Справа № 307/351/26
Провадження №1-кс/307/119/26
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

06 березня 2026 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту тимчасово вилученого майна,

в с т а н о в и л а:

Представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 03 березня 2026 року звернувся до слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області із клопотанням про скасування арешту тимчасово вилученого майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2026 року у кримінальному провадження № 0000081, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2025 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_5 посилався на те, що 30.01.2026 на території Тячівського ліцею ім. Ш. Голлоші було проведено обшук в ході проведення якого було вилучено грошові кошти в сумі 8 513 долларів США, 300 Євро, 500 грн., 101 000 угорських форинтів та 700 чеських крон.

Ухвалою слідчої судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2026 року на вказані грошові кошти накладено арешт.

Вказані кошти належали ОСОБА_4 та не мали жодного відношення до вказаного в протоколі обшуку кримінального провадження, але оскільки вони знаходились разом з особистими речами підозрюваної ОСОБА_6 , то такі були вилучені в ході проведення обшуку.

На даний час ОСОБА_4 не перебуває в статусі підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

Ураховуючи викладене просив скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2026 року, та повернути арештовані кошти ОСОБА_4 .

Власник майна ОСОБА_4 та його представник - адвокат ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленими, на розгляд клопотання не прибули, про причини неприбуття суд не повідомили, однак їх неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання.

Прокурор Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення клопотання посилаючись на те, що грошові кошти визнані речовими доказами, на них обгрутновано накладено арешт, на даний час триває досудове розслідування та проводяться відповідні слідчі дії.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши документи, долучені до клопотання, слідчий суддя дійшла висновку про відмову у скасуванні арешту на тимчасово вилучене майно виходячи з такого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2025 року за № 0000081 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2026 року, з метою збереження речових доказів накладено арешт на тимчасово вилучене майно, зокрема на грошові кошти загальною сумою 8 513 доларів США, 300 Євро, три купюри номіналом по 100 Євро, 500 гривень однією купюрою, 101 000, 00 угорських форинтів та 700 чеських крон.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового розгляду - судом.

У частині другій вказаної статті цього Кодексу зазначено про те, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обґрунтовано.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

При вирішенні питання про скасування арешту майна, суд має встановити відсутність підстав для його подальшого застосування у конкретному кримінальному провадженні, розгляд якого здійснюється судом, при цьому правомірність та обґрунтованість арешту майна визначається наявністю передбачених законом підстав, зв`язком з обставинами конкретного кримінального провадження, змістом ухвали про накладення арешту та належним мотивуванням клопотання про скасування арешту.

На даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні та проводяться відповідні слідчі дії, вилучений мобільний телефон визнаний речовим доказом та на нього обґрунтовано накладено арешт з метою збереження речових доказів, відтак скасування арешту майна може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Ураховуючи наведене, слідчий суддя дійшла висновку про те, що представником власника майна ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 не доведено, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба чи арешт накладено необґрунтовано, мета, з якою накладено арешт на майно не відпала, відтак вказане клопотання є передчасним.

Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні № 0000081, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2025 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області 03 лютого 2026 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде складений та оголошений 09 березня 2026 року о 14 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1