ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/685/26 Справа № 336/3907/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2025 року відносно ОСОБА_10 ,

В СТ А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2025 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, має малолітнього сина 2020 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 , раніше не судимий

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі. Вирішено долю речових доказів. Стягнуто з нього моральну та матеріальну шкоду на користь потерпілої.

Згідно вироку суду першої інстанції, 16 лютого 2025 року, в період часу з 02 години 30 хвилин по 05 годин 00 хвилин, ОСОБА_10 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, в ході раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс численні удари кулаком лівої руки в область голови ОСОБА_11 , від яких останній впав на підлогу.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , не зупиняючись на досягнутому, наніс декілька ударів ногою в область голови лежачого на підлозі ОСОБА_11 .

Після чого, ОСОБА_10 схопив за комір футболки ОСОБА_11 та витягнув його з квартири АДРЕСА_3 на сходову клітку 8-го поверху, де розташована вказана квартира, та залишив його біля дверей ліфтової шахти.

Своїми умисними діями ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичного експерта Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради №969 від 17.02.2025 наступні тілесні ушкодження:

- закриту внутрішньочерепну травму у вигляді крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, що призвело до розладу гемодинаміки в головному мозку та його набряку, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, яка в даному випадку спричинила смерть ОСОБА_11 , і знаходяться в прямому причинному зв`язку із її настанням;

- закриту тупу травму шиї: наявність странгуляційної борозни на шиї, крововиливи в м`яких тканинах шиї справа, розрив капсули суглобу правого великого рогу під`язикової кістки, неповний перелом лівої пластини щитоподібного хряща, утворилася в результаті однократної дії, незадовго до настання смерті (десятки хвилин оцінюються за ступеням тяжкості за результатами травми, але не менш ніж ушкодження середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я більш ніж 21 добу, та в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебуває;

- непроникаючі колоті поранення тулуба, котрі утворилися незадовго до настання смерті (десятки хвилин - годин), оцінюються у живих осіб за ступеням тяжкості за результатами травми, але не менш ніж тілесне ушкодження легкого ступеня тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я більш ніж 6 діб, але менше 21 доби, та в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебуває;

- садна та синці на кінцівках, котрі утворилися від дії тупого твердого предмета (предметів) напередодні смерті, як кожне окремо, так і в сукупності кваліфікуються у живих осіб як легкі тілесні ушкодження, та в даному випадку в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не перебувають.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер в кареті швидкої медичної допомоги 16.02.2025 о 09:15 год. біля будинку № 109 по вул. Українській у місті Запоріжжя..

На вказане рішення подані апеляційні скарги

-прокурора, в якій він не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок суду відносно ОСОБА_10 скасувати та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді 9 років позбавлення волі. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_12 покарання не врахував в повній мірі особу обвинуваченого, ступінь та позицію потерпілої, яка наполягала на максимальному покаранні.

- представника потерпілої ОСОБА_8 , в якій вона не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок суду відносно ОСОБА_10 скасувати та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді 10 років позбавлення волі. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_12 покарання не врахував в повній мірі особу обвинуваченого, потерпіла ОСОБА_13 наполягала на максимальному покаранні, також обвинувачений за весь час проведення слідства обвинувачений не виплатив ані моральної ані матеріальної шкоди потерпілій.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація дій ОСОБА_10 ніким не оскаржуються, а тому на підставі ч. 1 ст. 404 КК України апеляційним судом не перевіряються.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання в повному обсязі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігати вчиненню ним нових злочинів.

Так, ОСОБА_10 раніше не судимий, скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції дослідивши всі обставини справи, за своїм внутрішнім переконанням, призначив обвинуваченому покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу ОСОБА_10 , обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС ВС від 11.05.2021 по справі №336/4259/18 (провадження №51-6029км20), відповідно до якої при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер та залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень ст.ст. 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Судова дискреція у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів погоджується з визначеними судом першої інстанції обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Також суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_10 має на утриманні неповнолітнього сина 2020 року народження.

Слід зазначити, суд першої інстанції залишив поза увагою, що ОСОБА_10 будучи військовослужбовцем та захищаючи Батьківщину під час повномасштабного вторгнення отримав травму внаслідок якої став інвалідом 3 групи. На підставі цього, колегія суддів визнає цю обставину такою, що пом`якшує покарання.

Також, встановлено в судовому засідання апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_10 повністю відшкодував матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_13 , відповідно до оскаржуваного вироку, яка підтвердила вказаний факт.

На підставі ч. 1 ст. 66 КК України, колегія суддів вважає доцільним також визнати обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_10 - добровільне відшкодування матеріального збитку в повному обсязі.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначив розмір покарання в мінімальних межах санкції інкримінованої статті, тому доводи апелянтів не є слушними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що визначене судом покарання є справедливим та співмірним вчиненому злочину, підстав для застосування більш суворого покарання не вбачається, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а вирок без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2025 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали

Судді