Справа № 304/2010/22 Провадження № 1-кп/304/52/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000033 від 21 травня 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мшана Польської Республіки, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, пенсіонера, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що будучи за рішенням президії Перечинської районної організації УТМР, яка є структурним підрозділом Закарпатського обласного відокремленого підрозділу Українського товариства мисливців і рибалок, обраним головою Перечинської районної організації УТМР (без статусу юридичної особи), тобто будучи службовою особою вказаної організації та відповідно виконуючи організаційно-розпорядчі функції, у період із січня 2018 року по вересень 2019 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та те, що заробітна плата нараховується і виплачується працівникам за фактично невідпрацьований час, систематично укриваючи факти відсутності на роботі підпорядкованих працівників (єгерів) ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , щомісячно особисто вносив неправдиві відомості до офіційних документів табелів обліку використання робочого часу щодо перебування вказаних працівників на робочому місці, в той час як вони перебували за кордоном, після чого підписував такі офіційні документи та подавав до Закарпатського обласного відокремленого підрозділу Українського товариства мисливців і рибалок, що у подальшому слугувало підставою для незаконного нарахування і виплати єгерям заробітної плати з бюджету Закарпатського обласного відокремленого підрозділу Українського товариства мисливців і рибалок на загальну суму 20 027,98 грн, чим громадській організації завдано матеріальних збитків на вказану суму, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України.

Ухвалою судді від 17 листопада 2022 року в даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

На підставі розпорядження керівника апарату від 26 вересня 2023 року проведено повторний автоматизований розподіл справи; визначено нового суддю ОСОБА_1 .

Двадцятого квітня 2026 року ухвалою суду дане кримінальне провадження призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 подали суду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, в якому просили звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити. В обґрунтування вказують, що згідно обвинувального акту ОСОБА_4 підозрюють у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, які відповідно до ст. 12 цього Кодексу є нетяжкими злочинами. При цьому як видно з того ж обвинувального акту, кримінальне правопорушення мало місце у період із січня 2018 року по вересень 2019 року, тобто з моменту закінчення правопорушення минуло понад п`ять років, протягом яких обвинувачений від досудового розслідування та суду не ухилявся, нового злочину не вчинив.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні вказане клопотання підтримали у повному обсязі, наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з вказаної у клопотанні підстави ОСОБА_4 відомі, проти закриття кримінального провадження стосовно нього не заперечує.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 проти задоволення вказаного клопотання не заперечив, зазначивши при цьому, що процесуальні витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Представник Закарпатського обласного відокремленого підрозділу Українського товариства мисливців і рибалок як потерпілого у судове засідання не з`явився, однак в. о. голови відокремленого підрозділу ОСОБА_8 попередньо подав суду клопотання про закриття кримінального провадження та розгляд справи без участі представника потерпілої сторони, в якому зокрема вказував, що події, які стали підставою для відкриття кримінального провадження, мали місце значний час тому, а відтак відповідно до ст. 49 КК спливли строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Наразі будь-які матеріальні, моральні чи інші претензії до ОСОБА_4 відсутні, між потерпілою стороною та обвинуваченим досягнуто примирення, яке є добровільним та таким, що відповідає інтересам потерпілої сторони, оскільки завдана шкода відшкодована у повному обсязі, про що долучив відповідні докази. При цьому потерпіла сторона не наполягає на обов`язковій участі свого представника у судовому засіданні та не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що клопотання обвинуваченого та його захисника підлягає задоволенню виходячи з такого.

Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України як внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, та ч. 2 ст. 191 КК України як розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, які згідно зі ст. 12 цього Кодексу відносяться до нетяжких злочинів (кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 191 КК України у редакції станом на вересень 2019 року злочину середньої тяжкості).

Визначені у статті 49 КК строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Частиною першою статті 49 КК встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.

Вказана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року в справі № 735/1121/20.

Відтак зазначена норма встановлює строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 чинної редакції кримінального Закону визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину (за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад два роки) і до дня набрання вироком законної сили пройшло п`ять років.

Як роз`яснено в п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК.

Так само у постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 192/3301/16-к Верховний Суд підкреслив, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

З обвинувального акту видно, що інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, є продовжуваними і були вчинені ним у вересні 2019 року, та які у свою чергу згідно зі ст. 12 діючого кримінального Закону відносяться до нетяжких злочинів, а відтак на час судового розгляду справи сплив, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України п`ятирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Будь які дані, які б вказували на те, що обвинувачений ухилявся від досудового слідства та суду в матеріалах справи відсутні.

Таким чином суд, за наявності згоди ОСОБА_4 на закриття кримінального провадження, враховуючи позицію сторони обвинувачення, прийшов до висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, що передбачена ч.1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, та закриття відносно нього кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому суд враховує правову позицію, що була висловлена Верховним Судом у постанові ККС ВС від 18 лютого 2025 року у справі № 712/8174/23 (провадження № 51-2807км24), за якою положення ст. 49 КК України не передбачають дискреції суд зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за наявності законних підстав. Якщо провадження закривається на підставі закінчення строків давності за ініціативою та згодою особи, суд не може і не повинен констатувати факт її вини.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування даного кримінального провадження та розгляду справи у суді не обирався, на даний час клопотання про його обрання суду не подано, отже питання щодо такого судом не розглядається.

Вирішуючи питання процесуальних витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 122 КПК витрати, пов`язані із залученням експерта, несе сторона кримінального провадження, яка його залучила, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким експертним установам із Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. За змістом наведеної норми КПК процесуальні витрати сторони обвинувачення на проведення експертиз у певному кримінальному провадженні здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України без окремого судового рішення, а їх покладення на обвинуваченого здійснюється лише у разі ухвалення обвинувального вироку за умови належного документального підтвердження.

Оскільки у цьому кримінальному провадженні суд дійшов висновку про те, що воно підлягає закриттю, при цьому як видно з матеріалів справи ініціатором проведення експертиз був орган досудового розслідування, тому відповідно до приписів статей 122, 124 КПК процесуальні витрати на проведення експертиз не можуть бути стягнуті з обвинуваченого, а повинні бути віднесені на рахунок держави.

Такі висновки були зроблені Верховним Судом у постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 20.03.2025 у справі № 372/845/20 (провадження № 51-4157км24) та постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 16.07.2025 у справі № 712/1678/18 (провадження № 51-391км25).

Крім цього у постанові ОП ККС ВС від 12.09.2022 у справі № 203/241/17 (провадження № 51-4251кмо21) Суд виснував, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Оскільки, як видно з наданих прокурором довідок про витрати на проведення судових експертиз від 13 квітня 2022 року № СЕ-19/107-22/1681-ЕК та від 29 квітня 2022 року № СЕ-19/107-22/3303-ПЧ, замовником таких було ВП № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, тому процесуальні витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Відомості про речові докази суду не надано, а відтак долю таких суд не вирішує.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 284 ч. 2, 286, 288, 369, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

клопотання сторони захисту задовольнити.

ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, на підставі ст. 49 цього Кодексу звільнити у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

Процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні віднести на рахунок держави.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Копію ухвали суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 7, 8 ст. 376 КПК України.

Головуючий:ОСОБА_1