Справа № 307/3734/25
Провадження №1-кп/307/282/25
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
У Х В А Л А

09 березня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тячів кримінальне провадження № 0000523 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із загальною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

в провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Згідно обвинувального акту,15 серпня 2025 року, близько 13 год. 30 хв., ОСОБА_6 перебував в приміщенні житлового будинку за місцем проживання в ОСОБА_4 , в АДРЕСА_1 , де спільно з останнім розпив спритні напої. В цей час, між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , на ґрунті особистих раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого у останнього раптово виник умисел спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , тобто на умисне вбивство останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, правою рукою з кухонного стола кімнати будинку взяв кухонний ніж, який визначив для себе, як знаряддя вчинення вбивства та утримуючи його у правій руці, знаходячись в безпосередній близькості обличчям до потерпілого, діючи умисно, прагнучи спричинити смерть потерпілого шляхом ушкодження життєво важливих органів, наніс лезом вказаного ножа один прямий удар в область передньої поверхні грудної клітини, посередині, та один удар в область передньої частини шиї ОСОБА_6 , внаслідок яких потерпілий відчув різкий біль та маючи намір уникнути подальших неправомірних дій ОСОБА_4 спрямованих на спричинення смерті, вибіг з приміщення будинку та почав втікати від останнього. В подальшому, будучи обезсиленим, був виявлений сусідкою ОСОБА_4 , а саме ОСОБА_7 , яка здійснила телефонний дзвінок на спецлінію та викликала бригаду ЕМД, яка по приїзду надала першопочаткову медичну допомогу потерпілому ОСОБА_6 , та після чого останнього було госпіталізовано до КНП "Тячівська РЛ".

Згідно висновку судово-медичної експертизи, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини в ділянці лівого підребер`я, з колото-різаною раною печінки та розвитком гемоперитонеуму, яке відноситься до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як являється небезпечним для життя потерпілого в момент його спричинення та різану рану шиї, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Отже, ОСОБА_4 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця однак таке не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як у зв`язку із своєчасним наданням медичної допомоги ОСОБА_6 смерті останнього вдалось запобігти.

Ці дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України закінченому замаху на вбивство, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Прокурор в судовому засіданні подав клопотання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави,посилаючись на те, що не відпали ризики, зазначені в п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечили, та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали обвинувального акта, з долученими до нього додатками, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2025 року обрано виключний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави,строком до 13 жовтня 2025 року, включно.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2025 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком по 05 грудня 2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2025 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком по 25 січня 2026 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2026 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком по 22 березня 2026 року, без визначення розміру застави.

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст. 5 п. "С" Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язані оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання в виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Також, на думку суду, і надалі існують ризики, передбачених пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, знаходячись на волі може незаконно впливати на свідків, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Беручи до уваги вищенаведене, та те, що прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу,суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 177, 331, 369 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , обвинувачуваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, строк тримання під вартою, який визначений ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2025 року, на 60 днів, тобто по 07 травня 2026 року, включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1