Справа № 573/217/15-к
Номер провадження 1-кп/573/27/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2015 року м. Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 , обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Іркутськ РФ, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, неодруженого, не працюючого, не інваліда, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуваючого, раніше судимого:
- 13 жовтня 2006 року Буринським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 186 КК України, на підставі ст. 69 покарання призначено у виді 2 років позбавлення волі;
- 25 лютого 2010 року Буринським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України, на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, має не зняті та не погашені судимості
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,
Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 23 квітня 2014 року відносно ОСОБА_4 було встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік за поданням т.в.о. начальника Буринського РВ УМВС України в Сумській області, і накладено наступні обмеженні:
- прибувати на реєстраційну відмітку в період нагляду кожну 1,2,3,4 суботи щомісяця в РВ УМВС України за місцем проживання;
- заборонити залишати своє помешкання в період часу з 21.00 год. до 05.00 год. без підготовленого на це дозволу керівництва ОВС;
- заборонити виїзд за межі населеного пункту місця проживання на постійне чи тимчасове проживання без письмового дозволу керівництва ОВС. В разі необхідності виїзду за територію пункту проживання піднаглядовий зобов`язаний письмово повідомити керівництво ОВС про мету, термін і точну адресу знаходження, отримати дозвіл, маршрутний листок, в якому робити відповідні реєстраційні відмітки;
- заборонити відвідувати бари, ресторани, кафе, магазини та інші громадські місця, де алкогольні напої реалізуються на розлив.
З вказаною ухвалою ОСОБА_4 був письмово ознайомлений 23 квітня 2014 року і зобов`язаний дотримуватись встановлених обмежень.
В подальшому, 06 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Білопільського РВ УМВС України в Сумській області із заявою про здійснення за ним нагляду щодо дотримання правил адміністративного нагляду за місцем його проживання в АДРЕСА_1 .
Того ж дня, а саме 06 листопада 2014 року у Білопільському РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_4 під розпис був ознайомлений про відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду та письмово був ознайомлений про роз`яснення та уточнення обмежень встановленого йому адміністративного нагляду.
Однак, ОСОБА_4 з 20 грудня 2014 року, всупереч вимогам ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавленні волі» від 01 грудня 1994 року, з метою ухилення від адміністративного нагляду, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді дискредитації правосуддя та авторитету правоохоронних органів та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи з прямим умислом, направленим на порушення встановленого порядку здійснення правосуддя і діяльності органів внутрішніх справ, який забезпечує встановлення та здійснення, відповідно до закону, адміністративного нагляду за окремими категоріями раніше судимих осіб, без відповідного дозволу керівництва Білопільського РВ УМВС України в Сумській області самовільно залишив місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому не повідомив Білопільський РВ УМВС України в Сумській області. Після цього, з метою подальшого ухилення від адміністративного нагляду, ОСОБА_4 прибув до м. Суми та проживав там до 15 січня 2015 року.
Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно-небезпечних наслідків та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом. Таким чином, ОСОБА_4 своїми вищевказаними умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК України, тобто самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Під час досудового розслідування 30 січня 2015 року між прокурором прокуратури Білопільського району ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
30 січня 2015 року до Білопільського районного суду надійшов обвинувальний акт з зазначеною угодою про визнання винуватості.
Згідно даної угоди ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, співпрацювати у викритті кримінальних правопорушень, вчинених іншими особами. Також, вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 у виді чотирьох місяців арешту.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором прокуратури Білопільського району ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , виходячи з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Частиною 4 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Відповідно до ч. 4 ст. 474 КПК України перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє:
1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:
мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;
мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;
допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;
2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;
3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим;
4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Частиною 1 статті 475 КПК України передбачено, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості .
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком правильно розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором прокуратури Білопільського району ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому, узгодженої сторонами, міри покарання.
Запобіжний захід під час досудового розслідування ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 315, 373, 374, 468-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 січня 2015 року, укладену між прокурором прокуратури Білопільського району ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 Кримінального кодексу України і призначити йому узгоджене сторонами покарання за цим законом у виді 4 ( чотирьох) місяців арешту .
Строк покарання відраховувати із моменту затримання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя