Справа № 487/8550/24
Провадження № 1-кп/487/292/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000835 від 17.05.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судимий, за реєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання орендував квартиру за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 146 КК України

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

Встановив:

Заводським районним судом м. Миколаєва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 152 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, ризики, передбачені п.п 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися та не перестали існувати, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити нажену процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам, просила продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого на 60 днів.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора посилаючись на необґрунтованість вказаних прокурором ризиків, оскільки не надано доказів їх існування. Зазначив, що потерпіла та свідки не з`являються в судові засідання та місце знаходження їх невідомо, ніхто зі свідків, а також потерпіла не зверталися до правоохоронних органів з повідомленнями щодо здійснення на них тиску, а тому такий ризик є безпідставним. Прокурором не надано доказів, що ОСОБА_3 має зв`язки із кримінальним світом або раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про відсутність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень. Посилаючись на те, що обвинувачений має постійне проживання та стійкі соціальні зв`язки, захисник просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав доводи захисника.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходить з наступного.

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 146 КК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.05.2024 відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.07.2024 без визначення розміру застави. В ході досудового розслідування строк тримання під вартою ОСОБА_3 продовжувався.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2026 строк тримання обвинуваченого під вартою продовжено до 10.04.2026.

Згідно ст. 184 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з положень статті 199 КПК України, яка визначає порядок продовження строку тримання під вартою, суд, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в ході судового розгляду, крім обставин зазначених у ст. 194 КПК України, повинен встановити: чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; - чи наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали.

В судовому засіданні встановлено, що обґрунтованість підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, перевірялась під час вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою.

Прокурором в судовому засіданні доведено, що: - заявлені при обранні запобіжного заходу ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких віднесено до категорії особливо тяжких (ч.3 ст. 152 КК України) за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років, обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, на утриманні дітей не має, що в сукупності доводить наявність обставин які свідчать про існування ризику переховування від суду. Крім того, обізнаність обвинуваченого про місце проживання потерпілої та свідків свідчить про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а також оскільки ОСОБА_3 не має законного джерела доходів та зважаючи на обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, суд вважає обґрунтованим наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо відсутності доказів, які б підтверджували існування ризиків, оскільки поняття ризику є імовірністю настання небажаної події, а обставини, які свідчать про існування вказаних ризиків, прокурором доведено в судовому засіданні та наведені вище.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та стійкі соціальні зв`язки, як на підставу для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, судом оцінюються критично, оскільки ці обставини не є достатнім стримуючим фактором та не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

До того ж, суд звертає увагу, що стверджуючи про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, за яким може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, сторона захисту не надає жодного доказу на підтвердження цих обставин, зокрема відомості про реєстрацію обвинуваченого за певною адресою, документів, що підтверджують право власності обвинуваченого або іншої особи на нерухоме майно, згоду власника будинку на перебування ОСОБА_3 під домашнім арештом за цією адресою, тощо.

З огляду на викладене вище та урахуванням того, що до завершення строку дії попередньої ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судовий розгляд не може бути завершений, а також те, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінилися, а ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися та не перестали існувати, суд вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не можливе, та вважає обґрунтованим і виправданим подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 177, 183, 184, 199, 369-372, 392, 395 КПК України, суд

Ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на 60 діб - до 29.05.2026 включно, з утриманням в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор".

Копію ухвали направити до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1