Справа № 740/682/26
Провадження № 1-кс/740/128/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

11 лютого 2026 року м. Ніжин

Слідчий суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

- прокурора ОСОБА_3 ,

- підозрюваного ОСОБА_4 ,

- захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині клопотання слідчого СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Ніжині Чернігівської області, є громадянином України, неодружений, має середню освіту, працює на посаді електрика АТ «Укрзалізниця», зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у кримінальному провадженні № 0000072 від 09 лютого 2026 року за ч. 2 ст. 194 КК України,

установив:

У поданому 11.02.2026 до суду клопотанні ставиться питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків згідно зі ст. 194 КПК України.

Клопотання мотивоване тим, що СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області за процесуального керівництва Ніжинської окружної прокуратури в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000072 від 09.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 09.02.2026 близько 16-50 год. ОСОБА_4 прибув до будинку свого батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою похилого віку та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними виник конфлікт через застосовані батьком методи виховання щодо іншого молодшого сина, який у подальшому переріс у сварку, під час якої через обурення на висловлювання батька та з мотивів виниклих особистих неприязних сімейних відносин у ОСОБА_4 виник раптовий умисел на пошкодження чужого майна шляхом підпалу з метою в такий спосіб проявити себе над батьком ОСОБА_7 . Усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння іншій особі матеріальної шкоди, бажаючи при цьому їх настання, взявши з господарського приміщення, яке знаходиться на території вказаного будинковолодіння, каністру з легкозаймистою речовиною та повернувшись до житлового будинку, використовуючи вказану рідину з каністри та сірники, ОСОБА_4 умисно здійснив підпал житлової кімнати в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що призвело до її загорання, а в подальшому до пошкодження підлоги, дверного прорізу та меблів, у результаті чого ОСОБА_7 завдано матеріальної шкоди.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив домашнє насильство у формі психологічного та економічного насильства.

10.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, в якому потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що його син ОСОБА_4 вчинив підпал у будинку;

- протоколом проведення огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_7 , під час якого вилучено каністру з-під бензину, пожежне сміття та фрагменти обгорілої тканини;

- актом про пожежу, складеним інспектором ДСНС, в якому зазначено причину пожежі підпал;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , який повідомив, що під час сварки ОСОБА_4 облив бензином та в подальшому підпалив приміщення в будинку;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , який підтвердив, що в будинку його сусіда ОСОБА_7 відбувалася пожежа;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 , який підтвердив, що під час сварки, перебуваючи в емоційному збудженні, він взяв каністру з бензином, яка знаходилася в господарському приміщенні (сараї) та, виливши її вміст в коридорі будинку батька ОСОБА_7 , підпалив розлиту рідину за допомогою сірника;

- протоколом проведення слідчого експеримену з потерпілим ОСОБА_7 , який показав місце та в який спосіб його син здійснив підпал у будинку;

- протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_4 , під час якого останній підтвердив, що, перебуваючи в емоційному хвилюванні, він вчинив підпал у будинку свого батька ОСОБА_7 , створивши, таким чином, загрозу життю і здоров`ю батьку та загрозу знищенню інших матеріальних об`єктів;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи вид та міру покарання, може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оскільки підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк десять років; незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, який є його батьком, та свідків з метою зміни їхніх показань, оскільки йому відоме місце проживання всіх учасників цієї події; вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з викладених у ньому обставин та просив задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував обставин підозри, пояснив, що між ним та батьком виникла сварка стосовно його рідного брата, який є особою з інвалідністю І групи та проживає разом з батьком. Брат часто жалівся на батька, що той неналежним чином доглядає його. ОСОБА_4 не мав наміру здійснювати підпал, хотів просто налякати батька. Також підозрюваний заперечив щодо застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, аргументуючи це тим, що йому необхідно їздити на роботу, заробляти гроші на утримання брата, він працює за змінним графіком - одна доба через три доби.

У судовому засіданні захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 просив застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, посилаючись на те, що підозрюваному необхідно заробляти кошти на утримання брата, опікунство над яким він зараз оформлює (справа перебуває на розгляді в суді). Просив урахувати, що підозрюваний ОСОБА_4 повністю визнає вину, під час проведення слідчого експерименту розповів про всі обставини події.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно підозрюваного, слідчим суддею враховані вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практика Європейського суду з прав людини, за якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Слідчий суддя, перевіряючи обґрунтованість підозри, вважає, що наявні відомості, які вказують на обґрунтовану підозру та які навіть у сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, що підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами. Так, зазначені в клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю відомостей, детальний перелік яких міститься у матеріалах, які долучені до клопотання.

При цьому на стадії розгляду клопотання слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є застосування запобіжного заходу.

Зміст доданих до клопотання доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням, на цьому етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства», рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»). Відтак, на цей час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

З огляду на наведені у клопотанні відомості, є підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , відомості про його особу, зокрема те, що він неодружений, має середню освіту, працевлаштований, мету застосування запобіжного заходу, бере до уваги те, що в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний (обвинувачений) обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, вирішуючи питання про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що існування цього ризику є цілком ймовірним. Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч. 2 ст. 194 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років, а тому усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та міру покарання, яка йому загрожує, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Це узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», згідно з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Щодо ризику впливу на свідків та потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, то слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілим у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує як на початковому етапі кримінального провадження до моменту їх допиту, так і продовжує існувати на подальших стадіях, в тому числі до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілого.

Так, підозрюваному відомо про місце проживання потерпілого, який є його батьком, та свідків, а тому є вірогідність того, що шляхом вмовляння, погроз або шантажу він може чинити тиск на потерпілого та свідків з метою зміни чи відмови останніх від надання показань, схиляти їх до надання неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні. При цьому показання осіб мають вирішальне значення для повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження. Вказані обставини свідчать про наявність вищевказаного ризику впливу на свідків та потерпілого в цьому кримінальному провадженні.

При цьому слідчий суддя вважає відсутніми підстави для висновків про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, адже в клопотанні не конкретизовано та прокурором у судовому засіданні не доведено, які саме дії може вчинити ОСОБА_4 та чим саме підтверджується така ймовірність. При цьому враховується, що підозрюваний раніше не судимий, відсутні жодні докази на підтвердження того, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, або на цей час стосовно нього здійснюється будь-яке інше кримінальне провадження. Однак необгрунтованість і недоведеність цього ризику жодним чином не впливає вцілому на висновок слідчого судді про наявність підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Доводи сторони захисту, що ОСОБА_4 потрібно працювати, щоб утримувати рідного брата, не можна розцінювати як беззаперечну підставу для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з урахуванням існування вищевказаних ризиків, усунути які неможливо в інший спосіб.

Таким чином, для запобігання вищевказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, передбачених ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, та який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» від 10.02.2011, слідчий суддя вважає, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту цілодобово є об`єктивною необхідним та забезпечить на цей час його належну процесуальну поведінку з урахуванням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора про недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі домашнього арешту в нічний час. Про обрання відносно підозрюваного особистої поруки не надходило жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру. Застосування до підозрюваного особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного і не зменшить наявність ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації.

За таких обставин, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту підлягає задоволенню, такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками станом на час розгляду клопотання, відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів належне викон ання ним процесуальних обов`язків, а також є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Керуючись ст. 2, 176 178, 181, 193, 194, 196, 197, 372, 376 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту під час повітряної тривоги, а також до найближчого до місця проживання пункту незламності, облаштованого службами ДСНС України в м. Ніжині Чернігівської області, до 09 квітня 2026 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 строком до 09 квітня 2026 року включно такі обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений час;

- утримуватися від спілкування з потерпілим у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі невиконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України ОСОБА_4 слід негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та звільнити з-під варти.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копії ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному ОСОБА_4 негайно після її оголошення, а для виконання передати Ніжинському РУП ГУ НП в Чернігівській області, який повинен негайно поставити на облік підозрюваного ОСОБА_4 , до якого застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчого та суд.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1