Провадження №1-кп/523/908/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року Пересипський районний суд міста Одеси у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Пересипської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_4 , у присутності обвинуваченого ОСОБА_5 , в ході розгляду у підготовчому судовому засіданні у залі суду обвинувального акту у кримінальному провадженні за №0000265 від 9.04.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.4 КК України,-

Встановив:

В провадженні Пересипського районного суду міста Одеси на стадії підготовчого провадження знаходяться виділені матеріали у кримінальному провадженні за №0000265 від 9.04.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.4 КК України.

У ході підготовчого судового засідання прокурор надала письмове клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у скоєнні інкримінованого йому злочину, яке відноситься до категорії особливо тяжкого з застосуванням насильства, будучи достовірно обізнаним, що відносно нього на розгляді суду перебуває обвинувальний акт, свідомо не з`являвся у судові засідання, тим самим порушуючи покладені на нього процесуальні обов`язки, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, місце його знаходження не було відоме, крім цього не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, утриманців, також встановлено, що ОСОБА_5 5.08.2025 року було повідомлено про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень за ст.ст.15 ч.2, 289 ч.1, 289 ч.2 КК України, тому ризики, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України продовжують існувати та дають підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, більш м`які запобіжні заходи, на думку прокурора, не можуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам.

Захисник ОСОБА_4 , в захист інтересів ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підзахисного, вказуючи, що дійсно ОСОБА_5 перебував у розшуку, але самостійно з`явився до суду, проживає разом з родиною, матір`ю, сестрою, цивільною дружиною, на його утриманні малолітня дитина, пояснюючи причину неявки ОСОБА_5 у судові засідання боязню, вважаючи, що підзахисний не схильний для ухилення від суду, вину визнає, працює, хоча неофіційно, має бажання компенсувати завдану потерпілому шкоду, якщо буде утримуватися під вартою, буде позбавлений можливості працювати та виконувати дії щодо відшкодування спричиненого збитку, просив ОСОБА_5 не позбавляти волі, застосувати нічний домашній арешт з 22:00 години до 6-7 години ранку за місцем фактичного проживання за адресом : АДРЕСА_1 , що буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підзахисного

Обвинувачений ОСОБА_5 приєднався до думки захисника, просив застосувати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, запевняючи, що буде виконувати покладені на нього обв`язки, з`являтися до суду.

Дослідивши надані до суду матеріали, з`ясувавши думку учасників процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно положень ст.315 ч.3 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Також відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як серед всього іншого, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що регламентовано пунктом «с» ст. 5 Конвенції.

Наряду з наведеним, відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 63 рішення у справі «Доронін проти України від 19.02.2009р.) про обрання чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою « відповідної та достатньої» підстави.

Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч.6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Таким чином, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, приймаючи до уваги доводи сторони захисту про можливість належного виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків в межах більш м`якого запобіжного заходу на час подальшого проведення судового провадження, ніж тримання під вартою, з урахуванням наявності реальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на даний момент значно зменшилися, ризику переховування або перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином не вбачається, як було заявлено у судовому засіданні обвинувачений не оспорює обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, зважаючи на його молодий вік, наявність стійких соціальних зв`язків, поведінку обвинуваченого, який самостійно з`явився до суду, зацікавлений у розгляді кримінального провадження, бажає відшкодувати потерпілому завданий збиток, працює, хоча неофіційно; щодо посилання сторони обвинувачення на наявність іншого кримінального провадження слід зауважити, що відносно ОСОБА_5 вирок не ухвалений, тому відносно особи діє презупція невинуватості, існування місця мешкання знайшло своє підтвердження у ході судового засідання, у зв`язку з чим на переконання суду тримання під вартою є не виправданим, та зважаючи на те, що при розгляді клопотання прокурор не довів п.3 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд дійшов до висновку щодо можливості застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України, заборонивши ОСОБА_5 залишати місце свого мешкання у певний період доби, що на думку суду буде достатнім для тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та достатнім для запобігання ризиків і забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.132, 177-178, 181, 183, 194, 196, 331, 369-372, 392 КПК України, суд, -

Постановив:

В задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 16.06.2026 року включно.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

1. Заборонити ОСОБА_5 залишати місце свого фактичного проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 21:00 години до 6:00 години ранку наступної доби.

2. Заборонити ОСОБА_5 відлучатися з міста Одеса без дозволу суду.

3. Утримуватися від спілкування з потерпілим в рамках даного кримінального провадження.

4. Повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

5. Прибувати до Пересипського районного суду міста Одеси за першою вимогою.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 про наслідки ухилення від покладених на нього судом обов`язків, що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а також те, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Направити копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, а саме до відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Відповідно до положень ч.4 ст.181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому.

Разом з цим організацію виконання ухвали суду покласти на прокурора Пересипської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 процесуального керівника у кримінальному провадженні за №0000265 від 9.04.2025 року.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту складає 2 місяці з дня її проголошення та припиняє свою дію 16.06.2026 року.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий суддя: ОСОБА_6