Справа № 487/1015/26
Провадження № 1-кс/487/1058/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР у місті Мелітополі ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000009 від 18.01.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

Слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР у місті Мелітополі ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням погодженим із прокурором прокуратури Автономної Руспубліки Крим та міста Севастополя ОСОБА_4 , у якому просив накласти арешт (із забороною відчужувати та розпоряджатись) на об`єкт нерухомості квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв.м, реєстраційний номер майна 18884596, що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 ), у розмірі частки, а також у розмірі частки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

Клопотання мотивовано тим, що частиною 1 статті 111 КК України, що інкримінується ОСОБА_6 , передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , належить на праві власності об`єкт нерухомості квартира за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв.м, реєстраційний номер майна 18884596, що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 ) та ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 у розмірі частка кожному. Таким чином, з огляду на викладене, ця квартира підлягає обов`язковому арешту тимчасовому, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавленні підозрюваного ОСОБА_6 за ухвалою слідчого судді права на відчуження і розпорядження цим майном, з метою запобігання можливості його приховування і відчуження.

Прокурор та слідчий до судового засідання не з`явилися.

В судовому засіданні власник майна був відсутній. Його неприбуття, згідно положень частини 1 статті 172 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання, матеріали, якими прокурор мотивував його доводи, слідчий суддя дійшов наступного.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000009 від 18.01.2022, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що перший заступник командира начальник штабу військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 05.09.1992 склав військову присягу на вірність народові України та був призначений на цю посаду наказом від 23.11.2006 № 83, усвідомлюючи покладені на нього законом обов`язки, діючи умисно, всупереч вимогам статей 17, 65, 68 Конституції України, статей 1, 2 Закону України «Про внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України», статей 1, 12 Закону України «Про оборону України», статей 1, 2 Закону України «Про Збройні Сили України», а також положенням військових статутів, не пізніше 01.09.2017, більш точну дату встановити не виявилось за можливим, не виконав обов`язку щодо захисту суверенітету та територіальної цілісності України, натомість перейшов на бік збройних сил Російської Федерації держави-агресора, чим умисно вчинив дії на шкоду обороноздатності, державній безпеці та суверенітету України.

Так, згідно зі статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_6 05.09.1992 склав Військову присягу, якою взяв на себе обов`язок бути вірним і відданим народу України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю, захищати українську державу, непохитно стояти на сторожі її свободи і незалежності, присягнув ніколи не зрадити народу України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.03.2014 №248 «Про передислокацію військових частин (підрозділів, установ) внутрішніх військ МВС України з тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», окрім іншого, військову частину НОМЕР_2 зобов`язано невідкладно передислокуватись з тимчасово окупованої території АР Крим та міста Севастополя до м. Херсона.

Однак, діючи всупереч присяги, реалізуючи свій злочинний умисел на державну зраду, спрямовану на перехід на бік ворога в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України, полковник ОСОБА_6 не виконав наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.03.2014 №248, залишившись на території тимчасово окупованої ворогом Автономної Республіки Крим, 05.04.2014 отримав паспорт громадянина РФ, а з 01.09.2017 вступив на службу до збройних формувань РФ, обійнявши посаду командира військової частини НОМЕР_3 військової частини Федеральної служби військ національної гвардії РФ, чим почав здійснювати діяльність в інтересах держави-агресора та на шкоду обороноздатності України.

Після вступу на службу до збройних формувань Російської Федерації полковник ОСОБА_6 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно перейшов під військове командування держави-агресора, виконував покладені на нього службові функції у складі військової частини (підрозділу) Федеральної служби військ національної гвардії РФ, чим сприяв утвердженню та функціонуванню окупаційної військової інфраструктури на території Автономної Республіки Крим.

Своїми діями командир військової частини НОМЕР_3 РФ полковник ОСОБА_6 у період з 01.09.2017 по 14.01.2021, тобто до моменту звільнення з посади, забезпечував реалізацію інтересів та завдань держави-агресора, у тому числі спрямованих на подальше закріплення військової присутності Російської Федерації на тимчасово окупованій території України, що створювало загрозу національній безпеці, обороноздатності та суверенітету України, а також забезпечував реалізацію військовими частинами Федеральної служби військ національної гвардії РФ свого, визначеного Федеральним законом РФ від 03.07.2016 № 226-ФЗ «Про війська національної гвардії Російської Федерації», призначення (функції і завдання): участі в охороні громадського порядку та забезпеченні громадської безпеки; охорони важливих державних об`єктів, спеціальних вантажів і споруд на комунікаціях; участі в боротьбі з тероризмом та екстремізмом; участі в забезпеченні режимів надзвичайного та воєнного стану, а також правового режиму контртерористичної операції; участі в територіальній обороні Російської Федерації; надання сприяння прикордонним органам федеральної служби безпеки в охороні державного кордону Російської Федерації; охорони особливо важливих і режимних об`єктів, інших об`єктів, що підлягають обов`язковій охороні військами національної гвардії, а також майна фізичних та юридичних осіб на договірних засадах, а у подальшому також забезпечення за рішенням Президента Російської Федерації безпеки вищих посадових осіб суб`єктів РФ та інших визначених ним осіб, що в умовах тимчасової окупації фактично означало придушення мирного населення, переслідування проукраїнських громадян, посилення режиму окупації та забезпечення незаконної діяльності окупаційних адміністрацій. Тобто своїми діями полковник ОСОБА_6 виконав всі необхідні дії, направленні на доведення свого злочинного умислу до кінця.

Указані дії полковника ОСОБА_6 свідчать про наявність у нього прямого умислу, спрямованого на перехід на бік ворога та надання допомоги іноземній державі у веденні підривної діяльності проти України. Такий умисел підтверджується як фактом добровільного вступу на службу до збройних формувань держави-агресора, так і подальшим виконанням ним функціональних обов`язків у їх складі, що є діями на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності України.

Перебуваючи на вищевказаній посаді громадянин України ОСОБА_6 у період з 01.09.2017 по 14.01.2021 виконував функції незаконно створеного окупаційною владою Російської Федерації державного органу, діяльність якого спрямована на забезпечення встановленого державою окупантом правопорядку та забезпечення реалізації окупаційної політики, що завдає шкоди інтересам державної безпеки України та унеможливлює забезпечення її територіальної цілісності та недоторканності.

Отже, допомога ОСОБА_6 іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні правоохоронних та військових органів Російської Федерації та придушення спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя призвела до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, тобто умисному діянні, вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у вчиненні злочину, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною першою статті 111 КК України.

05.12.2025 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. Повідомлення про підозру вручене належним чином, у відповідності до норм чинного Кримінального процесуального кодексу, зокрема шляхом публікації у номері газети Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр».

Частиною 1 статті 111 КК України, що інкримінується ОСОБА_6 , передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому законом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , належить на праві власності об`єкт нерухомості квартира за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв.м, реєстраційний номер майна 18884596, що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 ) та ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 у розмірі частка кожному.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ч. 1 ст. 59 КК України).

Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у виді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Тобто, у випадку визнання винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, суд може призначити йому покарання у вигляді позбавленням волі на строк на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо способу арешту майна, який підлягає застосуванню, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційність втручання в права та інтереси власника майна.

Слідчий суддя вважає доведеним існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на майно підозрюваного, зазначене слідчим у клопотанні, може призвести до його можливого відчуження на користь третіх осіб або настання інших наслідків, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження.

Разом з цим, слідчий суддя звертає увагу, що ОСОБА_6 не позбавлений права оскаржити судове рішення про арешт майна або звернутися із відповідним клопотанням в порядку ст. 174 КПК України.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо забезпечення конфіскації майна як виду покарання, таке втручання у право на власність є пропорційним, тому клопотання слід задовольнити.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 170-172 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв.м, реєстраційний номер майна 18884596, що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 ), у розмірі частки, а також у розмірі частки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною відчужувати та розпоряджатись вказаним майном.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення відповідно до пункту 9 частини 1 статті 309 Кримінального процесуального кодексу України.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, інший власник майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1