Справа № 643/3640/26
Провадження № 1-кс/643/1854/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 04.11.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001359 від 13.12.2024,

ВСТАНОВИВ:

Слідчому судді Салтівського районного суду міста Харкова 25.02.2026 надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій він просить:

відновити термін на оскарження постанови прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 04.11.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001359 від 13.12.2024.

скасувати на постанову прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 04.11.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001359 від 13.12.2024 як незаконно винесену.

Скарга мотивована тим, що спірна постанова має формальний характер, а висновки викладені у ній не відповідають дійсності, є свідомо надуманими, не мотивованими та не заснованими на всебічному та повному дослідженні фактів, викладених у його заяві про кримінальне правопорушення. У постанові не відображено, чому визнано, що події, про які він повідомляв у заяві, не мали місце, не наведено конкретних обставин, які виключають у визнанні його потерпілим.

ОСОБА_3 у скарзі просив здійснювати її розгляд без його участі.

Ухвалою слідчого судді від 25.02.2026 поновлено скаржнику процесуальний строк на звернення до суду з цією скаргою; відкрито провадження за скаргою та призначено судове засідання; витребувано матеріали кримінального провадження № 0001359 від 13.12.2024.

Судові засідання неодноразово відкладались через ненадходження у повному обсязі матеріалів кримінального провадження.

Станом на 18.03.2026, до суду у повному обсязі надійшли матеріали кримінального провадження № 0001359 від 13.12.2024. Разом із матеріалами кримінального провадження, представник органу досудового розслідування просив проводити розгляд справи без їх участі.

Скаржник та прокурор у судове засідання не з`явився, повідомлялися належним чином. Скаржник просив проводити судовий розгляд без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши зміст скарги та додані до неї матеріали, а також матеріали кримінального провадження, встановив таке.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст.8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини гарантується.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання про його права та обов`язки або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одним з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний спосіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.

Відповідно до ч. 3 ст.21КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві перебуває кримінальне провадження № 0001359 від 13.12.2024 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України.

Постановою процесуального керівника прокурора відділу Харківської обласної прокуратури від 04.11.2025 відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадженні, згідно його заяви від 20.08.2025.

Главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Вимоги до постанови прокурора передбачені ст. 110 КПК України.

За змістом п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови прокурора повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

На підставі ч. 3 ст. 55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно з положеннями ст. 55 КПК України для визнання фізичної особи потерпілою у кримінальному провадженні необхідно дві умови: 1) отримання особою в результаті кримінального правопорушення моральної, фізичної або майнової шкоди; 2) після початку кримінального провадження подання особою заяви про залучення її до провадження як потерпілої.

Частиною 5 ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому, відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

З аналізу вищевказаних норм КПК України слідує, що чинне кримінально процесуальне законодавство передбачає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Разом з тим, умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя доходить висновку, що прокурор, постановляючи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ОСОБА_3 шкоди. Як зазначається скаржником, питання завдання шкоди не з`ясовувалось.

З тексту постанови прокурора від 04.11.2025 слідує, що за своїм змістом вказана постанова містить ряд неточностей, на які вказує заявник. Зокрема, прокурор в оскаржуваній постанові обмежився лише констатацією, що завдання моральної, фізичної чи майнової шкоди заявнику не встановлено, прокурор в оскаржуваній постанові не зазначив, які саме слідчі та інші процесуальні дії вчинені з метою саме перевірки факту спричинення такої шкоди, та чи встановлював він факт заподіяння такої шкоди.

Отже, постанова прокурора є передчасною, оскільки висновок про відсутність шкоди не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та належній оцінці зібраних у провадженні доказів, зокрема не враховано положення ст. 91, 92, 94 КПК України щодо обов`язку сторони обвинувачення доводити обставини, які мають значення для кримінального провадження, та необхідності надання цим доказам належної правової оцінки. Крім цього, при прийняття постанови не враховано положення ст. 2 КПК України про завдання кримінального провадження та ст. 9 КПК України щодо обов`язку прокурора діяти на підставі та в межах закону.

Відтак, спірна постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить належних мотивів прийнятого рішення, не відповідає вимогам процесуального закону, тому підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.

Отже, скарга ОСОБА_3 на постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілим підлягає задоволенню, з урахуванням встановлених слідчим суддею обставин.

Керуючись ст. 7, 22, 26, 55, 110, 303 307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 04.11.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001359 від 13.12.2024 задовольнити.

Постанову прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 04.11.2025 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001359 від 13.12.2024 скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5