КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 18 травня 2026 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційні скарги з доповненнями представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене, в ході обшуку транспортного засобу TOYOTA COROLLA VERSO д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_5 , майно, а саме на:

- мобільний телефон Iphone AM3 16 макс (16 Pro Max) IMEI НОМЕР_2 ; IMEI 2 НОМЕР_3 з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_4 ;

- блокнот в шкіряній обгортці коричневого кольору чорновими записами ОСОБА_9

- пластмасові бірки чорного кольору № 462230435, 462230436, 462230437, 462230438, 462230439, 462230440, 465294607, 461746821, 461746808, 461746809, 461746806, 461746805, 461746804; 466566121 - 466566160; 466566081 - 466566120; 466566069 - 466566080;

- договір поставки № 29/07-25 на 2 арк.;

- видаткова накладна № ІІ від 06.08.2025 на 3 арк.;

- договори поставки лісопродукції № 05/06/25; 25/06/26; 20/06/25; 02/06/25; 01/07/25; 01/08/25; 05/08/25; від 02.04.25 без номеру; без номеру від 03.04.25;

- накладні № 12; 5; 11; 06/06/25; 19/06/25; 08/08/25; 17/07/25; № 17/12-24;

- довідка про виготовлення товару ФОП ОСОБА_10 ;

- вимоги якості до специфікації № І на 2 арк.;

- аркуш паперу «Маш. № 1» та паперові бірки;

- товарно транспортні накладні Форми ЕО - 6 ПП «Саліс» № 240692, 240690, 2406891, 240688, 240687, 240686, 240685, 240684, 240683, 240682, 240677, 240676, 240674, 240673, 240671, 240670, 240669, 240668, 240672, 240667, 240662, 240664, 240661, 240659, 240660, 240658, 240656, 240654, 240653, 240692, 240691, 240690, 240686, 240685, 240684, 240683, 240675, 240682, 240673, 240671, 240670, 240669, 240666, 240662, 240665, 240661, 240660, 240659, 240658, 240647, 240648, 240651, 240657, 240655, 240652, 240638, 240617, 240623, 240625, 240621, 240679, 240679, 240680, 240680, 240627, 240681 (4; 2), 240639, 240610, 240612, 240614, 240636, 240630, 240652, 240635, 240630, 240630, 240630, 290133, 290132, 240642, 240643, 240641, 240640, 240674, 240649, 240675, 240672;

- специфікація приймання лісопродукції ПП «Саліс» : ПП - 570006 - ь00656; ПП - 570006 - 00687; ПП - 570006 - 00691; ПП - 570006 - 00688; ПП - 570006 - 00696; ПП - 570006 - 00658; ПП - 570006 - 00685; ПП - 570006 - 00686; ПП - 570006 - 00689; ПП - 570006 - 00698; ПП - 570006 - 00651;

- ТТН ДП «Слоботатське» серія ФДА №001310 (2;3);

- ТТН ДП «Вовчанське лісове господарство»: серія ХРА № 211567; № 211503;

- ТТН ДП «Куп`янське лісове господарство» : серія ХРА № 949733;

- відомості про втрати ДП «Ліси України» - Путенське лісове № 390966;

- аркуші паперу формату А4 з рукописними записами папером бірок на 5 арк.;

- портативний термопринтер, модель : ТМВR80;

- блок живлення для тюнера 1213 ZA № 948 та зарядний провід (шнур);

- печатка ФОП ОСОБА_11 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

- комп`ютер персональний планшетний Blackview.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подала апеляційні скарги, в яких просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене 30 вересня 2025 року в ході проведення обшуку майно.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначила, що копію ухвали нею отримано 27 лютого 2026 року, апеляційну скаргу направлено засобами через підсистему «Електронний суд» 02 березня 2026 року. Відтак, апелянт просила поновити строк на апеляційне оскарження.

Зазначає, що вилучене майно не відповідає критеріям речового доказу, передбачених ст. 98 КПК України, а постанова слідчого про визнання вилученого майна речовими доказами є формальною.

Звертає увагу, що прокурор вже подавав клопотання про накладення арешту на вилучене майно, однак слідчим суддею клопотання повернуто прокурору з встановленням строку 72 годин для усунення недоліків.

Разом із тим, вказаний строк прокурором пропущено та повторно подано клопотання через місяць.

Вказаному факту, на переконання апелянта, слідчим суддею не надано належної оцінки, а також не перевірено наявність об`єктивних та документально підтверджених підстав для поновлення пропущеного строку.

Вказує, що ОСОБА_5 не має процесуального статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, а є свідком, відтак відсутні належні та допустимі підстави для обмеження його права власності.

Крім того, фізичні-особи підприємці, майно яких також вилучено, не є фігурантами вказаного кримінального провадження та вони жодних чином не пов`язані з обставинами, що є предметом досудового розслідування.

Наголошує, що з моменту вилучення майна пройшло вже півроку, протягом цього часу ОСОБА_5 незаконно позбавлений можливості користуватись і розпоряджатись належним йому майном, а накладення арешту не відповідає засадам розумності та співмірності.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, яка просила задовольнити апеляційні скарги з доповненнями, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як убачається з матеріалів справи, розгляд клопотання відбувся без участі представника власника майна, копію ухвали нею отримано 27 лютого 2026 року, апеляційну скаргу направлено засобами через підсистему «Електронний суд» 02 березня 2026 року. Відтак, колегія суддів вважає за можливе поновити строк на апеляційне оскарження.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 31 жовтня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000969, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-1, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 361 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що директор ПП «Саліс» () ОСОБА_12 , будучи службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями з метою особистого збагачення, залучивши до своєї протиправної діяльності підпорядкованих працівників підприємства, а також посадових осіб державного підприємства «Лісогосподарський інформаційно-аналітичний центр» (далі - ДП «ЛІАЦ») та Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, налагодив схему протиправної діяльності, яка полягає в тому, що останній будучи керівником підприємства, яке має у постійному користуванні землі лісового фонду на яких здійснює лісогосподарську діяльність, достовірно знаючи, що протягом 2022-2024 років лісозаготівельна діяльність підприємства не проводилась, діючи всупереч вимогам наказу Міністерства захисту довкілля та природніх ресурсів України від 27.09.2021 № 621 «Про затвердження інструкції з ведення електронного обліку деревини» за грошову винагороду здійснював несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом внесення недостовірних даних до системи Електронного обліку деревини про реалізацію суб`єктам господарської діяльності ділової деревини, яка фактично не перебувала у володінні ПП «Саліс» ().

На виконання незаконних вказівок ОСОБА_12 , підпорядковані працівники ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , будучи обізнані про відсутність у володінні ПП «Саліс» () деревини вносили недостовірні дані до системи Електронного обліку деревини про нібито реалізацію деревини суб`єктам господарської діяльності.

З метою прикриття незаконної діяльності та створення видимості законності походження деревини ОСОБА_12 надавав суб`єктам господарської діяльності фіктивні товарно-транспортні накладні на деревину (далі - ТТН-ліс).

Так у період з 01.01.2022 по 31.10.2024 ПП «Саліс» () видано 3701 ТТН-ліс про нібито реалізацію лісоматеріалів загальним об`ємом 19397 м.куб. за фактичної відсутності такого об`єму деревини.

У свою чергу посадові особи ДП «ЛІАЦ», зловживаючи службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди, у порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1142 «Про затвердження Порядку проведення моніторингу внутрішнього споживання вітчизняних лісоматеріалів необроблених і контролю за неперевищенням обсягу внутрішнього споживання вітчизняних лісоматеріалів необроблених», реалізуючи свої повноваження, умисно не здійснюють заходи щодо виявлення та запобігання видачі ПП «Саліс» () фіктивних ТТН-ліс.

У подальшому суб`єкти господарської діяльності, в тому числі підконтрольні ОСОБА_12 , зокрема ФОП « ОСОБА_16 », ФОП « ОСОБА_17 », ФОП « ОСОБА_5 », використовуючи фіктивні ТТН-ліс шляхом подачі до обласних управлінь лісового та мисливського господарства для отримання сертифікатів про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів з метою незаконного експорту деревини.

Таким чином, невстановлена організована група у складі якої може входити ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_7 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_8 , ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_9 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_10 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_11 під час дії воєнного стану здійснюють несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи Електронного обліку деревини, створюють підроблені документи про походження деревини з метою контрабанди лісоматеріалів.

25 вересня 2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, проведено обшук транспортного засобу TOYOTA COROLLA VERSO д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_5 , в ході якого виявлено та вилучено речі.

Постановою старшого слідчого відділу Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_18 від 25 вересня 2025 року вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000969.

11 листопада 2025 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду міста Києва про накладення арешту на вказане майно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000969 про накладення арешту на вилучене майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для арешту вказаного в клопотанні прокурора майна.

Крім того, вказане майно у даному кримінальному провадженні старшого слідчого відділу Управління Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_18 від 25 вересня 2025 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відтак, всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вилучене майно відповідає ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначені речі, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи представника власника майна про пропущення прокурором 72 годинного строку, встановленого ухвалою слідчого судді та повторну подачу клопотання, через місяць не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки, як убачається з її змісту, слідчим суддею поновлено строк для звернення з клопотанням про арешт майна.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відтак, пропущення строку для звернення з клопотанням про арешт майна не є підставою для відмови у накладенні арешту.

Доводи апелянта про те, що майно вилучено всупереч ухвалі слідчого судді не заслуговують на увагу, оскільки колегія суддів вважає, що дозвіл хоча і не надався, однак майно має статус тимчасово вилученого майна, у зв`язку із чим до слідчого судді подано клопотання про його арешт та це майно має значення у кримінальному провадження і має статус речового доказу.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_5 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, не вказує на незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_5 незаконно позбавлений можливості користуватись і розпоряджатись належним йому майном не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи власника майна, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, що у цьому випадку і мало місце.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, всупереч доводам апеляційних скарг, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційні скарги з доповненнями представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням викладених в них доводами, задоволенню не підлягають.

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року, -залишити без змін, а апеляційні скарги з доповненнями представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/56240/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_22

Справа № 11сс/824/2999/2026 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК