Справа № 153/134/22
Провадження №11-кп/801/184/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представниці потерпілого ОСОБА_10 в режимі відеоконференції,

потерпілого ОСОБА_11 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000125 за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_11 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року,

яким ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гнатків Томашпільського району Вінницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено остаточне покарання ОСОБА_9 шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки.

На підставі п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_9 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 завдану матеріальну шкоду у сумі 48963 (сорок вісім тисяч дев`ятсот шістдесят три) гривні 93 копійки.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 завдану моральну шкоду у сумі 100000 (сто тисяч) гривень.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 шкоду завдану каліцтвом, яка стягується щомісячними платежами, а саме: 3000 грн. (за 15 днів жовтня 2021 року), 6500 грн. (за грудень 2021 року), 6500 грн. (за січень 2022 року) та 6500 грн. (за лютий 2022 року), тобто на загальну суму 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 13000 (тринадцять тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання з речовими доказами.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта у сумі 2059 (дві тисячі п`ятдесят дев`ять) гривень 44 копійки.

Короткий зміст оскаржуваного вироку і встановлені судом першої інстанцій обставини

Відповідно до оскаржуваного вироку Ямпільський районний суд Вінницької області зазначив, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_9 15 жовтня 2021 року приблизно о 03:23, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на вул. Замковій у м. Ямполі Могилів-Подільського району Вінницької області, а саме напроти входу в магазин «Продукти-575», що розташований на вул. Соборній, 23/14 у цьому ж місті, почавши рух вперед, порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, передньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який перебував на проїжджій частині.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Крім того, 15 жовтня 2021 року приблизно о 03:23 ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснивши наїзд автомобілем «Mercedes-Benz Vito» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на пішохода ОСОБА_11 , поставив останнього у небезпечний для життя стан, усвідомлював, що потерпілий отримав тілесні ушкодження, які можуть бути небезпечними для його життя та здоров`я, діючи умисно, маючи реальну можливість надати допомогу ОСОБА_11 , який перебував у небезпечному для життя стані й був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, такої допомоги потерпілому не надав, не вжив заходів із надання йому першої медичної допомоги, не звернувся по допомогу до інших осіб, не викликав представників лікувального закладу, хоча повинен був та мав об`єктивну можливість це зробити, та з метою уникнення відповідальності з місця події зник.

Водночас згідно з формулюванням обвинувачення, визнаного Ямпільським районним судом Вінницької області доведеним, ОСОБА_9 15 жовтня 2021 року приблизно о 03:23, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), перебуваючи напроти входу в магазин «Продукти-575», що розташований у м. Ямполі Могилів-Подільського району Вінницької області порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, передньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який перебував на проїжджій частині.

У результаті ДТП потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які можуть бути небезпечними для його життя та здоров`я, діючи умисно, маючи реальну можливість надати допомогу ОСОБА_11 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, ОСОБА_9 таку допомогу потерпілому не надав, не вжив заходів із надання йому першої медичної допомоги, не звернувся за допомогою до інших осіб, не викликав представників лікувального закладу, хоча повинен був і мав об`єктивну можливість це зробити, з метою уникнення відповідальності з місця події автомобілем зник.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 просить скасувати оскаржуваний вирок у зв?язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у незастосуванні закону, який підлягає застосуванню та застосуванні закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню. З метою належної оцінки доказів в суді апеляційної інстанції, дослідити докази, які зібрані в ході проведення досудового розслідування та дослідженні судом першої інстанції, а саме: показання, надані потерпілим ОСОБА_11 , свідками: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в суді першої інстанції; висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.10.2021 щодо ОСОБА_9 , висновок експерта № 2984 від 25.10.2021. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 : визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, за який призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років; за ч. 1 ст. 135 КК України на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від покарання у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. У решті вирок залишити без змін.

У мотивах зміни кваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286-1 КК України прокурор вказує, що суд при судовому розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286-1 КК України вийшов за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни правової кваліфікації інкримінованого обвинуваченому злочину з ч. 2 ст. 286-1 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Зокрема, судом вказано, що стороною обвинувачення не надано доказів перебування ОСОБА_9 в момент дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння).

З вказаною позицію суду не погоджується.

Зазначає, що в судовому засіданні допитано потерпілого, який перед ДТП спілкувався з обвинуваченим ОСОБА_9 та чув з його ротової порожнини запах алкоголю, обвинувачений вів себе агресивно, кидався, погрожував шампуром.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомив, що перебуваючи поряд з ОСОБА_17 , чув запах алкоголю.

Перебування ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння підтвердили також свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Згідно з вироку суду вказані покази свідків не доводять поза розумним сумнівом перебування ОСОБА_9 в момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння, оскільки свідки ОСОБА_18 ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ОСОБА_21 , ОСОБА_22 зазначили, що обвинувачений не був у стані алкогольного сп`яніння.

Вважає покази свідків ОСОБА_18 ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 такими, що надані з метою уникнення ОСОБА_9 кримінальної відповідальності, оскільки всі вони знайомі з обвинуваченим та приїхали в м. Ямпіль разом.

Покази свідків, що підтверджують перебування ОСОБА_17 в стані алкогольного сп`яніння, відповідають дійсності, оскільки наявність в крові ОСОБА_9 етилового спирту в концентрації 1,0 % підтверджена висновком експерта № 2894 від 25.10.2021. Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_9 , вживав алкоголь вже після ДТП не спростовують перебування його в стані алкогольного сп`яніння в момент ДТП.

Крім того, звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_9 зник з місця злочину, що унеможливило відібрання в нього зразків крові одразу.

Не погоджується і з твердженням суду про неконкретизоване обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286-1 КК України, так як в обвинувальному акті не міститься вказівки про порушення ним вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених постаново Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. (далі - ПДР), з огляду на таке.

У даному випадку перебування водієм в стані алкогольного сп`яніння належить до характеристики саме суб`єкта злочину, а не об`єктивної сторони, ставить до нього певні вимоги та саме за цією ознакою диспозиція ч. 2 ст. 286-1 КК України відрізняться від ч. 286 КК України. При цьому про перебування ОСОБА_9 в момент вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння в обвинувальному акті вказано.

Вказує, що даному випадку саме порушення ОСОБА_9 вимог п. 10.1 ПДР потягло за собою спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, саме дане порушення вимог ПДР перебуває в безпосередньому причинному зв`язку з наслідками.

Потерпілий ОСОБА_11 у апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286-1, ч.1 ст.135 КК України, та призначити покарання в межах санкцій цих статей. А також задовольнити заявлений цивільний позов. Стягнути на його користь з ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 1500000 грн. Стягнути на його користь з ОСОБА_9 відшкодування шкоди, завданої каліцтвом в сумі 94800 грн. Стягнути на його користь з ОСОБА_9 витрати на послуги адвоката в сумі 78000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вважає перекваліфікацію дій ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 286-1 КК України на ч. ст. 286 КК України неправильним застосуванням кримінального закону, яке виразилось у незастосуванні кримінального закону в частині врахування тяжких наслідків як кваліфікуючої ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186-1 КК України.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу прокурора із поданими до неї доповненнями, просив її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_11 та його представниця ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу прокурора з поданими до неї доповненнями та апеляційну скаргу потерпілого, просили їх задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 заперечували щодо задоволення як апеляційної скарги прокурора з поданими до неї доповненнями, так і апеляційної скарги потерпілого, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково з огляду на таке.

Згідно із вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК.

Суд першої інстанції, установивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши, проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності й надавши їм оцінку, дійшов висновку про відсутність в діянні ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК, через недоведеність тієї обставини, що на момент ДТП обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі безпосередньо досліджених показань: ОСОБА_9 (обвинуваченого), який заперечив перебування за кермом у стані алкогольного сп`яніння та зазначив, що після події він поїхав разом із друзями до нього додому, де вживали алкоголь; ОСОБА_11 (потерпілого), який повідомив, що під час спілкування з ОСОБА_9 на близькій відстані зрозумів, що той перебуває у стані алкогольного сп`яніння: з його рота відчувався запах алкоголю, він був агресивним, мав почервонілі очі; свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_15 (показання якого було досліджено шляхом відтворення аудіозапису судового засідання минулого судового розгляду), ОСОБА_25 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_13 (друзів і знайомих потерпілого), які стверджували, що ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння, від нього було чути запах алкоголю, а також це проявлялося в зовнішніх ознаках лайці, криках, бійці, хиткій ході; ОСОБА_18 (сусіда ОСОБА_9 ), який підтвердив слова обвинуваченого про те, що після приїзду до батьків вони вживали самогон у бесідці; ОСОБА_28 (дружини обвинуваченого), яка зазначила, що коли її чоловік прибув додому приблизно о 45 годині ранку, він узяв горілку та пішов надвір разом із хлопцями; ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , які повідомили, що не відчували запаху алкоголю від ОСОБА_9 , та ОСОБА_22 (показання якого було досліджено шляхом відтворення аудіозапису судового засідання минулого судового розгляду), який зазначив, що після події обвинувачений приніс алкоголь і вони разом його вживали.

Крім того, суд дослідив і письмові докази, а саме протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 12 листопада 2021 року з додатками до них дисками DVD-R, на яких зафіксовано відеозаписи з камер відеоспостеження магазинів ТОВ «АТБ-Маркет» та «Копійка», протокол огляду предмета від 12 листопада 2021 року, висновок експерта від 25 жовтня 2021 року № 2894, відповідно до якого в крові ОСОБА_9 методом газово-рідинної хроматографії виявлено етиловий спирт у концентрації 1,0 ‰, та висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким ОСОБА_9 15 жовтня 2021 року о 06:10 від обстеження на алкоголь відмовився.

Оцінивши показання свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , а також потерпілого ОСОБА_11 , місцевий суд відповідно до ст. 96 КПК визнав їх неправдивими та не врахував ці показання в частині тверджень про перебування ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння. Водночас суд зазначив, що показання вказаних свідків і потерпілого спростовуються показаннями свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_9 , а також записами з камер відеоспостереження.

Таким чином, районний суд у рішенні навів детальні мотиви відхилення показань зазначених вище свідків і потерпілого через їх неправдивість, а також їх невідповідність іншим доказам у справі, із посиланням на об`єктивні дані, зокрема записи з камер відеоспостереження.

Тому суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення не довела належними й допустимими доказами перебування ОСОБА_9 на момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння, та перекваліфікував його діяння на ч. 2 ст. 286 КК України.

Однак, наведені висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Так, принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів є однією із загальних засад кримінального провадження. Зміст цього принципу розкрито в ст. 23 КПК України, згідно з якою суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, з огляду на зміст ч. 2 ст. 23 та ст. 86 КПК України, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими та враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених КПК, а отже судове рішення відповідно до ст. 370 КПК України не може бути визнано законним і обґрунтованим.

Так, зазначаючи у вироку про оцінку показань свідка ОСОБА_15 , (показання якого було досліджено шляхом відтворення аудіозапису судового засідання минулого судового розгляду даного кримінального провадження) та свідка ОСОБА_22 (показання якого було досліджено шляхом відтворення аудіозапису судового засідання минулого судового розгляду даного кримінального провадження), за результатом якого було ухвалено вирок, який в подальшому було скасовано судом апеляційної інстанції, під час нового судового розгляду даного кримінального провадження, районний суд безпосередньо у судовому засіданні не допитав вказаних свідків, що прямо суперечить вимогам ст. 23 та ч. 1 ст. 94 КПК України. При цьому показання свідка ОСОБА_15 , стосовно перебування обвинуваченого ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння судом першої інстанції були піддані критичній оцінці.

З огляду на це, вирок суду не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки його постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

Ураховуючи наявність указаного істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегія суддів, зважаючи на недопустимість вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, переваги одних доказів над іншими, позбавлена можливості перевірити інші доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого, у зв`язку з чим ці скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора та потерпілого, звернути увагу на аргументи прокурора на закінчення передбачених ст. 49 КК України строків притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 135 КК України, і ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, яке відповідатиме вимогам матеріального і кримінального процесуального законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_11 в частині задоволення цивільних вимог, то суду першої інстанції слід взяти до уваги, що при вирішенні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди має бути взято до уваги тяжкість вчиненого злочину, а також і вимоги розумності і справедливості, зокрема і матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_9 , а також і інші обставини, зокрема поведінку потерпілого під час подій, які мали місце, і те, що відшкодування моральної шкоди не повинно приводити до безпідставного збагачення. При цьому судом першої інстанції також має бути ретельно перевірено обґрунтованість заявленого потерпілим розміру втраченого заробітку, фактичне витрачення часу адвокатом на представництво в суді інтересів потерпілого, зазначених у цивільному позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_9 - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4