Номер справи 289/691/26
Номер провадження 1-кс/289/113/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2026 м. Радомишль

Слідчий суддя Радомишльського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №2 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у кримінальному провадженні №0000070 від 09.04.2026 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соковоє, Староосколького району, Белгородської області, російської федерації, громадянин України, освіта середня - спеціальна, розлучений, має на утриманні матір з інвалідністю 2 групи, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, на даний час перебуває на розгляді в Радомишльському районному суді кримінальне провадження № 0000377 від 02.10.2020 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10.04.2026 надійшло вказане клопотання, в якому ставиться питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів з моменту затримання.

Із змісту клопотання вбачається, що провадженні СВ ВП №2 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 09.04.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановлений день та час але не пізніше квітня 2026 року, при невстановлених у ході досудового розслідування обставинах, ОСОБА_4 у невстановленому слідством місці, знайшов ручну гранату DM51, та три тротилові шашки вагою близько 200 г кожна, і в цей день, час та місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на незаконне придбання та зберігання вказаних вище боєприпасів та вибухових речовин, реалізуючи який, усвідомлюючи заборону їх вільного обігу, ОСОБА_4 , в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС №662 від 21.08.1998 та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ №576 від 12.10.1992, в один із днів 2022 року, при невстановлених у ході досудового розслідування обставинах, перебуваючи, у невстановленому слідством місці, взяв та таким чином, придбав ручну гранату DM51 та три тротилові шашки вагою близько 200 грам кожна, та у подальшому переніс їх до місця свого проживання, що розташоване в АДРЕСА_1 , і, достовірно знаючи, що дозволу на зберігання вказаних вище боєприпасів та вибухових речовин у нього не має, усвідомлюючи протиправний характер своїх неправомірних дій, протягом тривалого часу, незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігав їх до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції тобто до 10.04.2026.

10.04.2026 у період часу з 01 години 53 хвилин по 03 годину 30 хвилин, під час проведення невідкладного обшуку у ОСОБА_4 , який перебував поблизу господарства, що розташоване в Житомирській області, Житомирського району, с. Біла Криниця, по вул. Захисників України, 9, виявлено та вилучено ручну гранту DM51, крім того у вказаному господарстві під час проведення невідкладного обшуку, було виявлено та вилучено три тротилові шашки вагою близько 200 грам кожна, які ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу.

10.04.2026 о 03 годині 30 хвилин ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в цей же день повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 263 КК України.

Вина ОСОБА_4 підтверджується наступними доказами: витягом з ЄРДР № 0000070 від 09.04.2026; протоколом невідкладного обшуку від 10.04.2026; довідками про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 10.04.2026; актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 10.04.2026; постановою про визнання об`єктів речовими доказами від 10.04.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 10.04.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 10.04.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 10.04.2026; висновком щодо результатів медичного огляду від 10.04.2026; протоколом затримання особи ОСОБА_4 від 10.04.2026; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 10.04.2026; протоколом роз`яснення права на захист від 10.04.2026 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею кримінального правопорушення є достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, у слідчого відділення ВП № 2 Житомирського районного управління поліції №2 ГУНП в Житомирській області, при проведенні досудового розслідування у зазначеному вище кримінальному провадженні, виникла необхідність в обранні підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також з метою запобіганням ризикам, передбаченим п. п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків та понятих; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

На обґрунтування першого ризику, керуючись вимогами п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України, орган досудового розслідування повідомляє, що підозрюваний ОСОБА_4 , вчинив тяжкий злочини, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України та усвідомлює те, що за вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, санкція яких, передбачає покарання у виді позбавлення волі на від трьох до семи років, в разі визнання його винним судом, він може отримати покарання пов`язане з позбавленням волі, що дає підстави вважати, що останній, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Крім цього, на даний час перебуває на розгляді в Радомишльському районному суді кримінальне провадження № 0000377 від 02.10.2020 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст.115 КК України стосовно ОСОБА_4 , яке зупинено у зв`язку із призовом його на військову службу, однак останній, будучи звільненим з військової служби у 2023 році до суду будь-яких документів не подав таким чиним уникав судового розгляду вказаного провадження.

Вік підозрюваного ОСОБА_4 , стан його здоров`я, дозволяє останньому переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Отже, у зв`язку із цим, у разі обрання підозрюваному ОСОБА_4 , запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, останній буде переховуватися від органу досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що призведе до порушення розумних строків досудового розслідування та подальшого судового розгляду.

На обґрунтування другого ризику наявні підстави вважати, що ОСОБА_4 , може незаконно впливати на свідків та понятих у цьому ж кримінальному провадженні шляхом залякування за вчинення дій на свою користь у разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного із примусовою ізоляцією від суспільства. За таких обставин слід вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, зможе вільно спілкуватись з такими особами, погрожувати їм з метою зміни показань даних раніше, тому існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України.

На обґрунтування третього ризику просить врахувати, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше не судимий, проте на даний час перебуває на розгляді в Радомишльському районному суді кримінальне провадження № 0000377 від 02 жовтня 2020 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст.115 КК України, але незважаючи на це вчинив умисний тяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, що підтверджує факт того, що він може вчинити інші злочини з метою забезпечення своєї життєдіяльності так, як ніде не працює та не має засобів для існування та таким чином продовжити свою злочинну діяльність.

На обґрунтування четвертого ризику вказано, що підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати досудовому розгляду шляхом нез`явлення до органу досудового розслідування у зв`язку із тим, що офіційно не працевлаштований, тобто не має міцних соціальних зв`язків.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним вище ризикам, оскільки особисте зобов`язання, є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного; домашній арешт також є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особи підозрюваного.

Орган досудового розслідування повідомляє, що ОСОБА_4 , підозрюється у скоєнні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі від трьох до семи років, крім того з метою уникнення фізичного та морального тиску на свідків та понятих з боку підозрюваного ОСОБА_4 , обрання йому більш м`якого запобіжного заходу є недоцільним.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав, викладених у ньому, також додав, що підозра обґрунтована, зазначені в клопотанні ризики наявні, просить врахувати, що відносно ОСОБА_4 на даний час в суді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням останнього у вчиненні замаху на особливо тяжкий злочин, розгляд якого було зупинено до звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з військової служби, водночас наразі встановлено, що він звільнений з лав ЗСУ ще в 2023 році, однак суд про це не повідомив, уникав таким чином судового розгляду. Більш м'які запобіжні заходи застосувати в даному випадку не доцільно, так як ОСОБА_4 займався небезпечною для суспільства діяльністю, а саме зберігав вибухонебезпечні предмети, наразі тільки початкова стадія досудового розслідування, необхідно з'ясувати причетність інших осіб до даного кримінального правопорушення, допитати свідків, а цьому може перешкоджати підозрюваний знаходячись не під вартою. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення будучи в стані алкогольного сп'яніння, останній не працює, не має стійких соціальних зв'язків, тому застосування більш м'яких запобіжних заходів не є доцільним.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні просить не задовольняти клопотання та повідомив, що останнім часом якісь особи їздять по селах і вчиняють вандалізм у хатах, викрадають речі. В ту ніч виключили світло, ОСОБА_4 побачив неподалік свого подвір'я підозрілий автомобіль, він підійшов до нього та почав питати хто ці люди і що тут роблять, на питання незнайомці не відповіли, почали сміятись, що обурило ОСОБА_4 , він пішов до себе додому, де взяв гранату, викликав поліцію та вийшов знову до незнайомих осіб з гранатою, щоб вони не поїхали до приїзду поліції. Однак поліцейські після приїзду наділи саме на нього наручники. Повідомив, що гранати трофейні, він являється учасником бойових дій і привіз додому гранати, які належали російським військовим. Просить врахувати, що він являється пенсіонером, має на утриманні хвору матір, якій він допомагає по господарству. На уточнюючі питання прокурора повідомив, що мати проживає в Ємільчанському району, однак яким чином він її утримує та допомагає їй по господарству, враховуючи територіальну віддаленість конкретну відповідь не надав.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував зазначивши, що його підзахисний під час звільнення з лав ЗСУ взяв із собою гранати з метою захисту від російських загарбників у разі їх повторного наступу на цю територію. Просить суд врахувати, що ОСОБА_4 являється учасником бойових дій, він подав письмову заяву до поліції про добровільну видачу боєприпасів, які знаходяться в його домоволодінні, що свідчить про визнання вини і допомогу слідству.

Заслухавши доводи прокурора, заперечення сторони захисту, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов'язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м'яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов'язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Так, 10.04.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, вказане кримінальне правопорушення, відповідно до положень ст. 12 КК України, являється тяжким злочином, при цьому в розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

А в рішенні по справі «W проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначає, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, суд виходить з наступного.

При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, а ОСОБА_4 причетний до цієї події та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, які дають підстави вважати підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Разом з тим, необхідно зауважити, що на цій стадії процесу слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достовірності, достатності та взаємозв'язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів.

За усталеною практикою ЄСПЛ «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Щодо рівня імовірності, за якого підозра вважається обґрунтованою, то цей стандарт доказування не передбачає, що уповноважені особи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, які необхідні на наступних етапах кримінального провадження. Це пов`язано з тим, що на ранніх етапах кримінального провадження такі докази ще неможливо було здобути.

Так, Європейський Суд з прав людини у п. 48 рішення «Чеботар проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Слідчим суддею встановлено, що по даному кримінальному провадженню досудове слідство тільки розпочато.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При визначенні імовірності переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду слідчий суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, санкцією якого передбачено позбавлення волі до семи років. Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув'язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру слідчих та процесуальних дій, які належить провести органу досудового розслідування, тому існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій. Вік підозрюваного, стан його здоров`я, відсутність сталих суспільних зв`язків, дозволяє останньому переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Разом з тим, як передбачено правовою позицією ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу на свідків слідчий суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, 224 КПК України).

Отже існує ймовірність того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, оскільки перебуваючи на свободі, не маючи запобіжного заходу, знаючи їх місце проживання, зможе впливати на них з метою зміни показів на такі, що не відповідають дійсності та виправдовують його як підозрюваного.

За таких обставин, слідчий суддя вважає обґрунтованими твердження слідчого у клопотанні щодо існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, з урахуванням викладених в повідомленні про підозру обставин скоєння кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 , не виключена ймовірність вчинення останнім іншого кримінального правопорушення. Про даний факт свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив новий умисний тяжкий злочин знаючи про те, що відносно нього у Радомишльському районному суді Житомирської області перебуває обвинувальний акт про його обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, зазначене породжує обґрунтовані ризики, що він, перебуваючи не під вартою, здатний вчинити кримінальні дії, оскільки не володіє достатнім рівнем самоконтролю, отже ймовірний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з цим, з урахуванням критеріїв, що мають враховуватися при встановленні наявності того чи іншого ризику, на які наявне посилання вище, слідчий суддя дійшов висновку, що обставини, на які орган досудового розслідування посилається в обґрунтування наявності ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином), не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання, у зв'язку із чим цей ризик не враховується слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.

Оцінюючи сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, слідчим суддею на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів враховується: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному (позбавлення волі на строк до 7 років); дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , а саме відсутність відомостей про тяжкі захворювання чи інвалідність; являється учасником бойових дій; за місцем проживання характеризується позитивно; раніше не судимий, водночас 08.10.2020 йому пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, на даний час кримінальне провадження не розглянуто; ОСОБА_4 розлучений, утриманців не має, зі слів сторони захисту підозрюваний доглядає за хворою матір`ю з інвалідністю ІІ групи, однак жодних підтверджуючих документів не надано.

Матеріали провадження не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, та не знаходить підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, про що просила сторона захисту. Така позиція обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено судом. Отже, на даному етапі кримінального провадження продовження запобіжного заходу є об'єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, слідчий суддя, враховуючи викладені вище обставини, а також той факт, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , має високий ступінь суспільної небезпеки, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, приходить до висновку про задоволення клопотання. Застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, в даному випадку, не зможе запобігти наявним ризикам.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів суд вважає за необхідне визначити у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України підозрюваному ОСОБА_4 відповідний розмір застави та при визначенні її розміру слідчий суддя враховує положення ч. 4 ст. 182 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення та покарання, яке може бути призначено за його вчинення, обставини його скоєння, наявні в матеріалах судового провадженні відомості про особу підозрюваного, кількість та ступінь передбачених ст. 177 КПК України ризиків, слідчий суддя вважає, що розмір застави 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та є співмірним із матеріальним становищем останнього та вчиненим ним діянням.

При цьому, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 , суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу повідомленої підозри, а лише аналізує її обґрунтованість та тяжкість інкримінованого суспільно небезпечного діяння, в якому підозрюється останній.

Керуючись ст. ст.176-178, 183, 194, 196, 205, 206 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів по 08.06.2026 включно.

Одночасно визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі двадцяти розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66560,00 грн. (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят грн. 00 коп.), яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області за наступними реквізитами :

МФО820172
Код одержувача (ЄДРПОУ)26278626
Банк одержувача ДКСУ м. Київ
р/рUA0000277
Призначення платежу«застава за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 10.04.2026 по справі №289/691/26, кримінальне провадження №0000070 від 09.04.2026»

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання (перебування), роботи.

Роз`яснити, що з моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти внаслідок внесення застави, він зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, а у разі їх невиконання внесені у якості застави кошти звертаються в дохід держави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1