Провадження №: 1-кс/755/4865/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2026 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000025 від 04.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України,

в с т а н о в и л а :

адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчої судді із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2025 (справа № 752/10847/25), арешт на грошові кошти, а саме банкноти ззовні схожі на долари США, номіналом по 100 доларів, в сумі 7300, 00 доларів США.

Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000025 від 04.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні забезпечується прокурорами Київської міської прокуратури.

09.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2025, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , під час якого вилучено грошові кошти в розмірі 7300,00 (сім тисяч триста) доларів США.

Під час проведення обушку ОСОБА_5 відразу зазначав, що виявлені кошти належать йому та являються сімейними заощадженнями.

16.07.2025 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/10847/25 задоволено клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на вищевказані грошові кошти, із забороною користуватися, відчужувати та розпоряджатися.

Необхідність накладення арешту на вказані грошові кошти обгрунтована тим, що вказані кошти могли бути отримані внаслідок незаконної діяльності ОСОБА_5 , крім того, прокурором зазначено про необхідність забезпечення спеціальної конфіскації, відтак виникла необхідність в арешті вилучених під час проведення обшуку грошових коштів.

При цьому, адвокат посилається на те, що відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_5 являється пенсіонером за віком з 03.06.2015 року, на даний час підприємницькою діяльністю не займається, періодичного допомагає дружині в здійсненні законної підприємницької діяльності.

До виходу на пенсію, ОСОБА_5 все життя працював шахтарем, в зв`язку із чим частково втратив слух та отримав захворювання дихальних шляхів, за результатом МСЕК 22.03.2017 року ОСОБА_5 визначено III групу інвалідності та призначено пенсію.

Відповідно до виписки з карткового рахунку ОСОБА_5 , розмір його пенсії становить 22 605,67 (двадцять дві тисячі шістсот п`ять) грн.

Також ОСОБА_5 надано виписку про розмір виплати пенсії, яка призначена у зв`язку із отриманням професійного захворювання та як наслідок інвалідності, яка становить 17 128,64 грн.

Таким чином, загальна сума пенсії ОСОБА_5 становить 39 734,31 грн.

Отже, на думку представника власника майна, законність походження коштів, які були вилученні у квартирі, належним чином підтверджена.

При цьому, факт походження даних коштів під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України стороною обвинувачення жодним із доказів не доведена.

Також адвокатом зауважено, що станом на сьогоднішній день, ОСОБА_5 не повідомлено про підозру у вчиненні будь якого із вище перелічених кримінальних правопорушень. Крім того, нікому із інших осіб у яких були проведені обшуки про підозру повідомлено не було.

Грошові кошти не відповідають жодній із ознак речового доказу, визначених ст. 98 КПК України, а тому утримання його під арештом є безпідставним і таким, що не переслідує процесуальної мети, передбаченої ст. 170 КПК України.

Отже, об`єктивного доказового значення вилучені в ОСОБА_5 грошові кошти не несуть. Органом досудового розслідування не надано інформації про проведення слідчих, процесуальних дій, чи призначення експертиз, що пов`язані із вилученими грошовими коштами.

Таким чином, на даний час в органу досудового розслідування обгрунтованої та об`єктивної необхідності утримувати майно, яке на правовій підставі належить ОСОБА_5 - немає.

У судовому засіданні адвокат заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити подане клопотання.

Прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що вказане майно визнане речовим доказом та є об`єктом злочинного діяння, наразі і досі триває розслідування, тому дій, що спростовують ухвалу немає і захід обмеження продовжує існувати, а тому підстав для скасування арешту майна немає.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, заслухавши думку учасників кримінального провадження, слідча суддя дійшла такого висновку.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2025 задоволено клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке вилучене 09.07.2025 року під час проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_2 на банкноти ззовні схожі на долари США, в сумі 7300 доларів, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як підставу для накладення арешту слідчий суддя зазначив про необхідність забезпечення збереження речових доказів у кримінальному проваджені.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду.

Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідча суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчій судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Так, арешт майна є триваючим втручанням у право власності, - а іноді і в право на особисте та сімейне життя, - тому рішення, навіть правильне, яке встановлює арешт майна, може з часом втратити свою обґрунтованість в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували. А тому може потребувати зміни в режимі арешту майна і навіть його скасування.

Відповідно до п. 7 ч. 12 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, за п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У судовому засіданні встановлено, що минуло достатньо часу для проведення усіх запланованих процесуальних дій з вказаними об`єктами в межах розумних строків встановлених КПК України. Тому ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2025, у межах даного кримінального провадження, та якою накладено арешт на майно, у цій ситуації, з часом втратила свою актуальність в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного та враховуючи відсутність на даний час необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 22, 98, 170-174 КПК України, слідча суддя,

п о с т а н о в и л а:

клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000025 від 04.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України - задовольнити.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 16.07.2025 (справа № 752/10847/25), арешт на грошові кошти, а саме банкноти ззовні схожі на долари США, номіналом по 100 доларів, в сумі 7300, 00.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 16 год 30 хв 16 лютого 2026 року.

Слідча суддя ОСОБА_1