печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

03 березня 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши під час підготовчого судового засідання кримінальне провадження стосовно вчинення

ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001644 від 22.09.2025 року,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Печерського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт стосовно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001644 від 22.09.2025 року, на стадії підготовчого судового провадження.

Від захисника обвинуваченого надійшло клопотання про повернення обвинувального акту.

В обгрунтування клопотання захисник зазначає, що в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України обвинувальний акт не містить викладу обставин 3 окремих злочинів за ч. 4 ст. 191 КК України та конкретної кваліфікації дій в.о. директора Українського державного науково-дослідного та проектного інституту «УкрНДІпроектреставрація» ОСОБА_5 , що унеможливлює сприйняття обвинуваченим обсягу та змісту висунутого обвинувачення.

Крім цього, захисник вказує, що формулювання обвинувачення не містить належного посилання ні на обставини зловживання службовим становищем, ні на мотив та мету вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим - в.о. директора Українського державного науково-дослідного та проектного інституту «УкрНДІпроектреставрація» ОСОБА_5 , які є обов`язковими елементами предмету доказування та об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення.

А також вказано, що реєстр матеріалів досудового розслідування, долучений до обвтнувального акту не містить підтвердження виконання вимог ч. 2 ст. 242 КПК України щодо обов`язкового проведення будівельно-технічної експертизи з метою визначення розміру заподіяної злочинами шкоди, тобто обвинувальний акт не відповідає п. 7 ч.2 ст. 291 КПК України.

Крім цього, захисник наголошує про те, що у обвинувальному акті в порушення п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України не вірно вказано потерпілого, а саме, що в обвинувальному акті вказується, що потерпілим є Національний історико-архітектурний музей «Київська фортеця», однак з обвинувального акту вбачається, що оплата підрядних проектнокошторисних робіт за Договорами №390-АВ від 26.04.2019 р., №392-АВ від 03.05.2019 р., №504-АВ від 22.11.2023 р. здійснювалась за рахунок асигнувань бюджетних коштів міського бюджету м. Києва, а не власних коштів НІАМ «Київська фортеця»,а також пред`явлено цивільний позов в інтересах Київської міської ради, а визначеного прокурором потерпілого.

Захисник обвинуваченого вказане клопотання підтримав, просив задовольнити з викладених у ньому підстав.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника, вказав, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, а підстави для повернення обвинувального акту відсутні.

Суд, заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, приходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

У відповідності до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України суд за результатами проведення підготовчого судового засідання має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, підставою для повернення обвинувального акта прокурору є його невідповідність вимогам закону, зокрема, вимогам, які викладені у ст. 291 КПК України, а саме, наявність таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. У свою чергу, він повинен відповідати вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, яка передбачає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим та прокурором.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України, особа стає обвинуваченим тоді, коли обвинувальний акт щодо якої переданий до суду саме у порядку, передбаченому статтею 291 КПК України.

Натомість відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України вказаний перелік відомостей повинен бути перевірений судом у підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

У п.5 ч.2 ст.291 КПК України зазначено, що обвинувальний акт має містити такі відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як передбачено ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває особі доступ до правосуддя.

Пункти а), в) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ЄКПЛ) встановлює: кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути негайно та детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Практика Європейського суду з прав людини наголошує на конкретності висунутих обвинувачень.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні Європейського суду з прав людини, «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р. зазначено, що «положення п.«а» ч. 3 ст. 6 ЄКПЛ необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду».

Також, у пункті 3 (а) ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно й детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення

Європейський суд з прав людини у п. 59 справи «Матточчіа проти Італії» (рішення від 25 липня 2000 року, заява №23969/94) зазначає, що пункт 3 (а) ст.6 Конвенції вказує на необхідність приділяти особливої уваги до повідомлення особи про обвинувачення; деталі злочину відіграють вирішальну роль у кримінальному процесі, тому що саме з моменту вручення обвинувального акту підозрюваний офіційно повідомляється про фактичні та юридичні підстави для його обвинувачення (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Камасінські проти Австрії» від 19 грудня 1989 року, серія А, №168, п.79). Обвинувачений має бути повідомлений негайно і детально про причину обвинувачення, тобто реальні факти проти нього, які становлять основу обвинувачення, та про характер обвинувачення, а саме правову кваліфікацію цих фактів. У кримінальних справах вимога надання повної та докладної інформації стосовно обвинувачення проти підсудного є суттєвою передумовою для забезпечення справедливого провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року, заява №25444/94, п. 51-52).

З огляду на те, що обсяг детальної інформації, про яку йдеться у цьому положенні, змінюється залежно від конкретних обставин кожної справи, у будь-якому разі обвинуваченому має надаватися достатня інформація, необхідна для того, щоб повністю зрозуміти зміст висунутого проти нього обвинувачення з метою підготовки належного захисту. У зв`язку з цим достатність інформації має оцінюватися згідно з пунктом 3 (b) ст.6 Конвенції, який надає кожному право на необхідний час та заходи щодо підготовки захисту, а також у контексті більш загального права на справедливе судове провадження, яке містить у собі пункт 1 ст.6 Конвенції (п.60 рішення у справі «Матточчіа проти Італії»).

Тобто формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Крім того, правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак, а відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення щодо особи позбавляє її права на ефективний захист.

Так, судом беруться до уваги доводи захисника, зокрема, що обвинувальний акт в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України не містить зазначення мотиву та мети вчинення 3 інкримінованих ОСОБА_5 діянь.

Дії винної особи, яка вчиняє шляхом зловживання службовим становищем розкрадання чужого майна характеризуються корисливим мотивом і метою обернення чужого майна на користь третіх осіб, вчиняється тільки з прямим умислом, коли винна особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачає їх суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання, що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема у постанові Судової палати у кримінальних справахвід 23.01.2014 році у справі № 5-48к-13. Таким чином, обов`язковим елементом складу кримінального правопорушення у даному випадку є мотив його вчинення.

Однак, суд погоджується, що формулювання обвинувачення не містить належного посилання ні на обставини зловживання службовим становищем, ні на мотив та мету вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим - в.о. директора Українського державного науково-дослідного та проектного інституту «УкрНДІпроектреставрація» ОСОБА_5 , які є обов`язковими елементами предмету доказування та об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення.

Крім цього, суд також зважає на доводи захисника щодо порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України, а саме, що обвинувальний акт не містить викладу обставин 3 окремих діянь за ч. 4 ст. 191 КК України та конкретної кваліфікації дій в.о. директора Українського державного науково-дослідного та проектного інституту «УкрНДІпроектреставрація» ОСОБА_5 , що унеможливлює сприйняття обвинуваченим обсягу та змісту висунутого обвинувачення.

Так згідно обвинувального акту ОСОБА_5 як виконуючий обов`язки директора Українського державного науково-дослідного та проектного інституту «УкрНДІпроектреставрація» обвинувачується у заволодінні чужим майном (бюджетними коштами міського бюджету м. Києва) шляхом зловживання своїм службовим становищем, у великих розмірах, в умовах воєнного стану: за Договором №390-АВ від 26.04.2019 р. протягом 25.06.2019 - 09.10.2019 на суму 259 611,08 грн.; за Договором №392-АВ від 03.05.2019 р. - часу вчинення не вказано - на суму 459 003,60 грн.; за Договором №504-АВ від від 22.11.2023 р. - у грудні 2023 р. на суму 525 040,56 грн.

Відповідно до правової позиції, викладеної в ухвалі Верховного Суду від 23 серпня 2018 у кримінальній справі № 0912/1638/12, заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем має місце тоді, коли службова особа незаконно обертає чуже майно на свою користь чи користь третіх осіб, використовуючи при цьому своє службове становище. У зазначений спосіб винний може заволодівати майном, щодо якого в силу своєї посади він наділений правомочністю управління чи розпорядження майном через інших осіб. Тобто він має певні владні повноваження щодо впливу на осіб, яким це майно ввірено чи перебуває у їх віданні. Зловживання службовим становищем при вчиненні злочину, передбаченого у статті 191 КК, виступає способом розкрадання чужого майна, при якому винний незаконно вилучає та безоплатно обертає майно на свою користь чи користь третіх осіб,

Як вбачається з обвинувального акту, виконуючий обов`язки директора Українського державного науково-дослідного та проектного інституту «УкрНДІпроектреставрація» ОСОБА_5 не був службовою особою замовника проектно-кошторисних робіт на реставрацію об`єктів нерухомого майна (пам`яток архітектури) та розпорядника коштів - Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця», тобто кошти не були ввірені ОСОБА_5 та не перебували в його службовому віданні, розпорядженні, він не був наділений будь-яким службовими повноваженнями щодо матеріально-відповідальних осіб НІАМ «Київська фортеця», які приймали від замовника роботи чи їх оплачували.

З обвинувального акту вбачається, що виконані підрядником - УДНДПІ «УкрНДІпроектреставрація» роботи за Договорами №390-АВ від 26.04.2019 р., №392-АВ від 03.05.2019 р., №504-АВ від 22.11.2023 р. пройшли державну експертизу в Державному підприємстві «Cпеціалізована державна експертна організація - центральна служба української державної будівельної експертизи» та були прийняті без зауважень та оплачені замовником - Національним історико-архітектурного музею «Київська фортеця» за Актами приймання-передачі відповідно до вказаних договорів.

Отже, прийняття замовником - Національним історико-архітектурним музеєм «Київська фортеця» без зауважень виконаних підрядником - УДНДПІ «УкрНДІпроектреставрація» проектно-кошторисних робіт та їх оплата замовником свідчить про погодження замовником обсягу, вартості та якості таких робіт.

Таким чином, суд погоджується з доводами захисника, що в обвинувальному акті не зазначено якими службовими повноваженнями в.о. директора Українського державного науково-дослідного та проектного інституту «УкрНДІпроектреставрація» ОСОБА_5 зловживав щодо посадових осіб замовника - НІАМ «Київська фортеця» з метою заволодіння коштами місцевого бюджету м. Києва, розпорядження якими здійснювалось посадовими особами замовника - НІАМ «Київська фортеця». Також в обвинувальному акті взагалі не відображено обставини подальшого заволодіння (привласнення) ОСОБА_5 отриманих на банківський рахунок Українського державного науководослідного та проектного інституту «УкрНДІпроектреставрація» коштами:

-за Договором №390-АВ від 26.04.2019 р. - розкрадання 259 611,08 грн.;

-за Договором №392-АВ від 03.05.2019 р. - розкрадання 459 003,60 грн.;

-за Договором №504-АВ від 22.11.2023 р. - розкрадання 525 040,56 грн.

Вказане може свідчити про неконкретність обвинувачення, що позбавляє обвинуваченого права на ефективний захист.

Крім цього, суд вважає обгрунтованими доводи захисника щодо невиконанняорганом досудового розслідування вимог ч. 2 ст. 242 КПК України щодо обов`язкового проведення будівельно-технічної експертизи з метою визначення розміру заподіяної злочинами шкоди, у зв`язку з чим обвинувальний акт не відповідає п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме відсутня встановлена шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Так інкриміновані ОСОБА_5 діяння є за своїм складом матеріальними, тобто завершеними з моменту заволодіння чужим майном у великих розмірах.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

З обвинувального акта та долученого цивільного позову вбачається, що визнаний прокурором потерпілий НІАМ «Київська фортеця» розміру шкоди не визначав, цивільного позову не заявляв.

Разом з тим, на виконання вимог п. 7 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Так відповідно реєстру матеріалів досудового розслідування серед проведених під час досудового розслідування процесуальних дій та прийнятих рішень відсутнє призначення та проведення судової будівельно-технічної експертизи визначення розміру заподіяної шкоди, вартості фактично виконаних проектних робіт, їх доцільності та обґрунтованості виконання.

Згідно з п. 5.1 розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (завт. наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5) питання визначення вартості розробленої проектно-технічної та кошторисної документації, відповідності її вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва належить до компетенції судової будівельно-технічної експертизи.

Згідно з п. 5.1.2 розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень питання відповідності розробленої проектно-технічної та кошторисної документації вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва можуть бути вирішені за наявності у експерта (експертів) відповідних фахових знань, в тому числі з вузько направлених питань, з проектування, будівництва та експлуатації об`єктів будівництва з урахуванням об`ємності матеріалів і складності об`єкта та інших його особливостей.

Крім цього, захисник вкаузє, що у клопотаннях судових експертів - економістів Київського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» ОСОБА_6 від 03.03.2025 р. № 663, ОСОБА_7 від 31.03.2025 р. № 661 вказувалось слідчому ОСОБА_8 про те, що до компетенції судово-економічної експертизи не належить вирішення питання визначення розміру шкоди від виконання проектно-кошторисних робіт з реставрації пам`яток архітектури за Договорами №390-АВ від 26.04.2019 р., №392-АВ від 03.05.2019 р., №504-АВ від 22.11.2023 р., для цього потрібно призначити та провести комплексну будівельно-технічну та економічну експертизи.

Разом з тим, реєстр матеріалів досудового розслідування підтверджує, що комплексна судова будівельно-технічна експертиза під час досудового розслідування не призначалась, не проводилась взагалі, а тому розмір заподіяної шкоди не визначений в порядку ст. 242 КПК України.

Натомість проведеною залученим захистом експертом судовою будівельно-технічною експертизою розмір шкоди про яку вказує сторона обвинувачення не підтверджено.

Вказані доводи захисника прокурором не спростовані.

Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 337 КПК України, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею, розгляд справи без конкретного формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.

Відтак, враховуючи вказані обставини, суд вважає наявними підстави для повернення обвинувального акта у вказаному провадженні, оскільки він не відповідає наведеним вимогам Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, п. 5, 7 ч.2 ст. 291 КПК України, що свідчить про наявність у обвинувальному акті таких недоліків, які перешкоджають суду призначити вказаний обвинувальний акт до судового розгляду.

Враховуючи викладене, обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, необхідно повернути прокурору для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 291, 314, 369, 371, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта - задовольнити.

Обвинувальний акт стосовно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001644 від 22.09.2025 року, повернути прокурору Печерської окружної прокуратури міста Києва для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1