АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Пістун А.О.

суддів Богдана В.В., Русакової І.Ю.

за участю прокурора Філімонової О.В.

засудженого ОСОБА_1

захисника ОСОБА_2

розглянула 28 лютого 2013 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальну справу за апеляціями прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції та ОСОБА_1 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2012 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого,

- засуджено за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення свободи строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробовуванням строком на 1 рік.

На підставі ст.76 КК України на засудженого покладено обов'язки: періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію і повідомляти інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Питання з речовими доказами вирішене.

Вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_1, 28.10.2011 року ,близько 10:00 години, перебуваючи в приміщенні службового кабінету ОСОБА_3, який знаходиться в адміністративній будівлі Криворізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів, розташованого в

смт. Радушне, Криворізького району Дніпропетровської області, реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, скориставшись тимчасовою відсутністю у кабінеті ОСОБА_3 та інших очевидців, таємно викрав з робочого столу останньої б/у мобільний телефон - слайдер марки «ИОКІА-7230», вартістю 500 гривень, який належить останній, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_3 матеріальну шкоду на суму 500 гривень.

Також, ОСОБА_1 повторно, 02.07.2012 року близько 10:00 години, перебуваючи в приміщенні службового кабінету ОСОБА_4, який знаходиться в адміністративній будівлі Криворізького ЛВУМГ, розташованого в смт. Радушне, Криворізького району Дніпропетровської області, реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, скориставшись тимчасовою відсутністю у кабінеті ОСОБА_4 та інших очевидців, таємно викрав зі столу останньої б/у мобільний телефон марки «ИОКІА-6300», вартістю 450 гривень, який належить останній, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 450 гривень.

В апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, просить вирок суду скасувати, у зв'язку з м'якістю призначеного засудженому покарання та неправильним застосуванням кримінального закону, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_1 покарання за ст.185 ч.2 КК України - 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого від призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки. При цьому прокурор посилається на те, що суд фактично не врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, відсутність каяття з боку засудженого, що свідчить про його бажання уникнути відповідальності.

Засуджений ОСОБА_1 в своїй апеляції та доповненні до неї просить вирок суду скасувати та виправдати його у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. На думку засудженого вирок суду щодо нього, є незаконним оскільки ґрунтується лише на припущеннях. Так, пояснення свідків по справі містять в собі протиріччя щодо обставин злочину. Крім того, органом досудового слідства і судом не приймалися міри щодо встановлення точного часу скоєння злочинів, перевірки показів потерпілих, свідків про час відключення телефонів від мобільної мережі, таким чином має місце неповнота досудового та судового слідства. До того ж, засуджений вказує на невірність кваліфікації його дій по першому епізоду крадіжки, який мав би кваліфікуватися окремо, за ч.1 ст.185 КК України. Матеріали справи також не містять інформації, звідки працівникам міліції стало відомо про крадіжки мобільних телефонів, так як заяви потерпілими було подано значно пізніше, після затримання засудженого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, яка підтримала апеляцію прокурора, що приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, та просила вирок суду в частині призначеного засудженому покарання скасувати, на зазначених в апеляції підставах, постановити новий вирок, яким обрати ОСОБА_1 покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, з випробуванням строком на 2 роки; пояснення засудженого ОСОБА_1, який підтримав свою апеляцію та просив винести виправдувальний вирок, оскільки злочинів, за які його засуджено він не скоював, проти аргументів апеляції прокурора засуджений заперечував; пояснення захисника ОСОБА_2, який також підтримав апеляцію засудженого та просив скасувати вирок відносно ОСОБА_1, та виправдати його ; вивчивши матеріали справи, проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляціях і зіставивши їх з наявними в справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, та засудженого ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, подія злочину, кримінальна відповідальність за який передбачена ч.2 ст.185 КК України, та вина засудженого ОСОБА_1 у його вчиненні знайшли своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в судовому засіданні належним чином перевірено та оцінено, в тому числі з точки зору їх достовірності.

Посилання в апеляції засудженого ОСОБА_1, щодо його непричетності до таємного викрадення чужого майна повністю спростовуються матеріалами справи.

Так, викрадені у потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в адміністративній будівлі Криворізького ЛВУМГ мобільні телефони, на момент їх вилучення перебували у розпорядженні засудженого, чого ОСОБА_1 не заперечував в ході досудового та судового слідства. До того ж, будучи допитаним у якості підозрюваного, ОСОБА_1 вказав, що 02.07.2012 року знаходився офіційно у відпустці, проте мав здати звіт і о 8-00 год. прийшов на роботу, зайшов до кабінету ОСОБА_6, її в кабінеті не було (а.с. 110-112).

Під час проведення очних ставок між засудженим та понятими ОСОБА_7 і ОСОБА_8, останні вказали на те, що були присутні при добровільній видачі ОСОБА_1 мобільного телефону «ИОКІА-7230», та пояснили, що після пояснення їм працівником міліції обставин викрадення даного мобільного телефону засудженим ОСОБА_1, останній погодився з даним твердженням та кивнув головою, при цьому нічого не заперечував (а.с. 103-104, 105-106).

Будучи допитаним у якості свідків, під час досудового слідства, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 дали аналогічні пояснення та стверджували, що ОСОБА_1 не заперечував факту крадіжки мобільного телефону у ОСОБА_9 (а.с. 86-87, 88-89).

Відповідно до протоколів очних ставок (а.с. 98-99, 101-102) між ОСОБА_1 та понятими ОСОБА_10 і ОСОБА_11, останні вказали на те, що були запрошені у якості понятих при встановленні та огляді мобільного телефону «ИОКІА-6300», під час якого в присутності засудженого співробітники міліції показали на нього, як на підозрюваного у скоєнні крадіжки даного мобільного телефону, на що останній не заперечував.

Крім того, вищезазначені особи пояснили також суду, що ніякого тиску з боку працівників міліції на засудженого не було, та він не скаржився на погане самопочуття.

З матеріалів справи також вбачається , що причетність засудженого ОСОБА_1 до скоєння злочину , була встановлена в ході оперативно-розшукових дій співробітників міліції ( а.с.19) і тільки після того , як сам ОСОБА_1 зізнався в скоєнні злочину , та розповів , що саме у ОСОБА_3 та ОСОБА_6 він викрав мобільні телефони , потерпілі написали відповідні заяви до міліції ( а.с.11,21), оскільки до того часу вони з заявами в міліцію не звертались.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.185 КК України також знайшла підтвердження в показах потерпілих і свідків.

Так, в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, які є працівниками Криворізького ЛВУМГ, пояснили, що ОСОБА_1 28.10.2011 року та 02.07.2012 року був на роботі. При цьому їм не відомо хто саме вчинив крадіжки у потерпілих ОСОБА_5та ОСОБА_4, але всі зазначили, що територія підприємства охороняється, вхід на територію через турнікет по електронним пропускам. До того ж, ОСОБА_17 вказала, що 02.07.2012 року, в першій половині дня, бачила ОСОБА_1 біля кабінету потерпілої ОСОБА_4 (а.с. 203), що підтвердив свідок ОСОБА_15 який, бачив, що засуджений ОСОБА_1 в цей день знаходився біля кабінету потерпілої з документами (а.с. 22-203).

Протиріч в поясненнях зазначених осіб, про які зазначав в своїй апеляції засуджений, в судовому засіданні встановлено не було.

Причетність ОСОБА_1 до скоєння злочину, за який його засуджено підтверджується також письмовими доказами по справі, які відповідно до вимог ст.334 КПК України ( 1960 року ) викладені в мотивувальній частині вироку, серед яких протокол добровільної видачі від 06.08.2012 року, під час якої в присутності понятих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було проведено огляд добровільно виданого ОСОБА_1 мобільного телефону «ИОКІА-7230» (а.с.13); протокол огляду від 06.08.2012 року за участю понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в присутності ОСОБА_1 було встановлено та оглянуто мобільний телефон «ИОКІА-6300», який знаходився у майстерні по ремонту аудіо та мобільних телефонів «Майстер», розташованого за адресою: пр-т. Металургів, 24, м. Кривий Ріг (а.с.23).

Зібраним по справі доказам, які підтверджують провину засудженого ОСОБА_1, як особи, що вчинила цей злочин суд дав належну оцінку та вірно кваліфікував його злочинні дії за ст. 185 ч.2 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

При цьому, посилання в апеляції засудженого про те , що його дії необхідно кваліфікувати по епізоду від 28.10.2011 року за ч.1 ст.185 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, згідно положень Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах проти власності», у випадку вчинення особою декількох злочинів, передбачених ст.ст. 185, 186, 189, 190, її дії за відсутності інших кваліфікуючих ознак слід кваліфікувати за частиною другою ст. ст. 185, 186, 189, 190 або частиною третьою ст. 191, додатково кваліфікувати перший злочин ,ще і за частинами першими ст. ст. 185, 186, 189, 190 або ч. ч. 1 чи 2 ст. 191 не потрібно.

Разом з тим, в ході досудового слідства виявлено 2 епізоди крадіжок, у вчиненні яких підозрювався ОСОБА_1

Таким чином, судом вірно встановлені фактичні обставини злочину, вчиненого засудженим і його висновки про винність ОСОБА_1 у скоєнні злочину, за який його засуджено, при обставинах вказаних у вироку, колегія суддів вважає законними та обґрунтованими.

На думку колегії суддів, покарання засудженому ОСОБА_1 призначено згідно з вимогами ст.65 КК України, в свою чергу аргументи апеляції прокурора щодо його м'якості є надуманими та не підлягають задоволенню.

Так, призначаючи покарання засудженому, суд першої інстанції відповідно до ст..65 КК України , у повній мірі врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_1 злочину, дав належний аналіз особі засудженого, обставинам, які пом'якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає рішення суду про застосування ст.75 КК України та звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням на 1 рік цілком правомірним.

Призначене засудженому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав для призначення ОСОБА_1 більш суворого покарання , про що в своїй апеляції просить прокурор , який приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції , колегія суддів не вбачає.

Порушень кримінально-процесуального закону, які могли бути підставою зміни або скасування вироку, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 розділу ХI, «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції та засудженого ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2012 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст.185 КК України - без змін.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

=======================================================================

Пров. № 11/744/158/к/13 Суддя 1 інстанції Приміч Г.І.

Категорія ч.2 ст.185 КК України Доповідач суддя Пістун А.О.