УХВАЛА

Справа № 1-614/2000

1-в/569/94/26

05 березня 2026 року Рівненський міський суд Рівненської області області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про звільнення від призначеного додаткового покарання у виді конфіскації майна засудженого ОСОБА_5 , призначеного вироком рівненського міського суду Рівненської області від 29.11.2000 року у справі №1-614/200, -

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту на майно ОСОБА_5 який застосовано відповідно до постанови №АА982471 від 21.01.2002, реєстраційний номер обтяження 6972006 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесеної державним виконавцем ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтоване тим, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2000 року у справі №1-614/2000, ОСОБА_5 визнаний винним за ч.2 ст.144 КК України і йому призначене покарання із застосуванням ст.44 КК України у вигляді 1 рік 6 місяців позбавлення волі у виправно-трудовій колонії посиленого режиму з конфіскацією 1/3 частини індивідуального майна, що належить на праві особистої власності.На виконання вказаного вироку, Постановою ДВС Рівненського міського відділу державної виконавчої служби від 21 січня 2002 року накладений арешт на все майно, що належить ОСОБА_5 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.09.1995, виданого ДМГ МРНД.08.04.2008 року вказане обтяження внесене до Реєстру Реєстратором: Першою Рівненською державною нотаріальною конторою (майдан Незалежності,7 м.Рівне).Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка №384522912 від 26.06.2024), вказано тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 6972006, об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1 .Тобто, по даний час відомості про вказаний арешт майна знаходяться у Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що обмежує права власників щодо розпорядженням майном.Згідно із ч.2 ст. 48 КВК України, виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".Згідно із п.8 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень КК України від 5 квітня 2001 року № 2341-III, заборонено приводити у виконання вироки судів в частині конфіскації майна і стягнення штрафу, якщо до набрання чинності цим Кодексом конфісковане майно не було вилучене і реалізоване, а штраф не був стягнутий у разі, якщо за даний злочин цим Кодексом конфіскація майна і накладення штрафу не передбачені.Тобто, санкцією ч.2 ст.189 КК України від 5 квітня 2001 року № 2341-III конфіскація майна не передбачена.Як наслідок, відповідно до п.8 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень КК України від 5 квітня 2001 року № 2341-III, виконання вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2000 року у справі №1-614/2000, в частині конфіскації майна ОСОБА_5 не підлягає виконанню.

Крім того, захисник просив скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби від 21 січня 2002 року, затвердженої Начальником відділу державної виконавчої служби 21.01.2002 року, на все майно, що належить ОСОБА_5 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.09.1995, виданого ДМГ МРНД.

Засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, просив задоволити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

За змістом ст. 48 КВК України суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не провадилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється територіальним органом державної виконавчої служби за місцем знаходження майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, оскільки це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже унеможливлює виконання покарання.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;

Також, строк виконання обвинувального вироку, за винятком випадків, передбачених ч.6 ст. 80 КК України, має певний термін, після спливу якого держава не може застосовувати обмеження до особи за цим вироком.

Відповідно до ст. 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Частинами 1, 2 статті 80 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та імперативні строки, сплив яких, є підставою для звільнення засудженої особи від відбування призначеного їй цим вироком покарання, крім покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строкп`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п' ять років за тяжкий злочин.

Частиною 2 ст. 80 КК України встановлено, що строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням призначеним за вироком суду.

Згідно ст. 49 КК України 1960 р. обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили: 1) один рік при засудженні до покарання не більш суворого, ніж виправні роботи або направлення в дисциплінарний батальйон; 2) три роки при засудженні до позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 4) десять років при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років. Перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Судом встановлено, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2000 року у справі №1-614/2000, ОСОБА_5 визнаний винним за ч.2 ст.144 КК України і йому призначене покарання із застосуванням ст.44 КК України у вигляді 1 рік 6 місяців позбавлення волі у виправно-трудовій колонії посиленого режиму з конфіскацією 1/3 частини індивідуального майна, що належить на праві особистої власності. Суд прийшов до висновку, що органи попереднього слідства вірно кваліфікували дії ОСОБА_5 як вимагательство вчинене групою осіб за ст.144 ч.2 КК України.

На виконання вказаного вироку, Постановою ДВС Рівненського міського відділу державної виконавчої служби від 21 січня 2002 року накладений арешт на все майно, що належить ОСОБА_5 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.09.1995, виданого ДМГ МРНД.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка №461613543 від 26.01.2026), вказано тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 6972006, 08.04.2008 15:05:58.

Таким чином, по даний час відомості про вказаний арешт майна знаходяться у Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що обмежує права власників щодо розпорядженням майном.

Відповідно до відповідей ДВС від 19.07.2024 року за №189755 та від 15.10.2024р. за №257285, підтверджено факт накладення арешту на вищезазначене майно. При цьому, зазначено, що на даний час у них відсутні виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_5 , оскільки всі матеріали виконавчих проваджень за 2002 рік знищені. У зв`язку з цим, встановити наявність підстав для зняття арешту з майна боржника від 21.01.2002 з реєстраційним номером обтяження №6972006 в державного виконавця відсутня можливість.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 15.09.1995, Департамент міського господарства міської Ради народних депутатів посвідчив, що квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_7 та членам її сім`ї: ОСОБА_5 .

Згідно із ч.2 ст. 48 КВК України, виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно із п.8 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень КК України від 5 квітня 2001 року № 2341-III, заборонено приводити у виконання вироки судів в частині конфіскації майна і стягнення штрафу, якщо до набрання чинності цим Кодексом конфісковане майно не було вилучене і реалізоване, а штраф не був стягнутий у разі, якщо за даний злочин цим Кодексом конфіскація майна і накладення штрафу не передбачені.

Відповідно до ч.2 ст.189 КК України від 5 квітня 2001 року № 2341-III, вимагання, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням свого службового становища, або з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, або з пошкодженням чи знищенням майна, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому, - карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Тобто, санкцією ч.2 ст.189 КК України від 5 квітня 2001 року № 2341-III конфіскація майна не передбачена.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За таких обставин, відповідно до п.8 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень КК України від 5 квітня 2001 року № 2341-III, виконання вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2000 року у справі №1-614/2000, в частині конфіскації майна ОСОБА_5 не підлягає виконанню.

Крім того, передбачений ч.1ст.80 КК України та ч.ч 1,2 ст. 49 КК України 1960р.строк давності виконання вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 29.11.2000 закінчився, в тому числі в частині додаткового покарання у виді конфіскації належного ОСОБА_5 майна.

Враховуючи те, що покарання у виді конфіскації майна виконано не було, з дня набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_5 минуло більше двадцяти п`яти років, строки давності не зупинялися та не переривалися, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 необхідно звільнити від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Крім того, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 9 Розділу XI Перехідних положень КПК України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі ст. 409 КПК України (1960 року) питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судом, який постановив вирок.

У порядку, передбаченому ст. 411 КПК України (1960 року), суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмови в позові або незастосування конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 КПК України (1960 року) накладення арешту на майно скасовується, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Відповідно до ст. ст. 125-126 КПК України (1960 року) арешт на майно по кримінальній справі накладається з метою забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироку суду», суд в порядку ст. ст. 409, 411 КПК України (1960 року) вправі на стадії виконання вироку вирішити питання про скасування заходів забезпечення позову чи можливої конфіскації майна, якщо при постановленні вироку ці заходи скасовані не були.

Враховуючи те, що судом встановлено підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання у виді конфіскації 1/3 частини індивідуального майна, що належить на праві особистої власності, у зв`язку із тим, що вищевказаний вирок в частині конфіскації майна станом на момент прийняття КК України від 5 квітня 2001 року № 2341-III не було вилучене і реалізоване, а ч.2 ст.189 КК України 2001 року конфіскацію не передбачає та закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, а арешт на майно засудженого накладався з метою забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна, суд прийшов до висновку про необхідність скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 535, 539, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про звільнення від призначеного додаткового покарання та скасування арешту майна - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування додаткового покарання призначеного вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 29.11.2000р. у справі №1-614/2000р. у виді конфіскації 1/3 частини індивідуального майна, що належить на праві особистої власностіузв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 29.11.2000р. у справі №1-614/2000р.

Скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби від 21 січня 2002 року, затвердженої Начальником відділу державної виконавчої служби 21.01.2002 року, на все майно, що належить ОСОБА_5 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.09.1995, виданого ДМГ МРНД.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_9