Номер провадження: 11-кп/813/1256/24
Справа № 496/350/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

12.03.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 перевіривши на відповідність вимогам статей 392, 396 КПК України апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Овідіопольського районого суду Одеської області від 13.02.2024, якою задоволено клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000007, внесеному до ЄРДР 10.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

встановив:

Ухвалою Овідіопольського районого суду Одеської області від 13.02.2024 задоволено клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000007, внесеному до ЄРДР 10.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Накладено арешт на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник обвинуваченої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Перевіривши зміст апеляційної скарги та вивчивши матеріали судового провадження, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачає забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку регламентований Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно положень ч. 1 ст. 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, що ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема: вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом, до яких не віднесено ухвали про відмову у затвердженні угоди.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження захисник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду, якою клопотання прокурора про арешт майна задоволено колегією суддів під час підготовчого судового провадження.

Згідно ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає одне з таких рішень (ч. 1 ст. 407 КПК України):

1) залишає вирок або ухвалу без змін;

2) змінює вирок або ухвалу;

3) скасовує вирок повністю чи частково та ухвалює новий вирок;

4) скасовує ухвалу повністю чи частково та ухвалює нову ухвалу;

5) скасовує вирок або ухвалу і закриває кримінальне провадження;

6) скасовує вирок або ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції.

Частина 7 статті 173 КПК України, надаючи право особі (підозрюваному, обвинуваченому, третім особам) оскаржити судове рішення щодо арешту майна, не роз`яснює, яким чином це право має бути реалізовано: до постановлення вироку суду по кримінальному провадженню, або після постановлення такого вироку.

Слід зазначити, що законодавець не передбачив форму та процедуру окремого оскарження ухвали суду про накладення арешту на майно, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України.

Натомість, одночасне оскарження ухвали суду щодо накладення арешту на майно разом із вироком у кримінальній справі прямо передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 392 КПК України.

Також статтею 174 КПК України унормовано порядок скасування арешту майна, що фактично дорівнює перегляду первинної ухвали судді з цього питання. Скасування арешту майна здійснюється тим самим судом, який розглядає кримінальне провадження по суті, за ініціативою осіб, перелічених у п. 1 ст. 174 КПК України.

Таким чином, можна резюмувати, що в силу ч. 2 ст. 392 КПК України ухвалу судді (суду) про арешт майна може бути переглянуто під час апеляційного оскарження вироку по відповідному кримінальному провадженню, а також скасовано в порядку статті 174 КПК України. Це свідчить про те, що чинне законодавство в принципі не виключає можливість перегляду відповідної ухвали судді (суду), але визначає певні межі для його реалізації.

Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.10.2022 року по справі №456/3301/21 (провадження №51-5257 кмо 21).

За наведених обставин, ухвала Овідіопольського районого суду Одеської області від 13.02.2024 не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 392, 399, 419, 422, 532, 537 КПК України, суддя-доповідач,

постановив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Овідіопольського районого суду Одеської області від 13.02.2024, якою задоволено клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000007, внесеному до ЄРДР 10.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та додатками.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2