інстанції: Івченко О.М.
Категорія: ч. 1 ст. 115 Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської
області

у
складі: головуючого - Ржепецького
О.П. суддів - Губи
О.О., Войтовського С.А. за участю прокурора- Осипенко О.М. засудженого- ОСОБА_1 захисника-
ОСОБА_2

15 березня 2007 року розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями
засудженого ОСОБА_1 і захисника ОСОБА_2 на вирок Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 26 грудня 2006 року, яким

ОСОБА_1ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець М.Миколаєва, українець,
громадянин України, раніше не судимий,

- засуджений за
ч.1 ст. 115 КК
України до 10 років
позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в
відшкодування матеріальних збитків 4.000
грн. і моральної шкоди 5.000
грн.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за
скоєння злочину при слідуючих обставинах.

ІНФОРМАЦІЯ_2
приблизно о 10 годині
біля входу в автогаражний кооператив "Граніт" по вул. Дівіної, 1-а в М.Миколаєві
ОСОБА_1 зустрівся з знайомим таксистом ОСОБА_4, з яким раніше домовився про перевезення належного йому
інструменту. З цією метою ОСОБА_1 з ОСОБА_4 на автомобілі останнього ВАЗ- 2106, держ.номер НОМЕР_1 поїхали до
ОСОБА_1 додому. Забравши інструмент, вони приїхали до гаражу № 428 в
автокооперативі "Граніт", який орендував ОСОБА_1 Після того, як
ОСОБА_1

2

заніс інструмент в гараж, за ним зайшов ОСОБА_4 і повідомив
ОСОБА_1 про оплату перевезення інструменту в сумі 50 грн. ОСОБА_1 з
сумою оплати не погодився і між ними на грунті раптово виниклих неприязних
стосунків почалась сварка, в ході якої у ОСОБА_1 виник умисел на
вбивство ОСОБА_4 і він невстановленим в ході слідства металевим предметом
округлої форми наніс ОСОБА_4 не менше п'яти ударів в область голови і обличчя,
від яких останній впав в яму гаражу.

В результаті дій ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_4 були
спричинені тілесні ушкодження у вигляді рани в лобно-тіменній області справа, в
тіменній області зліва, лінійні і багатосколені переломи кісток свода і основи черепу,
скелету обличчя, які за ступенем тяжкості стосовно живих осіб відносяться до
категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні в момент заподіяння.

Своїми діями ОСОБА_1 спричинив
ОСОБА_4 тяжку відкриту черепно-мозкову травму, від чого потерпілий помер на
місці події.

В апеляціях засуджений ОСОБА_1 і в його інтересах
захисник ОСОБА_2 посилаються на те, що висновку суду не відповідають фактичним
обставинам справи, оскільки на їх думку, вбивство було вчинене в стані сильного
душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства з
боку потерпілого, який в ході сварки намагався відібрати у ОСОБА_1 гроші за
оплату проїзду, оглядав його кишені, душив за шию. Апелянти вказують, що такі
дії ОСОБА_4 потягли за собою сильне душевне хвилювання ОСОБА_1 внаслідок чого
він став наносити удари потерпілому по голові. Той факт, що засуджений знаходився
в стані сильного душевного хвилювання, на їх думку, підтверджуються показами
ОСОБА_1, який не
пам'ятає як саме і яким предметом бив потерпілого. Після вказаних подій він
покинув гараж і, повернувшись на слідуючий день, виявив ОСОБА_4 в ямі гаражу,
де з метою приховування злочину, його закопав. Апелянти вважають, що
знаходження ОСОБА_1 в стані сильного душевного хвилювання підтверджуються і
висновками судово-психологічної експертизи, висновки якої суд прийняв частково,
не мотивувавши чому не взяв до уваги те, що експерт вказував, що злочинні дії
ОСОБА_1 були викликані станом сильного душевного хвилювання в стані фрустрації.
Засуджений і його захисник просять вирок суду змінити в зв'язку з неправильним
застосуванням судом кримінального закону і постановити свій вирок,
перекваліфікувавши дії засудженого з ч.1 ст.115 КК України на ст. 116 КК
України.

В доповненнях до апеляції засуджений ОСОБА_1 вказує на
порушення норм КПК при його затриманні та про порушення права на захист в ході
досудового слідства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1
та захисника ОСОБА_2, які підтримали подані апеляції і просили
перекваліфікувати дії засудженого на ст.116
КК України, думку прокурора Осипенко
О.М. про законність і обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого і
захисника не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

3

Висновки суду про винність ОСОБА_1 в скоєні злочину, за
який він засуджений, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним
обставинам справи і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні
та викладеними у вироку, яким дано аналіз.

Як вбачається з матеріалів справи, на досудовому слідстві
і в судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував, що смерть ОСОБА_4 настала від
його дій. Разом з тим, він неодноразово змінював свої показання стосовно
обставин спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Так, з показань ОСОБА_1 при допиті в якості підозрюваного слідує, що ОСОБА_4 вимагав оплату
за проїзд, схопив за його сорочку і потягнув на себе. Він відкинув руку ОСОБА_4
і правою рукою наніс йому удар в обличчя, від чого той впав в яму. Спустившись
в яму, він побачив, що ОСОБА_4 без
ознак життя і закопав його труп.

В своїй заяві про скоєння злочину та при відтворенні
обстановки і обставин події ОСОБА_1 підтверджував вказані показання.

Між тим, з показань ОСОБА_1 в якості
обвинуваченого та при допиті в судовому засіданні, слідує, що в гаражі ОСОБА_4 став вимагати
гроші за проїзд, схопив його за сорочку, а коли він рванувся назад, то
потерпілий схопив його за горло. Ці події його схвилювали, він схопив
інструмент і ним вдарив ОСОБА_4 по голові, від чого той впав в яму. Побачивши,
що потерпілий без ознак життя, з метою приховати злочин, він закопав труп.

Зміну своїх показань ОСОБА_1 пояснював тим,
що не пам'ятає як саме відбувались події, оскільки був сильно схвильований
неправомірною поведінкою потерпілого.

Показання засудженого стосовно того, що він не пам'ятає
події не відповідають фактичним обставинам і суд обґрунтовано поклав в основу
вироку пояснення ОСОБА_1
про те, що він на грунті раптово виниклих неприязних стосунків із-за суперечки
по вартості оплати проїзду наніс ОСОБА_4 декілька ударів по голові металевим
предметом, від яких настала його смерть. Ці показання підтверджуються не тільки
характером дій засудженого, а і узгоджуються з висновками судово-медичної та
судово-криміналістичної експертиз. Так, згідно висновкам судово-медичної
експертизи трупа, у ОСОБА_4 були виявлені тілесні ушкодження обличчя і голови,
що утворились при його житті і виникли від 5-6 ударів твердим предметом округлої форми. Виникнення
вказаних тілесних ушкоджень при падінні потерпілого в яму гаражу з послідуючим
ударом головою ,об каміння, як вказував ОСОБА_1, виключено. При цьому
медико-крИміналістична експертиза підтвердила, що в області лоба потерпілого
виявлені мікрочастки заліза.

4

Те, що засуджений не знаходився в стані сильного
душевного хвилювання підтверджується і висновками судово-психіатричної та
судово-психологічної експертиз. Так, з висновків судово-психіатричної
експертизи слідує, що ОСОБА_1 хронічними психіатричними захворюваннями не
страждає, а виявляє ознаки органічного розладу особистості, логоневрозу. В
період інкримінованого діяння в нього не було ознак будь-якого тимчасового
розладу психіки, він міг віддавати звіт своїм діям і керувати ними. Як
вбачається з висновків судово-психологічної експертизи, ОСОБА_1 вчинив злочинні
діяння в стані фрустрації. В цей час в нього дійсно було душевне хвилювання,
але воно по своїм емоційним реакціям не дійшло до стану фізіологічного ефекту.
Дії потерпілого ОСОБА_4 не могли вплинути на поведінку ОСОБА_1, яка була
обумовлена системою його особистих духовних цінностей і
індивідуально-психологічними особливостями, зокрема, комплексом
неповноцінності. Крім того, з висновків посмертної судово-психологічної
експертизи ОСОБА_4 слідує, що конфліктна ситуація виникла спонтанно і була
обумовлена саме індивідуально-психологічними особливостями ОСОБА_1 Потерпілий
би вирішував конфлікт виключно мирним шляхом.

Ствердження захисника стосовно того, що висновки
судово-психологічної експертизи щодо ОСОБА_1 суд прийняв частково, являються безпідставними. У вироку суд
не тільки навів вказану експертизу, але й належним чином, з урахуванням сукупності
зібраних доказів, мотивував чому в період вчинення злочину засуджений не
знаходився в стані сильного душевного хвилювання.

Суд правильно критично віднісся до показань матері
ОСОБА_1 про те, що в
нього була розірвана сорочка і синці на шиї, оскільки такі пояснення нічим не
підтверджуються. А в свої первинних свідченнях ні матір, ні засуджений про такі
обставини пояснень не давали.

Факт знаходження трупа в гаражі, обставини його
приховування, а також приховування автомобіля і документів апелянтами не оспорюються.
Ці обставини правильно встановлені слідством і судом.

Таким чином, оцінивши зібрані докази, враховуючи
кількість та велику силу нанесених ударів в область голови потерпілого
металевим предметом, суд обґрунтовано прийшов до висновку про направленість
умислу ОСОБА_1 на вбивство
на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків. Дії ОСОБА_1 судом правильно
кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто, умисне
протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Порушень норм КПК, на які посилається в доповненнях до
апеляції засуджений, колегією суддів не встановлено. З протоколу затримання
вбачається, що ОСОБА_1 був затриманий за підозрою у вчиненні вбивства ОСОБА_4
11.03.2006 року, з затриманням він був згоден та вказав, що розкаюється у
вчиненому. Також ОСОБА_1
виявив бажання мати захисника, який в той же день йому був наданий.

5

Покарання ОСОБА_1 призначено у
відповідності з вимогами ст. 65
КК України з урахуванням ступіню тяжкості вчиненого злочину, який
відповідно до ст. 12 КК
України відноситься до категорії особливо тяжких, даних щодо його особи та
обставин справи.

Керуючись
ст.ст. 365,366 КПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2006 року
відносноОСОБА_1 - без
зміни.