Справа № 199/60/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2026 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_5 про відвід головуючому по справі судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 з посиланням на п.4 ч.1 ст. 75, ч.ч.1,2 ст. 80 КПК України, п.2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, справу ЄСПЛ «Муча проти Словаччини» від 25.11.2021, заявив відвід головуючому по справі судді ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви захисник посилався на те, що суддя ОСОБА_1 брала участь у розгляді кримінальної справи № 199/3038/14-к (1-кп/199/3/15) відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які були засуджені вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська 06.03.2015 за п. 7), п. 12) ч. 2 ст. 115 КК України.

Тому, на переконання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки кримінальне провадження №0000031 та кримінальне провадження №0000164 є фактично однією справою, а вказані кримінальні провадження були виділені із єдиного кримінального провадження, то у сторони захисту, виник сумнів у здатності судді ОСОБА_1 зберегти об`єктивність та неупередженість при подальшому розгляді справи, оскільки суддя вже здійснювала оцінку більшості доказів і обставин у межах виділеного кримінального провадження та ухвалювала як член колегії суддів, обвинувальний вирок.

Колегія суддів, з урахуванням думки учасників провадження, вивчивши зміст заяви захисника про відвід головуючого по справі судді ОСОБА_1 , в межах кримінального провадження № 0000164 внесеного до ЄРДР 08.04.2014 відносно ОСОБА_7 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.7,12 ч.2 ст. 115 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшла наступного висновку.

Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя. Кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом (ч. 1 ст. 21 КПК України).

Вимога законності складу суду у конкретному судовому провадженні спрямована на забезпечення права на справедливий суд, закріпленого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У практиці Європейського суду з прав людини недодержання вимог щодо складу суду визнається порушенням положень п. 1 ст. 6 цієї Конвенції.

Підстави, за наявності яких суддя підлягає відводу, визначений ст. 75, 76 КПК України. Так, серед іншого, п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України передбачає, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно із ч. 1 ст. 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст. 75, 76 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

За ч. 5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Тобто, заява про відвід має містити посилання на конкретні обставини, що об`єктивно можуть свідчити про наявність обставин, що виключають участь судді у кримінальному провадженні та бути підтверджені відповідними доказами.

Як слідує з досліджених в судовому засіданні доводів захисника ОСОБА_5 про відвід головуючого судді, підставою для відводу судді фактично стала участь судді ОСОБА_1 у складі колегії суддів при розгляді кримінальної справи № 199/3038/14-к (1-кп/199/3/15) відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які були засуджені вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська 06.03.2015 за п. 7), п. 12) ч. 2 ст. 115 КК України.

Між тим, у зазначеному вироку від 06.03.2015 з метою недопущення порушення презумпції невинуватості інших осіб суд у вироку виключив дані, які б давали можливість ідентифікувати осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, окрім даних про обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 . Суд також не висловлював у вироку думку про винуватість, особи, матеріали відносно якої були виділені в окреме провадження. Всі формулювання у вироку викладені судом так, щоб чітко висловити свою позицію та висновки лише стосовно дій обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , не маючи на меті надання оцінки діям інших осіб чи їх кримінально-правовій кваліфікації.

Тому, з огляду на приписи ч. 1 ст. 76 КПК України, участь судді ОСОБА_1 у розгляді справи №0000031, не є повторною участю судді в кримінальному провадженні №0000164 у розумінні ч. 1 ст. 76 КПК України, оскільки ця норма не містить застережень щодо участі судді у судовому провадженні яке було виділено в окреме та у кримінальному провадженні на підставі угоди.

Отже, твердження сторони захисту про наявність підстав для відводу судді ОСОБА_1 , передбачених ст. 76 КПК України, не ґрунтуються на нормах кримінального процесуальнго закону.

При цьому суд зауважує, що положення Кримінального процесуального кодексу України не визначають процесуальним джерелом доказів, який може бути врахований судом при ухваленні остаточного рішення, вирок суду (ст. 84, 90 КПК України).

Відповідно до ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, суд для прийняття відповідного процесуального рішення оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Як слідує з усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно із суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Таким чином, як за суб`єктивним критерієм, так і за об`єктивним критерієм, сама по собі позиція сторони захисту про начебто упередженість головуючого по справі під час розгляду справи не може бути підставою для задоволення відводу, а тому колегія суддів вважає, що в діях головуючого по справі судді ОСОБА_1 відсутня будь-яка особиста упередженість або обґрунтований сумнів на будь чию користь сторін провадження.

Враховуючи зміст заяви захисника ОСОБА_5 про відвід головуючого по справі, сумніви захисника, свого підтвердження не знайшли, а тому в задоволенні заяви про відвід головуючого по справі судді ОСОБА_1 слід відмовити.

Наведені висновки узгоджуються із постановою від 12 серпня 2025 року по справі №991/1710/22 Касаційного кримінального суду Верховного Суду, у якій йдеться про те, що правила, які виключають участь судді у розгляді кримінального провадження щодо особи, регламентовано статтями 75, 76 КПК, однак ці статті не виключають участь судді у розгляді кримінального провадження, якщо він входив до складу колегії суддів під час постановлення вироку про затвердження угоди про визнання винуватості в іншому кримінальному провадженні щодо цієї ж особи.

Крім вказаного, суд звертає увагу, що відповідно до ч.4 ст.80 КПК України,… заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Тобто, стороні захисту, достовірно, до початку підготовчого судового засідання та судового розгляду, було відомо про участь головуючого по справі судді ОСОБА_1 колегіальним складом суду при розгляді кримінальної справи № 199/3038/14-к (1-кп/199/3/15) відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які були засуджені вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська 06.03.2015 за п. 7), п. 12) ч. 2 ст. 115 КК України.

Проте, ані захисник ОСОБА_5 ані обвинувачений ОСОБА_7 не мали сумнівів у неупередженості головуючого по справі судді ОСОБА_1 і через досить тривалий час судового розгляду висловили аргумент про неможливість судді брати участь у кримінальному провадженні.

Наведені висновки суду були викладені в ухвалі від 09.12.2025 при вирішенні заяви захисника ОСОБА_5 про відвід як головуючому по справі судді ОСОБА_1 .

Проте, захисник ОСОБА_5 , зловживаючи процесуальними правами, спрямованими на затягування розгляду справи, повторно з тих же підстав що і у грудні 2025 заявив про відвід головуючого по справі судді ОСОБА_1 , проігнорувавши що справа «Муча проти Словаччини» насамперед стосувалася важливості дотримання презумпції невинуватості при розгляді справ стосовно організованої злочинності, особливо коли одні спільники визнають провину, а інші ні.

Крім вказаного, справа «Муча проти Словаччини», стосувалася засудження заявника та призначення йому покарання у виді 23 років позбавлення волі за низку злочинів, зокрема й насильницьких, учинених організованою злочинною групою. Частина обґрунтування національних судів щодо цього спиралася на показання співобвинувачених (спільників), які стали свідками сторони обвинувачення після укладення угоди про визнання їх винуватості. Засудження заявника проголошувалося тим самим судом у складі трьох суддів, який ухвалив рішення про затвердження угод по визнання винуватості. Ця колегія суддів визнала, що ці засудження були складовою частиною кримінальної справи заявника. За результатом розгляду заяви Судом враховано, що у сфері дії Конвенції є різні моделі процедур й угод про визнання винуватості, а також надана оцінка фактичного обсягу судового розгляду щодо угоди про визнання винуватості. Так, у рішенні Суд зазначив: « .. Зокрема, суди та Уряд стверджують, що під час затвердження судом угод про визнання винуватості співучасників заявника не було оцінено нічого, крім їх законності та справедливості (див. пункти 22 та 44 вище). Однак, як убачається, норми щодо меж оцінювання заяви про затвердження таких угод передбачають, що суд, який розглядає заяву, повинен здійснити це оцінювання в більш широкому контексті матеріального та процесуального права та фактичних обставин справи. … Таким чином, засудження співучасників заявника в цих злочинах на основі наданого ними опису їхніх злочинних дій, що містив точне фактичне визначення конкретної ролі заявника в них, в принципі, могло викликати сумніви щодо того, чи не було передчасно вирішено питання про наявність усіх необхідних елементів складу злочину в його діях для визнання його винним у скоєнні кримінальних правопорушень, про які йдеться. … Оскільки суд першої інстанції, який судив заявника, вважав вироки щодо його співучасників частиною справи проти нього, принаймні на перший погляд, він мав очевидний стимул залишатися послідовним щодо своїх попередніх рішень, оскільки будь-які суперечливі висновки можуть підірвати довіру (див. справу Навальний і Офіцеров проти Росії, цит. вище, § 108). Подібно до цього, враховуючи, що засудження самого заявника значною мірою ґрунтувалося на свідченнях, наданих співучасниками, які вже інкримінували йому певні злочини своїми зізнаннями, під час укладення угоди про визнання винуватості, є зрозумілим, що в них також був очевидний стимул не суперечити своїм попереднім заявам. …».

Тобто, посилання захисника на рішення ЄСПЛ «Муча проти Словаччини» у даному випадку не є релевантним, оскільки у рішенні на яке посилається захисник було укладено угоди із визнанням винуватості, у справі ж за обвинуваченням ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , угоди не укладалися, вини своєї обвинувачені не визнавали, ролі іншого співучасника у вчиненні злочину не визначали.

Не залишається поза увагою суду й те, що справа за обвинуваченням ОСОБА_7 розглядається не одноособово суддею ОСОБА_1 , а колегіально за участі суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , що є додатковою гарантією неупередженого та справедливого судового розгляду, та невід`ємною складовою права обвинуваченої особи на захист (постанова Верховного Суду 05 червня 2024 року справа № 541/1717/23).

Керуючись ст.ст. 369, 371, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_10 про відвід головуючого по справі судді ОСОБА_1 в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.7,12 ч.2 ст. 115 КК України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошений о 12:00 годині 09.03.2026.

Судді:

_________ ОСОБА_11 __________ ОСОБА_2 ______________ ОСОБА_3