Провадження № 1-кп/185/156/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в період воєнного стану в залі в м.Павлоград Дніпропетровської області кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0001358 від 08 серпня 2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Нижнє Луганської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, -

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

07.08.2025 близько 23:30 годині обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1.72 проміле), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «BMW 523і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 04.10.2023 року належить йому, рухався у зазначених умовах по асфальтобетонній ділянці дороги м.Павлоград по вул.Заводська в напрямку від вул.Чайковського до пров.Залізничного, перевозячи трьох пасажирів: потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В ході подальшого руху обвинувачений ОСОБА_3 в нічний час доби, керуючи вищевказаним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, діючи необережно, проявляючи кримінально-протиправну самовпевненість, порушивши вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, не будучи уважним до дорожньої обстановки, відволікся від керування автомобіля на пасажира на задньому сидінні, де в районі будинку №1 по вул.Зелена м.Павлограда на заокругленні дороги ліворуч, не обрав безпечної швидкості, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини праворуч, де допустив наїзд на дерево, в результаті чого пасажир, потерпілий ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху в якому вказано:

п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

Порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали.

Невиконання вищевказаного пункту Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого пасажиру, потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому голівки правої стегнової кістки, садна, гематоми правого плечового суглобу, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більше ніж як 21 день).

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286-1 КК України визнав, суду пояснив, що 7 серпня 2025 року він на власному автомобілі марки «БМВ» приїхав на селище «Хімзавод» до знайомого ОСОБА_11 . Разом з ним був потерпілий ОСОБА_7 та ще хлопці, з якими він був незнайомий. Вони вирішили випити. Він вживав слабоалкогольні напої, випив 4 банки по 0.5 л в період часу з 20.00 до 21.00 години. Коли він їхав за хлопцем, рухаючись по дорозі зі швидкістю більше 50 км/год., відволікся на одного з пасажирів на задньому сидінні. Дорогу він не знав, її показував ОСОБА_12 . Побачивши, що дорога змінює напрямок, він застосував гальма, проте було пізно. Щоб не заїхати на подвір`я, він вирішив направити автомобіль на дерево. Відбулось зіткнення. Свідок ОСОБА_10 на передньому пасажирському сидінні почав кричати, що йому придавило кінцівку. Він відключив акумулятор, та почав витягувати цього пасажира. Як травмувався потерпілий, він не побачив. В скоєному щиро кається, дуже жалкує про вчинене. Просить вибачення у потерпілого. Не заперечує розглядати провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини ним не оспорюються, викладені обставини в обвинувальному акті відповідають подіям кримінального правопорушення, що йому інкримінується. При визначенні покарання просить не позбавляти його волі.

Потерпілий ОСОБА_13 суду повідомив, що 7 серпня 2025 року він разом зі знайомими приблизно о 22.00 годині зустрілися з обвинуваченим та ОСОБА_14 , познайомились, стали вживати спиртні напої. Після переїхали до магазину «АТБ» на парковку, де придбали ще спиртного та продовжували випивати. Він бачив, що обвинувачений, будучи водієм, вживає слабоалкогольні напої. Зустрівши ще одних знайомих, вирішили проїхати з обвинуваченим та забрати ще одного товариша. Йому вже було потрібно йти, проте хлопці попросили з`їздити з ними. Обвинувачений був за кермом, рухались зі швидкістю більше 100 км/год. ОСОБА_14 показував дорогу, він сидів за водієм на пасажирському сидінні біля нього. Потім відбулась дорожньо-транспортна пригода, він втратив свідомість. Прийшов до тями лише після приїзду швидкої. При визначенні покарання для обвинуваченого покладається на розсуд суду. Обвинувачений приїздив до нього в лікарню, спілкувався з ним, частково відшкодував йому завдану шкоду у розмірі 20000 гривень, проте на протезування потрібно більше 120000 гривень. Не заперечує розглядати провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини ним не оспорюються, викладені обставини в обвинувальному акті відповідають подіям кримінального правопорушення.

Крім повного визнання своєї вини і викривальних свідчень, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого ним злочину підтверджується і іншими фактичними доказами провадження, які всіма учасниками судового розгляду визнані, ніким не оспорюються, у відповідності з ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільними їх дослідження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені наявними у провадженні доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України доведена повністю та підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії нетяжких злочинів, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та колишньої роботи характеризується позитивно, не працює, є інвалідом ІІІ групи, на обліку в психіатричному диспансері та у лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, відповідно до вимог ст.66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин, відповідно до вимог ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеня тяжкості, думки потерпілого, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є інвалідом ІІІ групи внаслідок виконання військової служби, свою вину визнав, наявності пом`якшуючої його покарання обставини, відсутності обтяжуючих покарання обставин, обмежень застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, визначених в ст.75 КК України, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно застосувати реальне покарання можливе лише з ізоляцією його від суспільства і відносно обвинуваченого необхідно застосувати покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції, інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України, та з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке визначене як обов`язкове в межах санкції, інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Підстави для застосування ст.ст. 69, 75, 76 КК України відсутні.

Визначене судом покарання буде відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також здатним сприяти виправленню ОСОБА_3 та попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Під час проведення досудового розслідування проводились судові експертизи на проведення яких, згідно довідок було загалом витрачено 8022.60 гривень. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованого злочину за описаних у вироку обставин, то суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведених експертиз у розмірі 8022.60 гривень.

Доля речових доказів повинна бути вирішена у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.

У відповідності вимог ст.174 КПК України підлягає скасуванню арешт, накладений на автомобіль марки «BMW 523і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - в даному провадженні після набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та призначити покарання за ч.1 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Після набрання вироком законної сили ОСОБА_3 затримати та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для відбування призначеного судом покарання.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 для виконання вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведених експертиз у розмірі 8022.60 гривень.

Речовий доказ:

- автомобіль марки «BMW 523і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на площадці тимчасового тримання транспортних засобів при Павлоградському РВП ГУНП в Дніпропетровській області - після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_3 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.08.2025 року на автомобіль марки BMW 523і», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1