КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа: 757/5234/24-к Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/824/4959/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 422-1 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою "Київський слідчий ізолятор", де перебуває обвинувачений ОСОБА_6 , апеляційну скаргу захисника його інтересів - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року у кримінальному провадженні № 120 231 000 600 022 75 від 06 листопада 2023 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та який проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ВКЗ, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07.07.2025, на задоволення клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04.09.2025 включно.

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав на доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , врахувавши при цьому тяжкість кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не відпали, і досі продовжують існувати та дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності.

Суд наголосив на відсутності підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, з огляду на наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, і необхідності забезпечення дотримання розумних строків судового процесу.

Також, суд не знайшов підстав для визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави, зважаючи на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило смерть людини.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07.07.2025, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, застосувати щодо останнього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, за місцем реєстрації з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Захисник вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою у зв`язку з істотним порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним дослідженням всіх обставин провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що з аналізу мотивувальної частини оскаржуваної ухвали Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2025 вбачається, що воно не відповідає вимогам закону, оскільки містить формальне повторення раніше зазначених ризиків без будь-якого оновлення чи конкретизації, не містить аналізу динаміки ризиків, а саме їх можливого зниження або усунення з часу попереднього продовження тримання під вартою.

Також, вважає, що у поданому клопотанні прокурором не наведено жодного нового доказу, який би вказував на спробу обвинуваченого ухилятись від суду, контактувати з потерпілими чи свідками з метою тиску, або на іншу протиправну поведінку з його боку. Попри це, суд не здійснив критичної оцінки таких формальних посилань і не перевірив новизну чи актуальність інформації, яка була викладена в обґрунтування клопотання. Більше того, суд не розглянув можливості застосування альтернативних, менш суворих запобіжних заходів, як того вимагає частина друга статті 183 КПК України.

Відповідно, сторона захисту вважає, що жоден із наведених аргументів прокурора не підтверджує наявність «стійких ризиків» у розумінні статті 177 КПК України, а отже не відповідає критеріям, передбаченим частиною третьою статті 199 КПК України щодо змісту клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Щодо ризику переховування від суду, то захисник вказує, що посилання на тяжкість обвинувачення саме по собі не може вважатися достатнім і самостійним обґрунтуванням ризику переховування. Це узагальнене твердження не має індивідуалізованого змісту, а отже, не відповідає вимогам КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою суд має оцінювати не лише формальні ознаки тяжкості злочину, але і конкретну поведінку особи, її соціальні зв`язки, попередню правослухняність та інші чинники.

Зауважує, що жодних фактів, що ОСОБА_6 мав намір ухилятися від правосуддя або вживав для цього будь-які дії, у матеріалах справи немає. Навпаки, ОСОБА_6 є особою, що має зареєстроване місце проживання, постійно перебував за адресою до моменту арешту, не змінював місце проживання або контактів після порушення провадження, що повністю виключає ризик його наміру переховуватися.

Також, щодо посилання прокурора на відомості з бази даних АРМОР, зокрема про винесення у 2021 році заборонного припису щодо заборони спілкування зі співмешканкою, захисник вважає, що ці дані стосуються адміністративного провадження, яке мало місце майже за два роки до інкримінованого кримінального правопорушення. Вона не має ознак систематичності, не супроводжувалася кримінальним провадженням, не спричинила повторних проявів подібної поведінки, і тому не може вважатися достатньою підставою для висновку про наявність реальної загрози вчинення нових кримінальних діянь.

Вказує захисник і про те, що судом не враховано, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає з батьками та цивільною дружиною, має дитину 2024 року народження, тобто, має міцні соціальні зв`язки. Батько обвинуваченого ОСОБА_10 та мати ОСОБА_11 є пенсіонерами за віком, яким обвинувачений постійно допомагає, в тому числі матеріально. До моменту арешту ОСОБА_6 перебував на службі у Збройних Силах України на підставі контракту, що підтверджує його правосвідомість, дисциплінованість та легальне джерело доходу. Крім того, обвинувачений раніше не судимий, що є важливою обставиною, яку суд повинен враховувати при визначенні міри запобіжного заходу

Звертає увагу суду, що станом на сьогодні, перебуваючи під вартою ОСОБА_6 не має можливості офіційно працевлаштуватись, тому посилання сторони обвинувачення на дані обставини є безпідставними.

На переконання захисника з урахуванням вищенаведеного, обставин кримінального провадження, відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та даних про особу обвинуваченого у їх сукупності, достатнім буде застосування стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних процесуальних обов`язків, що цілком зможе запобігти заявленим прокурором ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступним.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги, за процедурою, визначеною ст. 422-1 КПК України.

Як убачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Печерського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження № 120 231 000 600 022 75 від 06.11.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, з його обґрунтуванням.

Суд першої інстанції, вислухавши думку сторін у провадженні, знайшов клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слушним, прийнявши відповідне рішення у провадженні, з правильністю чого погоджується і колегія суддів.

Так, як указують положення ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність вказаних ризиків, що висвітлено в ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням обставин, перелічених нормою ч. 1 ст. 178 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Розглядаючи матеріали кримінального провадження в частині продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, викладені в ст. 199 КПК України, з оцінкою і положень ч. 1 ст. 183 КПК України, які декларують, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

На дотримання наведених вище вимог кримінального процесуального закону та виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження і дійшов ґрунтовного висновку про необхідність продовження, обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зважаючи на те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, та існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: ймовірного переховування від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, слід вказати, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" зазначив, що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Посилання сторони захисту на дані, які характеризують особу обвинуваченого, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_6 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та не виключає можливість продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, у тому числі у виді цілодобового домашнього арешту, як просив в апеляційній скарзі захисник, у даному випадку не зможуть запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Даних про те, що ОСОБА_6 не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора - в матеріалах провадження відсутні і стороною захисту не надані.

Крім того, суд з урахуванням положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України обґрунтовано не визначив обвинуваченому ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, при повному та об`єктивному дослідженні на даному етапі судового розгляду всіх обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому, в ухвалі суду першої інстанції достатньо наведені мотиви, за яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які б вплинули на правильність прийняття судового рішення, доводи щодо якого і є предметом перегляду судом апеляційної інстанції у відповідності з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України.

За наведеним, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2025 року, якою на задоволення клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04 вересня 2025 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4