Справа № 308/183/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого в особливо важливих справах 1-го вiддiлення слідчого вiддiлу Управління СБ України в Закарпатській області майора юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором в.о. керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000102, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання слідчого в особливо важливих справах 1-го вiддiлення слідчого вiддiлу Управління СБ України в Закарпатській області майора юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором в.о. керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000102, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

З внесеного клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що слідчим відділом УСБУ в Закарпатській області за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000102 від 17.11.2025 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи діючим адвокатом згідно з рішенням Ради адвокатів Закарпатської області №154 від 28.08.2022 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 21/3075 від 30.08.2022, маючи досвід роботи у юридичній сфері, а також маючи відповідних знайомих з числа посадових осіб ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Закарпатській області», Головного управління розвідки України та НОМЕР_1 окремої бригади територіальної оборони ЗС України, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, висловила пропозицію та не пізніше 04.11.2025 надала обіцянку громадянці України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснити вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави службових осіб ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Закарпатській області» та Головного управління розвідки України та службових осіб НОМЕР_1 окремої бригади територіальної оборони ЗС України та НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони ЗС України за надання неправомірної вигоди для себе та третіх.

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військові посадові особи це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Згідно з пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» військові посадові особи Збройних Сил України є особами, уповноваженими на виконання функцій держави.

05.11.2025, приблизно о 14 год. 00 хв., під час зустрічі, яка відбулася в офісі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 повідомила адвокату ОСОБА_5 про те, що її чоловік ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем старшим телефоністом відділення зв`язку батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_3 , з 02.04.2025 самовільно залишив військову частину та на даний час перебуває вдома за адресою: АДРЕСА_2 .

Тоді ж, 05.11.2025, після отримання вказаної інформації, у адвоката ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на вимагання та одержання від ОСОБА_6 неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме на службових осіб ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Закарпатській області», Головного управління розвідки України та службових осіб НОМЕР_1 окремої бригади територіальної оборони ЗС України та НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони ЗС України задля вирішення питання щодо переведення ОСОБА_7 у іншу військову частину та виготовлення фіктивних медичних документів про стан психічного здоров`я ОСОБА_7 з метою його подальшого звільнення з військової служби за станом здоров`я.

Відтак, під час вказаної зустрічі 05.11.2025, адвокат ОСОБА_5 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, повідомила ОСОБА_6 про можливість вирішення вказаних питань у разі надання їй неправомірної вигоди у розмірі 40000 доларів США, та зазначила, що у разі ненадання такої вигоди її чоловіка ОСОБА_7 буде розшукано та затримано працівниками правоохоронних органів за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, надалі буде притягнуто до кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової служби, після чого переведено для подальшого проходження військової служби в зону активних бойових дій, де може загинути.

ОСОБА_6 , будучи поставленою в такі умови, усвідомлюючи, що у разі непогодження на висунуті адвокатом ОСОБА_5 протиправні вимоги щодо необхідності передачі їй неправомірної вигоди у розмірі 40000 доларів США, її чоловіка ОСОБА_7 буде розшукано та затримано працівниками правоохоронних органів за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, надалі буде притягнуто до кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової служби, після чого переведено для подальшого проходження військової служби в зону активних бойових дій, де він може загинути, не бажаючи у зв`язку з цим настання для чоловіка та себе негативних наслідків, була змушена погодитися на такі умови.

Поряд з тим, 10.11.2025, ОСОБА_6 , розуміючи незаконність зазначених умов та усвідомлюючи, що надання неправомірної вигоди є кримінально караним діянням, не бажаючи бути притягненою до кримінальної відповідальності, звернулася із заявою до правоохоронних органів та почала діяти під їхнім контролем з метою викриття злочинної діяльності адвоката ОСОБА_5 .

Так, 02.12.2025, у період з 08 год. 49 хв. по 09 год. 15 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в її офісному приміщенні, яке знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Загорська, 51, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на особисте протиправне збагачення, висловила ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вимогу щодо надання їй ( ОСОБА_5 ) неправомірної вигоди в розмірі 40000 доларів США за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави на службових осіб ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Закарпатській області», Головного управління розвідки України та службових осіб НОМЕР_1 окремої бригади територіальної оборони ЗС України та НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони ЗС України щодо вирішення питання щодо виготовлення фіктивних документів про стан психічного здоров`я ОСОБА_7 , направлення його на проходження військово-лікарської комісії, переведення в іншу військову частину з метою подальшого звільнення з військової служби за станом здоров`я.

У подальшому, 10.12.2025 у період з 10 год. 01 хв. по 10 год. 22 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи у кафе за адресою: м. Ужгород, вул. Загорська, 51, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на особисте протиправне збагачення, повторно висловила ОСОБА_6 вимогу про надання їй ( ОСОБА_5 ) неправомірної вигоди в розмірі 40000 доларів США за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави службових осіб ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Закарпатській області» (м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 12), щодо вирішення питання щодо виготовлення фіктивних документів про стан психічного здоров`я ОСОБА_7 з метою подальшого звільнення з військової служби за станом здоров`я. При цьому ОСОБА_5 запевнила ОСОБА_6 , що внаслідок її впливу на службових осіб ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Закарпатській області» ОСОБА_7 буде направлений для проходження військово-лікарської комісії у м. Ужгород.

Поряд з цим, маючи на меті отримати неправомірну вигоду для себе та третіх осіб, діючи з метою створення передумов для впливу на службових осіб ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Закарпатській області» (м. Ужгород, вул. Грибоєдова, 12) та Головного управління розвідки Міністерства оборони України, ОСОБА_5 під час зустрічі 10.12.2025 у період з 10 год. 01 хв. по 10 год. 22 хв., перебуваючи у кафе за адресою: м. Ужгород, вул. Загорська, 51, ОСОБА_5 висловила вимогу ОСОБА_6 надати їй ( ОСОБА_5 ) копії документів ОСОБА_7 , перелік яких вона зазначить додатково.

Надалі, 10.12.2025 о 16 год. 32 хв. ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи мобільний месенджер «Viber» із прив`язаним номером телефону НОМЕР_4 , надіслала ОСОБА_6 на мобільний месенджер «Viber» із прив`язаним номером телефону НОМЕР_5 , перелік документів ОСОБА_7 , а саме: копії паспорта громадянина України, копії реєстраційного номера облікової картки платника податків, копії довідки про реєстрацію місця проживання, копію військового квитка, копії усіх медичних документів та виписок із лікувальних закладів, які ОСОБА_6 повинна надати їй ( ОСОБА_5 ) для вирішення питання щодо звільнення з військової служби ОСОБА_7 за станом здоров`я.

16.12.2025, у період з 10 год. 46 хв. по 11 год. 12 хв., у офісі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на особисте протиправне збагачення, повторно висловила протиправну вимогу ОСОБА_6 про надання їй ( ОСОБА_5 ) неправомірної вигоди в розмірі 40000 доларів США за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави службовими особами НОМЕР_1 окремої бригади територіальної оборони ЗС України та НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони ЗС України щодо вирішення питання про переведення ОСОБА_7 в іншу військову частину, подальшого його направлення для проходження військово-лікарської комісії у м. Ужгород з метою його подальшого звільнення з військової служби за станом здоров`я.

При цьому 16.12.2025, у період з 10 год. 46 хв. по 11 год. 12 хв., у офісі за адресою: АДРЕСА_1 , на виконання наданої ОСОБА_5 вказівки 10.12.2025 о 16 год. 32 хв. у мобільному застосунку Viber, ОСОБА_6 надала ОСОБА_5 копії документів ОСОБА_7 , а саме: копії паспорта громадянина України, копії реєстраційного номера облікової картки платника податків, копії довідки про реєстрацію місця проживання, копію військового квитка, копії усіх медичних документів та виписок із лікувальних закладів, для подальшого використання ОСОБА_5 при вирішенні питання щодо звільнення ОСОБА_6 з військової служби за станом здоров`я.

02.01.2025, приблизно о 10.27 год., адвокат ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи в офісі за адресою АДРЕСА_1 , дала вказівку ОСОБА_6 залишити їй неправомірну вигоду грошові кошти в розмірі 40000 доларів США в спеціально обумовленому місці пункті обміну валют за адресою: приміщення АДРЕСА_3 , при цьому надавши код, за яким грошові кошти будуть передані їй ( ОСОБА_5 ).

Так, 02.01.2026, приблизно об 11.05 год., адвокат ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою АДРЕСА_4 , одержала від ОСОБА_6 , через пункт обміну валют за адресою: приміщення №2, АДРЕСА_5 , неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в розмірі 40000 доларів США (згідно з курсом Національного банку України станом на 02.01.2 грн), за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави службовими особами НОМЕР_1 окремої бригади територіальної оборони ЗС України та НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони ЗС України щодо вирішення питання про переведення ОСОБА_7 в іншу військову частину, подальшого його направлення для проходження військово-лікарської комісії у м. Ужгород з метою його подальшого звільнення з військової служби за станом здоров`я.

Того ж дня протиправна діяльність адвоката ОСОБА_5 була припинена через її викриття працівниками правоохоронних органів, а передані їй від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 40000 доларів США виявлені та вилучені під час проведення огляду місця події в пункті обміну валют за адресою: приміщення №2, АДРЕСА_5 .

02.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Слідчий зазначає, що згідно з відомостями, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у власності підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ), перебуває об`єкт нерухомого майна квартира за адресою: АДРЕСА_6 .

Як зауважує слідчий, відповідно до санкції ч. 3 ст. 369-2 КК України діяння, передбачені диспозицією цієї статті, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

У даному випадку, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України метою застосування арешту майна є забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

На підставі наведеного, слідчий просить накласти у кримінальному провадженні №0000102 від 17.11.2025 арешт на майно, яке перебуває у власності підозрюваної за ч. 3 ст. 369-2 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: на об`єкт нерухомого майна квартиру за адресою: АДРЕСА_6 .

Слідчий у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якою просить розглянути клопотання без його участі, зазначивши, що клопотання підтримує та просить задовольнити.

Підозрювана та її захисник у судове засідання не з`явилися, при цьому захисник адвокат ОСОБА_9 подав клопотання про розгляд клопотання про арешт майна без їхньої участі за наявними у матеріалів справи доказами.

Розглянувши клопотання про арешт майна та дослідивши додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, слідчим відділом УСБУ в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000102, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

02.01.2026 у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди.

З матеріалів клопотання вбачається, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 462290810 від 30.01.2026) ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на праві власності належить об`єкт нерухомого майна квартира за адресою: АДРЕСА_6 .

Сторона обвинувачення вказує, що метою застосування арешту майна, а саме накладення арешту на вказану квартиру, є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки відповідальність за вчинення інкримінованого підозрюваній ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вищезазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

При цьому визначення мети арешту, яка передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, та обґрунтування її наявності, є обов`язковою.

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкцією ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Враховуючи викладені обставини, слідчий суддя дійшов до переконання про обґрунтованість та задоволення внесеного клопотання про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , що належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_5 , з підстав, визначених п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження.

Водночас слідчий суддя констатує, що положеннями ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 року) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення у справі «Броньовський проти Польщі»).

У своїх висновках Європейського суду з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Слідчий суддя зазначає, що відчуження перехід прав власності від однієї особи до іншої.

Розпорядження, або право розпоряджання, одна з правомочностей власника (нарівні з володінням і користуванням), можливість визначати фактичну і юридичну долю речі.

Право користування в об`єктивному значенні це правові норми, які встановлюють порядок добування корисних властивостей речей для задоволення потреб власника чи інших осіб, а у суб`єктивному значенні це закріплена нормами права (тобто юридично забезпечена) можливість добування корисних властивостей речі для задоволення потреб власника чи інших осіб.

За таких обставин, беручи до уваги правову підставу для арешту майна та його наслідки, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах власника, шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним нерухомим майном без позбавлення права користування ним.

Слідчий суддя зазначає, що матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника (володільця) майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Слідчий суддя також враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час ухвалення рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

Керуючись ст. 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, що належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ), а саме: на об`єкт нерухомого майна квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , шляхом заборони відчуження та розпорядження цим майном.

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1