КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 грудня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.12.2025 задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, тимчасово вилучене 04.11.2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- чорнові записи на 12 арк.;

- мобільний телефон «Samsung Galaxy S24Ultra», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ;

- 4 скляні пляшки з рідиною прозорого кольору об?ємом 0.7 л, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.10.2025 не було надано дозволу на відшукання і вилучення мобільного телефону, документів та чорнових записів, які не мають жодного відношення

_____________________________________________________________________________

Справа № 761/51455/25 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1903/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

до вказаного кримінального провадження, та до незаконного виготовлення підакцизних товарів.

Вилучені у ОСОБА_7 4 пляшки з етикетками «UMAN MOONSHINE» не є незаконно виготовленими алкогольними напоями, а виготовлені у законний спосіб як експериментальні зразки під час налагодження виробництва ПП «ПЕРША ПРИВАТНА ГУРАЛЬНЯ», директором якого є ОСОБА_7 та яке має ліценцію на виробництво алкогольних напоїв.

Згідно протоколу обшуку, ОСОБА_7 жодним чином не обмежував доступ до мобільного телефону, добровільно його видав та повідомив код доступу, а тому вилучення мобільного телефону є порушенням вимог ч. 2 ст. 168 КПК України.

В матеріалах клопотання відсутні будь-які дані, що підтверджують причетність ОСОБА_7 до кримінальних правопорушень, що розслідуються у даному кримінальному провадженні.

В порушення вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, прокурором не надано доказів, що вилучені у ОСОБА_7 речі та документи є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також апелянт вказував, що прокурором порушено вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України та пропущено строк на звернення з клопотанням, без порушення питання про поновлення цього строку.

Представник власника майна ОСОБА_6 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

23.02.2026 в телефонному режимі представник повідомив, що не може прибути в судове засідання та просив розглядати справу за його відсутності.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, вислухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який не заперечував проти здійснення судового розгляду без участі представника власника майна, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності представника.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпекиУкраїниздійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000032, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.11.2022, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 204, ч. 2 ст. 199, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України

Згідно даних клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що житель м. Бровари Київської області, за попередньою змовою з невстановленими особами, обладнав на території Київської, Чернігівської, Вінницької, Кіровоградської, Черкаської областей складські приміщення, в яких за допомогою спеціального обладнання здійснюється незаконне виготовлення підакцизних товарів в промислових масштабах, у тому числі з підробленими марками акцизного податку.

Крім того, невстановлена група осіб здійснює на території Київської, Одеської, Чернігівської, Вінницької, Кіровоградської, Черкаської областей зберігання, придбання, перевезення та збут підроблених марок акцизного податку при продажу підакцизної групи товарів.

Органом досудового розслідування встановлено, що для незаконного виготовлення підакцизних товарів, а саме алкогольної продукції на території Черкаської області, група осіб використовує виробничі потужності за адресою: АДРЕСА_3, та АДРЕСА_2 .

Вказані приміщення використовуються ПП "Перша приватна гуральня", директором та головним бухгалтером якого є ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.10.2025 року надано дозвіл на проведення обшуку у житлових та нежитлових приміщеннях за фактичним місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_9 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, речей та документів, а саме: незаконно виготовлених, придбаних підакцизних товарів (алкогольних напоїв, спирту, спиртовмісних рідин, спиртовмісної продукції); обладнання, сировини, тари, вимірювальних пристроїв, що використовуються для виготовлення підакцизних товарів.

Згідно даних протоколу обшуку від 04.11.2025, цього ж дня проведено обшук за адресою фактичного проживання ОСОБА_7 ,а саме: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: чорнові записи на 12 арк.; мобільний телефон «Samsung Galaxy S24 Ultra», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ; 4 скляні пляшки з рідиною прозорого кольору, об?ємом 0.7 л.

Постановою старшого детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_10 від 05.11.2025, вилучене за місцем проживання ОСОБА_7 майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно даних клопотання, 06.11.2025 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 направив до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва клопотання про накладення арешту на майно, яке вилучене за результатами проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 а саме на: чорнові записи на 12 арк.; мобільний телефон «Samsung Galaxy S24 Ultra», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ; 4 скляні пляшки з рідиною прозорого кольору, об?ємом 0.7 л.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2025 повернуто вищевказане клопотання про накладання арешту на тимчасово вилучене майно прокурору із встановленням строку в сімдесят дві години для усунення недоліків.

12.12.2025 після усунення недоліків, прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 повторно звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, яке виявлене та вилучене в ході проведення обшуку 04.11.2025 року за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 а саме на: чорнові записи на 12 арк.; мобільний телефон «Samsung Galaxy S24 Ultra», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ; 4 скляні пляшки з рідиною прозорого кольору, об?ємом 0.7 л.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.12.2025 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на зазначене у клопотанні майно, тимчасово вилучене 04.11.2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 ., шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування цим майном.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на чорнові записи на 12 арк.; мобільний телефон «SamsungGalaxyS24 Ultra», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ; 4 скляні пляшки з рідиною прозорого кольору, об?ємом 0.7 л., з тих підстав, що вказане майно містить відомості, які мають значення для встановлення фактичних обставин кримінальних правопорушень, за ознаками яких здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, з огляду на їх правову кваліфікацію, у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000021, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, втрачене, знищене, відчужене чи передане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на майно ОСОБА_7 з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність відповідності вилученого майна ознакам речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження причетності ОСОБА_7 до кримінальних правопорушень, що розслідуються у даному кримінальному провадженні, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як свідчать матеріали клопотання, органом досудового розслідування встановлюється причетність групи осіб до незаконного виготовлення підакцизних товарів в промислових масштабах, у тому числі з підробленими марками акцизного податку, та встановлено, що для незаконного виготовлення підакцизних товарів використовуються приміщення ТОВ "ПЕРША ПРВИАТНА ГУРАЛЬНЯ", директором та головним бухгалтером якого є ОСОБА_7 .

Відтак, на даному етапі досудового розслідування сукупність долучених до клопотання матеріалів є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, вилученого у ОСОБА_7 .

Крім того, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі осіб, причетних до його вчинення.

Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З урахуванням наведеного, відсутність мобільного телефону, документів та чорнових записів у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.10.2025 про дозвіл на обшук, не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна з урахуванням дотримання прокурором вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Посилання апелянта на те, що вилучення мобільного телефону є порушенням вимог ч. 2 ст. 168 КПК України, оскільки ОСОБА_7 жодним чином не обмежував доступ до мобільного телефону, добровільно його видав та повідомив код доступу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наявність відомостей, які мають значення для справи, може бути встановлена виключно під час проведення комп`ютерно-технічної експертизи із застосуванням відповідного програмного забезпечення та комп`ютерного обладнання.

Істотне значення для кримінального провадження має саме інформація, яка міститься на пристроях, а не сам матеріальний носій інформації. Однак, необхідність фіксації інформації, яка на них міститься, відновлення вже видаленої інформації обумовлює подальше їх утримання з метою проведення експертних досліджень. Саме шляхом залучення осіб (спеціалістів, експертів), які володіють спеціальними технічними знаннями можливе належне копіювання інформації.

Згідно матеріалів клопотання, на даний час у кримінальному провадженні призначено комп`ютерно-технічну експертизу, яка потребує дослідження вмісту вилученого мобільного телефону, що можливе лише за умови забезпечення збереження зазначеного майна.

Доводи представника власника майна про те, після повернення ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.11.2025 клопотання прокурора про накладення арешту на майно ОСОБА_7 , прокурор повторно подав клопотання про накладення арешту на дане майно без дотримання вимог законодавства та приписів, які визначені у вищевказаній ухвалі слідчого судді від 13.11.2025, спростовується матеріалами клопотання.

Так, як убачається із долучених до клопотання відомостей, після постановлення слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва від 13.11.2025 ухвали про повернення клопотання прокурора для усунення недоліків, вказана ухвала слідчого судді надійшла до Офісу Генерального прокурора 11.12.2025, що підтверджується відповідною відміткою реєстрації вхідної кореспонденції від 11.12.2025 №316122-25, яка зазначена на супровідному листі.

Після отримання вказаної ухвали, прокурор у визначений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.11.2025 строк повторно звернувся із клопотанням про арешт майна 12.12.2025.

Отже, колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст. 171 КПК України при повторному зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 грудня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3