Справа №: 148/1253/26
Провадження № 1-кс/148/274/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року Тульчинський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчин клопотання слідчого СВ Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді «тримання під вартою» у матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 від 18.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 185 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нестерварка, Тульчинського району Вінницької області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Тульчинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_7 звернулася до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів.

Клопотання погоджено з прокурором. Клопотання мотивовано тим, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, який неодноразово продовжено та діє по теперішній час.

Крім того, 24.02.2022 Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №65/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової й мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення загальної мобілізації на території України.

21.02.2024 солдат ОСОБА_5 призваний на військову службу за мобілізацією, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 64 від 03.04.2024 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду водія 2 відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, згідно до ст. ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Відповідно до вимог ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України водій 2 відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_5 , учинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 66 від 05.04.2026 солдату ОСОБА_5 було надано відпустку у період з 06.04.2024 по 14.04.2024, у зв`язку із чим останній вибув з військової частини яка дислокувалась в АДРЕСА_2 .

Так, 15.04.2024 солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, на особливий період, перебуваючи на посаді водія 2 відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась у АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 28.04.2026, коли був виявлений працівниками поліції в АДРЕСА_3 .

За час відсутності за місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебував поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним самовільного залишення місця несення служби без поважних причин не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Крім того, 28.04.2026 року близько 16 год.00 хв., солдат ОСОБА_5 , перебуваючи по вул. Трембецького, 10 у м. Тульчин Вінницької області, виявив на узбіччі дороги електросамокат марки «KUGOO KIRIN G2», чорного кольору з помаранчевими вставками, який належить ОСОБА_8 , та в цей час у ОСОБА_5 виник раптовий кримінально-протиправний умисел, направлений на таємне викрадення вказаного майна.

В подальшому, солдат ОСОБА_5 , реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, діючи з прямим умислом, таємно, протиправно, в умовах дії воєнного стану на території України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що вказаний електросамокат є завідомо чужим для нього майном, тобто таким, що перебуває у власності іншої особи, переслідуючи мету власного збагачення за рахунок інших осіб, переконавшись у відсутності власника майна та сторонніх осіб, які могли б помітити чи припинити його протиправні дії, підійшов до електросамоката марки «KUGOO KIRIN G2», який знаходився на узбіччі дороги у нерухомому стані.

Продовжуючи свої кримінально-протиправні дії, солдат ОСОБА_5 , таємно, протиправно заволодів електросамокатом марки «KUGOO KIRIN G2», чорного кольору з помаранчевими вставками, ринкова вартість якого станом на 28.04.2026 становила 19 152 грн. 64 коп., та утримуючи викрадене майно при собі, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на вказану суму.

02.05.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 185 КК України та затримано в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

В клопотанні ставиться питання про застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_5 тримання під вартою, у зв`язку з тим, що підозрюваний вчинив тяжкі злочини за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те що він може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, а також ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме намагатися незаконно перетнути кордон, з метою уникнення покарання.

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження вважає доцільним застосувати вищевказаний запобіжний захід.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, який підтримав клопотання, підозрюваного, який нічого не пояснив, його захисника, який просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та надав клопотання батька підозрюваного про взяття підозрюваного на поруки, суд виходить зі слідуючого.

Згідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 185 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами: а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000132 від 18.05.2024 року, постановою про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 30.04.2026, повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення від 25.04.2024 року за № 2841; рапортом від 15.04.2024, витягом з наказу № 64 від 03.04.2024 командира в/ч НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , витягом з наказу № 66 від 05.04.2024 командира в/ч НОМЕР_1 про вибуття ОСОБА_5 у відпустку, витягом з наказу № 76 від 15.04.2024 командира в/ч НОМЕР_1 про самовільне залишення ОСОБА_5 в/ч НОМЕР_1 , поясненнями командира 2 відділення інженерно-саперного взводу ОСОБА_9 , довідкою-доповіддю за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_5 , актом проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини, витягом з наказу № 5 від 23.04.2024 командира в/ч НОМЕР_1 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 , постановою про визначення підслідності від 29.04.2026, рапортом за фактом крадіжки електросамокатом марки «KUGOO KIRIN G2» від 28.04.2026 за № 4757, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.04.2024, протоколом допиту потерпілого та неповнолітнього свідка від 28.04.2024, протоколами допиту свідків від 01.05.2026, 29.04.2026, повідомленням про підозру від 02.05.2026; протоколом затримання від 02.05.2026 року; протоколом допиту підозрюваного від 03.05.2026 та іншими матеріалами.

Як слідує із наданих суду матеріалів кримінального провадження, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Сама по собі суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому, слід відмітити, що тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, із матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень - злочинів, передбаченого ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 185 КК України, які вчинені в умовах воєнного стану та відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів за ч. 5 ст. 407 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, за ч. 4 ст. 185 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, суд враховує тяжкість покарання, яка йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні злочинів, особу підозрюваного, а також вимоги частини восьмої статті 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто виключно тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи обставини кримінальних правопорушень, їх наслідки в умовах сьогодення, а саме те, що злочин вчинено під час правового режиму воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, тяжкість покарання за злочини по яким оголошено підозру, особу підозрюваного, суд, аналізуючи положення ч. 8 ст. 176 КК України, під час розгляду клопотання, дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та інших осіб у даному кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості клопотання слідчий суддя враховує, що слідчим та прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, а тому дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання та застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також суд зауважує, що ні підозрюваним ні його захисником не надано жодних переконливих доказів стосовно відсутності ризиків, передбачені ст. 177 КПК України та обрання більш м`якого запобіжного заходу зможе запобігти ризикам передбачені ст. 177 КПК України. Крім того, не надано суду переконливих доказів щодо неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою.

Щодо надання захисником підозрюваного, адвокатом ОСОБА_6 клопотання батька підозрюваного ОСОБА_10 , щодо взяття на поруки підозрюваного, суд виходить зі слідучого.

Особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу про те вимогу (ч. 1 ст. 180 КПК України).

Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, у ході яких використовується моральний (психічний) метод впливу на поведінку обвинуваченого.

Довіра до поручителя перш за все полягає в усвідомленні суду того факту, що поручитель зможе сприяти досягненню мети запобіжних заходів та виконанню обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Згідно ч. 2 ст.180 КПК України, кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Особиста порука як запобіжний захід застосовується з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його своєчасної участі в кримінальному провадженні. Вона обирається за наявності загальних підстав (ст. 177 КПК), і, крім того, особливих підстав. Особиста порука основана на довірі до поручителя з боку суду, яка, в свою чергу, ґрунтується на особливих моральних якостях поручителя, його авторитеті, зокрема, для обвинуваченого, що робить можливим для поручителя забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та у разі потреби - доставку його до органу розслідування чи в суд на першу вимогу.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку обвинуваченого, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

Відповідно до клопотання ОСОБА_10 , останнє не містить посилання на те, що ОСОБА_10 ручається за належну поведінку свого сина ОСОБА_5 , зобов`язуючись забезпечити явку при необхідності до суду на першу вимогу. Крім того сам ОСОБА_10 не з`явився у судове засідання для підтримання клопотання, крім цього слідчий суддя враховує, що у суду відсутня будь-яка інформація стосовно особи ОСОБА_10 , яка б давала суду підстави вважати дану особу такою, яка заслуговує на особливу довіру. Крім цього суду не надано доказів з яких би суд міг встановити, чи заслуговує поручитель на його довіру, чи здатний поручитель достатньо впливати на підозрюваного ОСОБА_5 , щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку та реально забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, з врахуванням даних про особу підозрюваного, обставин інкримінованих злочинів, тяжкості злочинів та суворості покарання за їх скоєння.

Таким чином, з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, його наслідків, тяжкість покарання, особу обвинуваченого, який не має стабільного доходу та постійного місця роботи, тому клопотання ОСОБА_10 , щодо взяття на поруки підозрюваного ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання можливості визначення підозрюваному застави та її розмір слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до вимог частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом.

В той же час, абзацом 8 частини четвертої статті 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Як зазначено вище, відповідно до частини восьмої статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто виключно тримання під вартою.

Конституційний суд України у рішенні від 19.06.2024 по справі № 3-111/2023(207/23, 315/23) зазначив, що виходячи зі змісту приписів статей 3, 8, частин першої, другої статті 29, частини першої статті 55, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Таким чином, вирішення питання про визначення підозрюваному застави або ж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави відноситься до повноважень слідчого судді, який приймає відповідне рішення за наслідками розгляду клопотання та встановлення наявності чи відсутності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України.

Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Отже, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення та особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_5 застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Згідно з частиною четвертою статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на вищевикладене, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, особу підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави з урахуванням вимог статті 182 КПК України, а саме вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 266 240,00 грн.

Керуючись ст.ст. 183,193-196,369-372 КПК України, слідчий суддя ,

П О С Т А Н О В И В :

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нестерварка, Тульчинського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою» строком на шістдесят днів, взявши під варту в залі суду.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання з 10.40 год. 02.05.2026 року по 10.40 год. 30.06.2026 року.

Визначити розмір застави підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266240 (двісті шістдесят шість тисячі двісті сорок) гривень.

В разі внесення застави за ОСОБА_5 покласти обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1