КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1771/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , в порядку ст. 303 ч. 1 п. 10 КПК України, про скасування повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0002510 від 03.09.2025.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.09.2025 року, в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0002510 від 03.09.2025 року.

Зобов`язати відповідальних осіб у кримінальному провадженні № 0002510 від 03.09.2025 року вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату і час повідомлення про підозру ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, та щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час набуття ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу підозрюваного.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена слідчим суддею формально, без дотримання вимог діючого законодавства та практики ЄСПЛ. Слідчим суддею не надано оцінки доводам сторони захисту щодо законності повідомлення ОСОБА_7 про підозру та порядку вручення письмового повідомлення про підозру.

Згідно з доводами апеляційної скарги, ОСОБА_7 не був затриманий на місці вчинення кримінального правопорушення або безпосередньо після його вчинення. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду від 05.09.2025 року затримання визнано незаконним. За таких обставин, на думку апелянта, була відсутня підстава, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 276 КПК України.

Апелянт також зазначає, що на момент вручення письмового повідомлення про підозру 04.09.2025 року о 22:50 годині щодо ОСОБА_7 не було застосовано жодного запобіжного заходу. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту застосовано лише 09.09.2025 року. За таких обставин, за доводами апеляційної скарги, була відсутня підстава, передбачена п. 2 ч. 1 ст. 276 КПК України.

Крім того, апелянт посилається на відсутність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, що виключає наявність підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України.

Згідно з доводами апеляційної скарги, письмове повідомлення про підозру було вручене ОСОБА_7 04.09.2025 року о 22:50 годині без участі захисника.

Відповідно до доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 04.09.2025 року, підозрюваному був призначений захисник. Відсутність підпису захисника у письмовому повідомленні про підозру, за доводами апелянта, свідчить про порушення права на захист та недотримання вимог КПК України.

Апелянт зазначає, що у письмовому повідомленні про підозру містяться твердження, які фактично констатують винуватість особи та свідчать про вихід слідчого за межі наданих йому повноважень.

Також слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не дається оцінка доводам сторони захисту в частині відсутності достатніх доказів для повідомлення про підозру.

Заслухавши суддю доповідача щодо змісту оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги, доводи захисника та підозрюваного, якіпідтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, з наведених в ній підстав,думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З наявних матеріалів судового провадження убачається, що в провадженні СВ Деснянського управління ГУНП у м. Києві перебували матеріали кримінального провадження №0002510 від 03.09.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

12.11.2025 захисник ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ст. 303 ч. 1 п. 10 КПК України про скасування повідомлення про підозру в рамках кримінального провадження №0002510 від 03.09.2025.

Дана скарга мотивована тим, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0002510 від 03.09.2025 є незаконним та необґрунтованим, як таке, що не відповідає вимогам ст.ст. 276, 277 КПК України.

Так, повідомлення про підозру від 04.09.2025 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 ч. 3 КК України, було здійснено з порушеннями вимог КПК України.

Зокрема, захисник зазначив, що ОСОБА_7 не було затримано на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення, що було доведено захистом під час розгляду скарги в порядку ст. 206 КПК України. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду від 05.09.2025 затримання визнано незаконним. Таким чином відсутня підстава повідомлення про підозру, передбачена ст. 276 ч. п. 1 КПК України.

На момент вручення письмового повідомлення про підозру, а саме 04.09.2025 о 22:50 год до ОСОБА_7 не було застосовано жодного запобіжного заходу. Запобіжний захід у виді домашнього арешту до ОСОБА_7 було застосовано лише 09.09.2025. Таким чином, відсутня підстава для повідомлення про підозру передбачена ст. 276 ч. 1 п. 2 КПК України.

Також відсутня підстава для повідомлення про підозру, передбачена ст. 276 ч. 1 п. 3 КПК України, а саме наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Докази, які були в наявності у слідчого, навпаки вказували на відсутність події кримінального правопорушення. Наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри слідчим не зібрано навіть після двох місяців досудового розслідування.

В письмовому повідомленні про підозру зазначено, що ОСОБА_7 воно було вручено 04.09.2025 о 22:50 год. Відповідно до Доручення про надання БВПД, виданого 04.09.2025 о 00:55 год, ОСОБА_7 на час повідомлення про підозру був призначений захисник. Відсутність підпису захисника вказує на те, що вручення письмового повідомлення про підозру було здійснено без участі захисника. Вказана обставина підтверджує, що ОСОБА_7 , перебуваючи у статусі затриманого за особливо тяжкий злочин, не був забезпечений захисником під час повідомлення про підозру в умовах ІТТ.

Крім того, що слідчий в повідомленні про підозру порушив презумпцію невинуватості, тим, що встановлює винуватість особи в даному повідомленні, а не повідомляє про підозру в якій зазначаються відомості про те в чому саме особа підозрюється у відповідності до глави 22 КПК України.

Цим самим, слідчий вийшов за межі наданих йому повноважень взявши на себе повноваження суду, до повноважень якого належить встановлення винуватості або невинуватості осіб.

24.12.2025 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні вказаної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , яка подана в порядку ст. 303 ч. 1 п. 10 КПК України, про скасування повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0002510 від 03.09.2025.

Дане рішення слідчого судді, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають змісті спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час перегляду оскаржуваної ухвали апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею при розгляді скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на повідомлення про підозру від 04.09.2025, у кримінальному провадженні №0002510 від 03.09.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, в повній мірі дотримані вищевказані вимоги кримінального процесуального Закону.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки, як допустимих.

При цьому повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 04.09.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України у кримінальному провадженні №0002510 від 03.09.2025, за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст. 277 КПК України і містить усі необхідні відомості.

В ході розгляду апеляційної скарги встановлено, що доводи апеляційної скарги фактично зведені до питань доведення винуватості, оцінки належності та допустимості зібраних у справі доказів.

Однак, з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Так, згідно оскаржуваного повідомлення про підозру, ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Як убачається зі змісту повідомлення про підозру ОСОБА_7 , від 04.09.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, за формою та змістом вказане повідомлення відповідає вимогам ст. 277 КПК України, та містить усі передбачені вказаною статтею відомості, у тому числі зміст підозри, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру. Під час складання та вручення повідомлення про підозру було дотримано вимоги ст.ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, які давали можливість дійти висновку про ймовірну причетність ОСОБА_7 , до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України та вручено в день його складання.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

З урахуванням доводів наведених стороною захисту, під час розгляду скарги слідчим суддею не встановлено істотного порушення вимог кримінально-процесуального законодавства при здійсненні повідомлення про підозру ОСОБА_7 , від 04.09.2025 у кримінальному провадженні №0002510 від 03.09.2025.

Щодо доводів скарги про відсутність в діях ОСОБА_7 , складу кримінального правопорушення, то вони не є предметом перевірки слідчим суддею на даній стадії, оскільки це питання судового розгляду кримінального провадження по суті. Оскільки, з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відтак, під час апеляційного розгляду колегією суддів не здобуто доказів порушення стороною обвинувачення вимог ст. ст. 276-278 КПК України, які б стали підставою для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

Доводи апелянта стосовно незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали не можуть бути визнані переконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питань, які стосуються повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, про обґрунтованість такої підозри.

Під час вирішення питання щодо скасування повідомлення про підозру оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Твердження захисника про те, що при здійсненні повідомлення ОСОБА_7 про підозру було порушено його право на захист через відсутність при здійсненні цієї процесуальної дії захисника, є необґрунтованими. Відповідно до глави 22 КПК України вона не містить будь-яких застережень про необхідність залучення захисника при здійсненні повідомлення особі про підозру.

Крім того, слідчим суддею встановлено, в рамках кримінального провадження №0002510 від 03.09.2025, що ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 09.09.2025, було розглянуто клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 . При цьому, слідчим суддею при розгляді вказаного клопотання, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , встановлено, що відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованим.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів - не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника, - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4