Справа №577/754/26 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/248/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

02 березня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5

учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_7

захисника підозрюваного - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №000144, відомості про яке внесені до ЄРДР 10 лютого 2026 року за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 ,

установила:

Ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2026 року задоволено клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 24 год 00 хв. 11 квітня 2026 року . Встановлено ОСОБА_7 заставу в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266240 грн. (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок грн.), які можливо внести на вказаний рахунок. У разі внесення вказаної суми застави постановлено ОСОБА_7 звільнити з-під варти, поклавши на нього визначені в ухвалі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

2) не відлучатися за межі м.Конотоп Сумської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон або інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання підзахисного і обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його постійного проживання, або інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою в частині висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Зокрема, слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту та дійшов висновку, що тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, тяжкості інкримінованого злочину і є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки.

Слідчий суддя виходив із наявності ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, а також можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

Водночас її підзахисний просив застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, він не має наміру переховуватися, раніше з`являвся за всіма викликами, визнає обґрунтованість підозри за ч.4 ст.186 КК України та має намір відшкодувати завдані збитки.

Крім того, ОСОБА_7 утримує неповнолітню доньку 2013 року народження та 65-річну матір, яка потребує допомоги. Також довідкою КП «Конотопська ЦРЛ» підтверджується отримана нам травма лівого гомілковостопного суглоба та необхідність лікування, крім того він має вірусне інфекційне захворювання, що потребує підтримуючої терапії.

На думку апелянта, наведені прокурором ризики не доведені належними та допустимими доказами і не є достатніми для застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу захисника, доводи прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

12 лютого 2026 року до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням, погодженим із прокурором Конотопської окружної прокуратури , звернувся слідчий СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 000144 від 10 лютого 2025 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

12 лютого 2026 року ОСОБА_7 було вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, тому слідчий просив застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 266240 грн.

Розглянувши вказане клопотання, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст.ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_7 обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого правопорушення, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Так, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути відповідальності за скоєне; та може вчинити інші злочини і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризикам.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». «Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» («Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88). Питання про те, що «тримання під вартою для суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні у кримінальному провадженні докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування.

Незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

При вирішенні вказаного вище питання, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного; 7) майновий стан підозрюваного; 8) наявність судимостей у підозрюваного; 9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (ч. 1 ст. 178 КПК).

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені слідчим суддею за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних підозрюваного (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), його поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Урахування тяжкості кримінального правопорушення, у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки «небезпека ризику переховування може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому колегія суддів враховує те, що «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

ОСОБА_7 може переховуватись від слідства, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення, а також фактичні обставини його вчинення. При цьому ризик втечі, як зазначалось вище, також має оцінюватись і у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (§58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»), а тому колегія суддів вважає, що ризик переховування від слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності дійсно має місце і реально існує.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, є обґрунтованим з огляду на такі обставини.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину, при цьому раніше чотири рази засуджувався за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень. Він неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, що свідчить про стійку криміногенну налаштованість. Незважаючи на попередні судимості, підозрюваний знову вчинив новий умисний тяжкий злочин проти власності. Крім того, підозрюваний офіційно не працевлаштований, не має законного джерела доходу, є наркозалежним та з 20.08.2018 перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу епізодичного вживання опіатів. За місцем проживання характеризується негативно. Сукупність наведених обставин дає підстави вважати, що існує реальний ризик вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень.

Посилання сторони захисту на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, потребує лікування, самі по собі не спростовують висновків слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі. Крім того, його соціальні зв`язки існували на час вчинення інкримінованого підозрюваному злочину та не стали стримуючим фактором для нього від вчинення кримінального правопорушення.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний раніше з`являвся за викликами та визнає обґрунтованість підозри, не виключають ризиків, оскільки з огляду на попередні судимості, відсутність стійких соціальних зв`язків і джерел доходу, а також наркозалежність, існує висока ймовірність продовження злочинної діяльності або ухилення від суду.

Таким чином, наведені доводи захисту не спростовують наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та не усувають підстав, які стали підґрунтям для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку, що зазначені аргументи не змінюють правової оцінки та не впливають на правильність висновків слідчого судді щодо необхідності застосування саме цього запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про ув`язнення підозрюваного, колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому, згідно зі ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Твердження захисника про необхідність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів вважає необґрунтованими, незважаючи на те, що ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину та матір, потребує лікування, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК, будучи раніше судимим за вчинення аналогічних злочинів, неодноразово відбув покарання у місцях позбавлення волі, ніде не працює, не має законного джерела прибутків, є наркозалежним, за місцем проживання характеризується негативно, нівелює певним чином вказані обставини та не зменшує наявні ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і умотивованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2026 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4