КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 31.07.2025, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Азербайджанська Республіка, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування завданих злочином матеріальних збитків у розмірі 43 704,64 грн, моральної шкоди у розмірі 70 000 грн, витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_6 26.10.2021 приблизно о 10 год. 40 хв., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Сімферопольська, а саме між будинками № 17 та № 19, у ході виниклого словесного конфлікту на ґрунті робочих відносин, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наблизився до ОСОБА_8 та кулаком правої руки наніс потерпілому не менше трьох цілеспрямованих ударів в область голови, від яких потерпілий втратив рівновагу та впав на землю спиною.

Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, нахилився до ОСОБА_8 та кулаками обох рук наніс потерпілому численні хаотичні удари в область голови. Надалі ОСОБА_8 , намагаючись захиститись від ударів, перевернувся на живіт, одразу після чого ОСОБА_6 продовжив наносити удари кулаком правої руки в область правої частини обличчя потерпілого.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-лицеву травму у вигляді струсу головного мозку, перелому нижньої стінки правої орбіти зі зміщенням уламків, параорбітальної гематоми справа, субкон`юнктивального крововиливу правого ока.

Захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Також просить зменшити розмір моральної шкоди з 70 000 грн. до 5 000 грн. та зменшити витрати на правничу допомогу до 24 000 грн.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає, що суд необґрунтовано відхилив кваліфікацію дій обвинуваченого як необхідної оборони, оскільки саме потерпілий ініціював конфлікт та здійснив замах рукою у безпосередній близькості до ОСОБА_6 , чим створював реальну та безпосередню загрозу, а дії обвинуваченого відбулися безпосередньо після замаху потерпілого. Стверджує, що суд не надав належної оцінки істотним суперечностям у показаннях свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Вважає, що в суду були підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст.122 КК України на ст.128 КК України. Зауважує, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має позитивні характеристики, на його утриманні перебуває дружина та син, з урахуванням того, що вчинення злочину відбулось внаслідок провокаційних та протиправних дій потерпілого, а обвинувачений діяв в межах необхідної оборони, виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства. Вказує, що сума моральної шкоди у розмірі 70 000 грн. є значно завищеною та необґрунтованою та не відповідає принципам розумності та справедливості. Крім того, наголошує, що потерпілим не доведено належного надання правової допомоги адвокатами ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , АО «Ліглс», тому доведеними витратами на правничу допомогу потерпілого можна вважати лише витрати, понесені на оплату послуг з АО «Целум» на суму 24 000 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив надані докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у висунутому йому обвинуваченні визнав частково та показав, що у день події на роботі він зустрів своїх колег ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , поруч був також потерпілий ОСОБА_8 , який висловлював ОСОБА_12 претензії щодо нібито неналежного виконання ним робочих обов`язків. Обвинувачений заперечив це твердження, однак після короткої суперечки відійшов убік., але ОСОБА_8 у відповідь почав ображати його, ці образи з боку ОСОБА_8 він сприймав як реальну загрозу. Прагнучи заспокоїти потерпілого, ОСОБА_6 підійшов до нього на відстань близько двох метрів і зробив декілька спроб закликати його припинити образи. Проте ОСОБА_8 замахнувся правою рукою, намагаючись ударити його кулаком. Він ухилився від удару, і між ними зав`язалась бійка. Першим удар завдав ОСОБА_8 , вони обидва захопили один одного руками і впали на бордюр або асфальт. Під час падіння були можливі ушкодження як у нього, так і в потерпілого. Він визнав, що під час бійки наносив удари, проте пояснив свої дії самозахистом, оскільки потерпілий проявляв агресію, яка спочатку була вербальною, а потім проявилася фізично. Конфлікт завершився, коли ОСОБА_8 заспокоївся і припинив опір, а також завдяки втручанню інших працівників, які намагалися їх розборонити. Під час інциденту не бачив у потерпілого ознак тілесних ушкоджень, таких як кров чи побої, бо той лежав обличчям до землі. Однак після закінчення конфлікту він помітив кілька крапель крові. Підтвердив, що ОСОБА_12 і ОСОБА_11 були присутні під час конфлікту, а ОСОБА_10 підійшла лише наприкінці. Він звертався до потерпілого з пропозицією допомоги після бійки та пропонував йому компенсувати витрати, однак пізніше відмовився від цього, підозрюючи, що потерпілий має намір заробити на цій ситуації. Він також підтвердив, що працівники компанії збирали кошти для допомоги ОСОБА_8 після інциденту.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду доказах - показаннях потерпілого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ; письмовій заяві ОСОБА_8 від 29.10.2021 про вчинення кримінального правопорушення; рапорті уповноваженого оперативного чергового Дарницького УП у м. Києві від 29.10.2021; протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 30.10.2021; витягу з ЄРДР; протоколі слідчого експерименту від 22.02.2022; додатковій заяві потерпілого ОСОБА_8 від 06.12.2021; консультаційнному заключенні відділення щелепно-лицевої хірургії КНП «Київська міська клінічна лікарня № 1» від 27.10.2021; виписці з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_8 від 19.11.2021; фотознімках потерпілого, на яких зафіксовано тілесні ушкодження; виписці з медичного офтальмологічного центру «Зір 100%» від 22.11.2021; відомостях про листки непрацездатності; протоколі тимчасового вилучення майна від 15.12.2021; копії медичної карти стаціонарного хворого № 213337/543; висновку експерта № 042/1-734-2021 від 02.02.2022; висновку експерта № 042-171-2022 від 22.02.2022; висновку експерта № 042-667-2022 від 01.07.2022; документах, що характеризують особу обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 26.10.2021 приблизно о 10:30, він перебував на вулиці поблизу будинків № 17 та № 19 на вул. Сімферопольській, де до нього підійшов колега ОСОБА_12 і вони спілкувалися про роботу. У розмову втрутився ОСОБА_6 , між ним та обвинуваченим виникла словесна перепалка. ОСОБА_6 почав ображати його нецензурними висловлюваннями, що повторювались кілька разів. У відповідь він вказав обвинуваченому: «Закрий рота». Після цих слів ОСОБА_6 наніс йому перший удар. Він намагався захищатися, схопивши ОСОБА_6 за ліву руку, однак у відповідь отримував удари правою рукою, переважно в область обличчя, після чого впав на землю на спину, а ОСОБА_6 опинився над ним та продовжував наносити удари. Потерпілий зазначив, що міг утримувати лише ліву руку обвинуваченого і намагався ухилятися від ударів. У той самий час, правою рукою ОСОБА_6 продовжував бити його, у тому числі після падіння. За кілька хвилин після побиття він піднявся та помітив, що його сорочка була розірвана й залита кров`ю, а на асфальті залишилася велика кількість крові. Колега ОСОБА_10 викликала йому таксі і він самостійно поїхав до лікарні. Після побиття ОСОБА_6 пропонував відвезти його додому та допомогти з обробкою побоїв, проте він відмовився. Він не наносив удари у відповідь ОСОБА_6 , лише намагався стримувати його ліву руку. Замах він також заперечив, вказавши, що ударів не наносив. Ініціатором конфлікту вважає саме ОСОБА_6 , який першим почав вживати нецензурні висловлювання на його адресу.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що у його присутності, обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виникла розмова, що стосувалася виконання робочих обов`язків. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 зав`язалася словесна суперечка щодо неналежного виконання роботи. ОСОБА_6 наблизився до ОСОБА_8 , вони стояли обличчям один до одного на відстані близько двох метрів і, наблизившись майже впритул, ОСОБА_8 замахнувся рукою у бік ОСОБА_6 . Однак, яку саме руку підняв ОСОБА_8 та чи дійшло до фактичного удару, свідок чітко сказати не зміг, оскільки перебував за спиною обвинуваченого. Далі розпочалася бійка, яка тривала близько п`яти хвилин, під час якої обидва її учасники завдавали один одному удари. Під час бійки ОСОБА_8 намагався захищатися, однак впав на землю. ОСОБА_8 лежав на правому боці, ОСОБА_6 сів йому в районі поясу та вимагав вибачень за образливі висловлювання. При цьому ОСОБА_15 утримував потерпілого й наніс йому щонайменше один удар, який був спрямований у ділянку голови, хоча ймовірність наявності інших ударів свідок також не виключив, однак точно цього не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що був присутній із самого початку інциденту. Бачив, як між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 виникла словесна суперечка, що стосувалася робочих питань. Словесний конфлікт розпочав ОСОБА_8 , який кілька разів перебивав і ображав ОСОБА_6 , використовуючи нецензурні висловлювання. ОСОБА_6 у відповідь неодноразово просив його припинити лайку. Бійка розпочалася з того, що ОСОБА_8 зробив замах рукою, після чого ОСОБА_6 ухилився, нирнув під руку потерпілого і почав наносити удари. Перший удар ОСОБА_6 був спрямований у обличчя ОСОБА_8 . Чи встиг потерпілий завдати удару, свідок точно не пам`ятає, але допустив, що ОСОБА_8 також намагався чинити фізичний опір. Після декількох хвилин бійки ОСОБА_8 впав на землю, а ОСОБА_6 опинився над ним. Він намагався розборонити їх, знімав ОСОБА_6 з потерпілого. Він бачив удари ОСОБА_6 кулаками під час конфлікту та нанесення ударів потерпілим обвинуваченому. Після завершення бійки ОСОБА_8 мав хиткий стан, а обличчя його було вкрите слідами тілесних ушкоджень. ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_8 допомогу і пропонував поїхати до лікарні. Свідок також зазначив, що сам не помітив серйозних ушкоджень у ОСОБА_6 , однак бачив у нього синці на руках.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що вранці, прийшовши на роботу, побачила, що ОСОБА_6 наносить удари ОСОБА_8 , який лежав на землі. Перед тим як потерпілий опинився на землі, ОСОБА_6 схопив його за верхній одяг і перекинув на землю. Удари спрямовувалися переважно в обличчя потерпілого, кров з якого текла рясно. Вказала, що удари наносилися неодноразово і тривали понад хвилину. Нанесення ударів ОСОБА_8 припинилося лише після втручання інших співробітників, зокрема ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які до цього знаходилися поряд, однак тривалий час не намагалися зупинити конфлікт. Після інциденту запропонувала потерпілому викликати швидку допомогу, однак той відмовився і поїхав на таксі, яке йому викликали. При цьому вона звернула увагу на серйозні тілесні ушкодження потерпілого його обличчя було рясно закривавлене, набрякле око, кров текла сильно. На обличчі чи тілі ОСОБА_6 видимих ушкоджень не спостерігала. ОСОБА_6 постійно бив ОСОБА_8 , тоді як потерпілий жодних ударів у відповідь не завдавав і лише намагався захищатися. Поведінка ОСОБА_6 після завершення бійки була неадекватною, оскільки він використовував нецензурну лексику та поводився агресивно.

В письмовій заяві ОСОБА_8 від 29.10.2021 викладено обставини вчинення щодо нього кримінального правопорушення, зокрема вказано на те, що він був побитий співробітником ОСОБА_6 , внаслідок чого отримав тілесні ушкодження.

Відповідно до витягу з ЄРДР, внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою потерпілого ОСОБА_8 , а саме про спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 .

Під час слідчого експерименту 22.02.2022 потерпілий ОСОБА_8 відтворив обставини нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

На долучених фотознімках потерпілого зафіксовано тілесні ушкодження, отримані внаслідок інциденту, зокрема значні гематоми обох очей, набряки обличчя.

Згідно з випискою з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_8 від 19.11.2021, потерпілий перебував на лікуванні в період з 27.10.2021 до 19.11.2021. Йому було проведено клінічні обстеження та встановлено діагноз: закрита черепно-лицьова травма, струс головного мозку, перелом нижньої правої орбіти зі зміщенням уламків.

Відповідно до виписки з медичного офтальмологічного центру «Зір 100%» від 22.11.2021 у ОСОБА_8 наявна макулопатія сітківки на обох очах та інші проблеми із зором.

Відповідно до копії медичної карти стаціонарного хворого №213337/543 на ім`я потерпілого ОСОБА_8 , встановлено наявність відомостей, які містять дані про діагноз потерпілого, перебіг його лікування, результати обстежень та іншу медичну інформацію, що має значення для встановлення характеру та тяжкості отриманих тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта № 042-667-2022 від 01.07.2022, медична документація свідчить, що при первинному зверненні за медичною допомогою у потерпілого було виявлено закриту черепно-лицьову травму у вигляді струсу головного мозку, перелому нижньої стінки правої орбіти зі зміщенням уламків, параорбітальної гематоми справа та субкон`юнктивального крововиливу правого ока. Також були зафіксовані зміни у вигляді буро-рожевого рубця розміром 1,5 ? 0,1 см на нижньому повіку правого ока. Згідно з даними спіральної комп`ютерної томографії, були підтверджені ознаки порушення цілісності нижньої стінки правої орбіти та наявність кісткових уламків. Виявлені ушкодження призвели до тривалого розладу здоров`я понад 21 добу та належать до ушкоджень середнього ступеня тяжкості. При цьому експерт загострив увагу на тому, що судово-медичне визначення ступеня тяжкості базується не на тривалості лікування, а на тривалості розладу здоров`я. Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупого предмета (ударів кулаком), є середнього ступеня тяжкості та цілком могли бути отримані за обставин, встановлених під час слідчого експерименту.

Покладені судом в основу обвинувального вироку докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_6 у висунутому обвинуваченні.

Оцінивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме - в нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що тілесні ушкодження потерпілому він наніс з метою самооборони та захисту, оскільки при затриманні у ОСОБА_6 не виявлено жодних тілесних ушкоджень, а матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів вчинення ОСОБА_8 неправомірних дій щодо ОСОБА_6 .

Так, хоча обвинувачений ОСОБА_6 та свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 під час судового розгляду показали, що потерпілий на початку конфлікту здійснив замах рукою в сторону обвинуваченого, однак ніхто з них не заявляв про те, що цей замах був спрямований саме на нанесення удару, що свідчить про відсутність у поведінці потерпілого реальної загрози життю чи здоров`ю обвинуваченого.

Крім того, одразу після замаху потерпілого, ОСОБА_6 почав наносити ОСОБА_8 численні удари, повалив на землю і не зупиняючись, продовжив наносити удари, що підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_10 та медичною документацією ОСОБА_8 , яка підтверджує наявність у останнього множинних травм голови.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги про наявність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст.128 КК України, є необґрунтованими, оскільки характер, локалізація та механізм нанесення тілесних ушкоджень свідчить про те, що ОСОБА_6 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно-небезпечні наслідки та бажав їх настання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням характеру і тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, який заперечував свою вину, не відшкодував завдані збитки, відсутності обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано обрав йому покарання у виді обмеження волі, яке слід відбувати реально.

Разом з тим, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою з інвалідністю ІІІ групи, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч.1 ст.122 КК України для даного виду покарання.

Отже судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_6 покарання чи звільнення останнього від відбування покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції частково задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , стягнувши з ОСОБА_6 на його користь 43 704, 64 гривень на відшкодування матеріальних збитків; 70 000 гривень на відшкодування моральної шкоди; 50 000 гривень на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Спричинення у даному провадженні моральної шкоди потерпілому діями обвинуваченого не ставиться під сумнів, а вирішуючи питання щодо розміру її відшкодування, суд належним чином врахував характер та обсяг страждань, які зазнав потерпілий, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у житті потерпілого, характер немайнових втрат, можливість їх відновлення.

На думку колегії суддів визначений розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості, а тому підстав для зменшення розміру стягнень за цивільним позовом колегія суддів не вбачає.

Твердження захисника про не доведення ОСОБА_8 витрат на правничу допомогу, є безпідставними та спростовуються наданими потерпілим документами, зокрема договором про надання правничої допомоги, актів прийому-передачі виконаних послуг та квитанції про оплату послуг адвоката, тому колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру стягнення на відшкодування витрат на правничу допомогу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 31.07.2025 щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3