Справа № 487/1486/26
Провадження № 1-кс/487/1339/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 18.12.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000134, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 18.12.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000134, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, з визначенням застави у розмірі 300 проджикових мінімумів для працездатних осіб у сумі 998400 гривень.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки усвідомлюючи неминучість покарання за вчинені ним тяжкі злочини, за які Законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, що може бути визнане ОСОБА_5 більш небезпечним ніж втеча або переховування на тимчасово окупованій території. Також встановлено наявність ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом їх вмовлянь або залякування з метою давати покази на свою користь, оскільки перебуваючи на волі без обрання запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою, ОСОБА_5 буде мати можливість погрожувати особам яких необхідно допитати в якості свідків, а саме: особами які користувались його «послугами» та здійснювали верифікацію у базі даних НАІС без особистої присутності всупереч встановленого законодавством порядку, що було задокументовано в ході проведення НС(Р)Д, з метою зміни ними показань, відмови від давання показань. Також, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може умисно вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти ті ж самі корупційні кримінальні правопорушення з метою отримання незаконних кримінальних прибутків. Сторона обвинувачення вважає, що викладені обставини є достатніми для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з передбачених більш м`яких запобіжних заходів, не дасть змоги запобігти наведеним вище ризикам. Також враховуючи те, що у виключних випадках, у разі встановлення, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно, сторона обвинувачення вважає, що до останнього при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно визначити розмір застави у сумі 998 400 гривень.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила задовольнити. Зазначила, що стороною обвинувачення встановлена систематичність отримання неправомірної вигоди підозрюваним, перевіряються додаткові епізоди, проте за вказаними обставинами повідомлення про підозру не оголошено. Крім того, вказала, що розмір застави є посильним для підозрюваного, але підтверджень цьому сторона обвинувачення наразі не має. Розмір неправомірної вигоди, в отримані якої наразі підозрюється ОСОБА_5 , складає 500 доларів США та 27000 гривень.

Захисник у судовому засіданні підтримав надані до суду письмові заперечення. Пояснив, що, на думку сторони захисту, дії підозрюваного мають бути кваліфіковані за статтею 369-2 КК України за наявності відповідних правових підстав. Зазначив про відсутність доказів на підтвердження вини підозрюваного, недоведеність ризиків, зазначених у клопотанні, необґрунтованість підозри. Звернув увагу суду на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, за період роботи неодноразово нагороджувався подяками та грамотами. Також, вказав, що стороною обвинувачення не доведено неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме: особистого зобов`язання або нічного домашнього арешту. Розмір застави є непомірним, стороною обвинувачення взагалі не обґрунтовано необхідність визначення застави у виключному розмірі. Просив відмовити у задоволенні клопотання або застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або нічного домашнього арешту або визначити мінімальний розмір застави.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, за процесуального керівництва Херсонської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000134 від 18.12.2025, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України.

За версією сторони обвинувачення, головний спеціаліст Територіального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ № 6542 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи службовою особою, використовуючи своє службове становище та з корисливих мотивів, наприкінці 2025 року організував злочинну схему спрямовану на систематичне отримання неправомірної вигоди, спрямованої на вимагання із громадян України неправомірної вигоди в сумі від 200 до 500 доларів США за внесення в інформаційні ресурси МВС (державний реєстр НАІС), з порушенням встановленого законом порядку, зокрема в порушення вимог «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340, відомостей, що дають право керувати транспортними засобами; зміну водійських посвідчень «старого зразку» на нове без проведення експертизи автентичності первинного документу; видачу нових посвідчень водія, без фактичної присутності їх власників у територіальних сервісних центрах МВС.

З метою реалізації вищевказаного злочинного умислу ОСОБА_5 залучив ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який займався пошуком осіб, які б надавали неправомірну вигоду, фактично оголошував суми такої неправомірної вигоди, отримував від них необхідні дані та копії документів, а також отримував грошові кошти від осіб у якості неправомірної вигоди для ОСОБА_5 .

Крім того, з цією ж метою ОСОБА_5 залучив до зазначеного злочину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому відведено роль передачі грошових коштів від ОСОБА_7 , отриманих останнім у якості неправомірної вигоди ОСОБА_5 .

Продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу, спрямованого на систематичне одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_7 не пізніше 22.01.2026, перебуваючи у місті Херсон (більш точні дата, час та місце у ході досудового розслідування не встановлені), отримав від свого знайомого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інформацію про необхідність внесення до Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України даних щодо видачі посвідчення водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_9 , що внести вказані відомості до Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України можливо без присутності особи у Територіальному сервісному центрі.

У подальшому 22.01.2026, перебуваючи у місті Херсон (більш точні дата, час та місце у ході досудового розслідування не встановлені) ОСОБА_7 висунув ОСОБА_9 пропозицію щодо передачі йому у якості неправомірної вигоди для службової особи ТСЦ МВС № 6542 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях грошових коштів у сумі 500 доларів США за сприяння у внесенні до Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України даних щодо видачі посвідчення водія ОСОБА_10 без його явки до Територіального сервісного центру та повідомив про необхідність надання йому анкетних даних ОСОБА_10 та копій документів останнього.

На виконання пропозиції ОСОБА_7 . 29.01.2026 ОСОБА_9 передав останньому фотокопії документів ОСОБА_10 . Вказану інформацію та копії документів ОСОБА_7 передав головному спеціалісту ТСЦ МВС № 6542 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях ОСОБА_5 .

У свою чергу, 29.01.2026 головний спеціаліст ТСЦ МВС № 6542 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні ТСЦ МВС № 6542 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, за адресою: Херсонська область, Бериславський район, сел. Велика Олександрівка вул. Закарпатська (стара назва Міліцейська), буд. 32 (більш точні дата, час та місце у ході досудового розслідування не встановлені), вніс до Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України дані щодо видачі посвідчення водія ОСОБА_10 без його особистої присутності у порушення вимог «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340.

03.02.2026 ОСОБА_9 , перебуваючи у м. Херсон (більш точні дата, час та місце у ході досудового розслідування не встановлені) на виконання пропозиції ОСОБА_7 передав останньому грошові кошти у сумі 500 доларів США (що відповідно до курсу валют Національного банку України станом на 03.02.2026 становить 21 485, 00 грн., за курсом 42,97 грн. за 1 долар США) за сприяння у внесенні до Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України даних щодо видачі посвідчення водія ОСОБА_10 без його явки до Територіального сервісного центру.

В подальшому, реалізуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на систематичне одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_7 06.02.2026 перебуваючи поблизу будинку № 32 по вул. Закарпатська (колишня Міліцейська) у сел. Велика Олександрівка Бериславського району Херсонської області (більш точні дата, час та місце у ході досудового розслідування не встановлені), передав частину отриманих від ОСОБА_9 грошових коштів в сумі 400 доларів США (що відповідно до курсу валют Національного банку України станом на 03.02.2026 становить 17 188, 00 грн. за курсом 42,97 грн. за 1 долар США) головному спеціалісту ТСЦ МВС № 6542 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях ОСОБА_5 , при цьому собі залишив 100 доларів США (що відповідно до курсу валют Національного банку України станом на 03.02.2026 становить 4 297, 00 грн. за курсом 42,97 грн. за 1 долар США).

Крім того, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу, 26.02.2026, близько 16 год. 05 хв., перебуваючи у місті Херсон, ОСОБА_7 отримав від свого знайомого ОСОБА_9 , інформацію про необхідність внесення до Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України даних щодо видачі посвідчення водія ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Так, 26.02.2026, перебуваючи у місті Херсон (більш точні дата, час та місце у ході досудового розслідування не встановлені) ОСОБА_7 висунув ОСОБА_9 пропозицію щодо передачі йому у якості неправомірної вигоди для службової особи ТСЦ МВС № 6542 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях грошових коштів у сумі 27 000 гривень за сприяння у внесенні до Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України даних щодо видачі посвідчення водія ОСОБА_11 без її явки до Територіального сервісного центру та повідомив про необхідність надання йому анкетних даних ОСОБА_11 та копій документів останньої.

На виконання пропозиції ОСОБА_7 . 26.02.2026 ОСОБА_9 передав останньому фотокопії документів ОСОБА_11 . Вказану інформацію і документи ОСОБА_7 у подальшому передав головному спеціалісту ТСЦ МВС № 6542 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях ОСОБА_5 .

У свою чергу, не пізніше 03.03.2026 головний спеціаліст ТСЦ МВС № 6542 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні ТСЦ МВС № 6542 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, за адресою: Херсонська область, Бериславський район, сел. Велика Олександрівка вул. Закарпатська (колишня - Міліцейська), буд. 32 (більш точні дата, час та місце у ході досудового розслідування не встановлені), вніс до Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України дані щодо видачі посвідчення водія ОСОБА_11 без її особистої присутності у порушення вимог «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340.

На виконання пропозиції ОСОБА_7 . 03.03.2026 ОСОБА_9 , перебуваючи у м. Херсоні, вул. 200 років Херсоні поблизу буд. 41, передав йому грошові кошти у сумі 27 000 гривень за сприяння у внесенні до Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України даних щодо видачі посвідчення водія ОСОБА_11 без її явки до Територіального сервісного центру.

В подальшому, ОСОБА_7 мав передати частину неправомірної вигоди ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у сумі 5000 гривень шляхом перерахунку на банківську карту НОМЕР_1 для подальшої передачі цих коштів ОСОБА_5 , а іншу частину неправомірної вигоди у сумі 21 000 гривень при особистій зустрічі з ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто у одержанні службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення службовою особою в інтересах третіх осіб, дій з використанням службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

03.03.2026 в порядку ст.ст. 208, 615 КПК затримано ОСОБА_5 , якому 03.03.2026 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 , це, зокрема: протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 23.01.2026; протокол огляду і вручення грошових коштів від 03.02.2026; протокол огляду і вручення грошових коштів від 03.03.2026; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 26.02.2026; протокол затримання ОСОБА_5 від 03.03.2026; протокол обшуку у будівлі за юридичною адресою Територіального сервісного центру №6542 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, за адресою: Херсонська область, Бериславський район, сел. Велика Олександрівка вул. Закарпатська (колишня Міліцейська), буд. 32.

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Тому доводи сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 199 КК України, є безпідставними.

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 3 ст. 368 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 3 ст. 368 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності та відвернення пов`язаних з цим негативних наслідків (обмежень), підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, в тому числі шляхом виїзду до іншої країни, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки за обставин повідомленої підозри, з урахуванням здобутих в ході досудового розслідування доказів, існує достатня вірогідність продовження або повторення протиправної поведінки в сфері корупційних кримінальних правопорушень.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, в разі визнання підозрюваного винуватим йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 1968 році; на обліку за станом здоров`я у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Крім того, слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 одружений, має сина 2008 року народження. ОСОБА_12 має вищу юридичну освіту, має постійне місце мешкання, проживання разом із дружиною та сином. Крім того, ОСОБА_5 має подяки та грамоти від Міністества внутрішніх справ України, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, Бериславської районної державної адміністрації за сумлінну працю, високий професіоналізм та сумлінне ставлення до виконання посадових обов`язків, а також нагрудний знак «Гідність та честь» №065 від Всеукраїнської громадської організації «Спілка ветеранів та працівників силових структур України «Звитяга». ОСОБА_5 офіційно працевлаштований, отримує пенсію, раніше не судимий, повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення не має.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства з урахуванням дати повідомлення про підозру (03.03.2026 року), оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження, отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу, на чому наголошувала сторона захисту, на даній стадії кримінального провадження відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 КПК України будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення. (ч. 3 ст. 182 КПК України).

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. (ч. 7 ст. 182 КПК України).

Розмір застави, з одного боку, повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обв`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Стороною обвинувачення вказано на необхідність визначення застави у розмірі більшому, ніж визначений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у сумі 998 400 гривень.

Разом з цим, в клопотанні не наведено жодного обґрунтування наявності виключних обставин для застосування застави в більшому розмірі, а лише формально вказано на таку можливість. Наразі ОСОБА_5 повідомлено про підозру щодо отримання неправомірної вигоди у сумі 500 доларів США та 27 000 гривень. Наведені прокурором у судовому засіданні твердження про можливість у майбутньому повідомлення про підозру щодо інших епізодів носять характер припущень, які не можуть бути розцінені судом як наявність виключних обставин. Інших доводів стороною обвинувачення на даному етапі досудового розслідування не наведено та відповідних доказів до матеріалів клопотання не додано. Стороною захисту у наданих запереченнях акцентовано увагу на тому, що застосування застави у заявленому розмірі перевищує фінансові можливості підозрюваного настільки, що прирівнюється до безальтернативного тримання під вартою. Вказані твердження в ході розгляду клопотання стороною обвинувачення спростовані не були. Посилання на наявність матеріалів НСРД, які суду не надані та зі змістом яких слідчий суддя позбавлений можливості ознайомитись, також, не є підставою для визначення виключного розміру застави на теперішній час.

Отже, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного ОСОБА_5 , даних про його особу та встановлених під час розгляду клопотання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, з урахуванням недоведеності стороною обвинувачення наявності виключних обставин, приходить до висновку про наявність підстав для визначення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка достатньою мірою гарантує виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірною для нього, оскільки застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, враховуючи характер та специфіку інкримінованих діянь, тяжкість покарання, передбаченого за вчинення тяжкого злочину, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У разі внесення застави згідно ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, а також виконувати обов`язки, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.05.2026 року включно.

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повинен бути звільнений з-під варти, в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень 00 копійок.

У разі звільнення під заставу, зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утриматися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

Роз`яснити та попередити підозрюваного, що з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

За невиконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, на підозрюваного може бути накладено грошове стягнення у розмірі: від 0,25 до 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого, прокурора; від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 09.03.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1