КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 757/418/24-к Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3388/2024 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 422-1 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференц-прийому "ВКЗ" та з Державною установою "Київський слідчий ізолятор" де перебувають обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 і інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року у кримінальному провадженні № 120 220 000 000 000 35 від 11 січня 2022 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз 20.10.2014 Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 307, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України на 6 років 2 місяці позбавлення волі, 19.06.2020 звільнений у зв`язку з відбуттям строку покарання,

та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

кожен з яких обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_8 ,

ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_7 ,

ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11.03.2024 на задоволення клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , продовжено до 09.05.2024 включно застосований, зокрема, до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Відмовлено у задоволенні клопотань сторони захисту.

Приймаючи таке рішення суд врахував конкретні обставини кримінального провадження, зміст та обсяг обвинувачення, тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, які, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, міру покарання, яка може бути призначена обвинуваченим у разі доведення їх винуватості, дані, що характеризують особу обвинувачених, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та прийшов до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11.03.2024, якою ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, негайно звільнити обвинуваченого з-під варти.

Захисник ОСОБА_8 вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Звертає увагу на те, що п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.

Однак, прокурором не надано жодного доказу, навіть витягу з ЄРДР, що існує таке кримінальне провадження, оскільки, до клопотання не долучено жодного додатку, тобто, прокурор не надав докази, що свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, а суд в свою чергу продовжив запобіжний захід, дійшовши до висновку, що підозра є обґрунтованою без дослідження жодного доказу, навіть існування кримінального провадження.

Також, захисник вказує, що прокурором у клопотанні зазначено ризики, передбачені п.п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Однак, вказані ризики на думку сторони захисту є надуманими, оскільки, ОСОБА_7 не має наміру переховуватися від суду, бо має на меті довести свою невинуватість у пред`явленому обвинуваченні. Крім того, як неодноразово зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях сама лише тяжкість кримінального покарання, яке може бути застосовано до обвинуваченого, у разі визнання його винним, не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Щодо незаконного впливу на свідків, то захисник зазначає, що свідки у даному кримінальному провадженні є особами щодо яких застосовано заходи безпеки, що нівелює вказаний ризик.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 має на меті довести свою невинуватість у пред`явленому обвинуваченні, захисник вважає відсутнім ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом неявки до суду.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, то захисник зауважує, що прокурором не надано будь-яких доказів підготовки ОСОБА_7 до вчинення іншого кримінального правопорушення або наміру продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, оскільки, не доведено, що він взагалі вчинив злочин.

Звертається в апеляційній скарзі увага і на те, що час підготовчого судового засідання стороною захисту заявлено декілька клопотань про колегіальний розгляд справи, однак, судом їх проігноровано і розглянуто клопотання про продовження запобіжного заходу одноособово, тобто, на переконання захисника оскаржувана ухвала постановлена незаконним складом суду.

Також, зауважує, що під час розгляду клопотання 11.03.2024 у судовому засіданні були відсутні 29 з 36 обвинувачених, незважаючи на це, суд провів судовий розгляд та постановив оскаржувану ухвалу, тобто здійснив судове провадження за відсутності обвинувачених.

Крім того, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11.03.2024, якою ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання. У випадку неможливості застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України визначити розмір застави у мінімально можливому розмірі.

Захисник ОСОБА_9 вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та невмотивованою виходячи з наступного.

На думку захисника, в ході розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурором не було доведено, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою. Зокрема, не зазначено та не обґрунтовано обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Захисник вважає, що посилання в клопотанні прокурора на те, що необхідність продовження застосування такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою зумовлене майбутнім покаранням, є неприпустимим та свідчить про обвинувальний ухил. Крім того, обмеження мотивів застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише врахуванням того факту, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєні особливо тяжких злочинів, є порушенням принципів національного законодавства за практики ЄСПЛ.

Зауважує, що жодних інших відомостей на підтвердження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не вказано, а матеріалів, які б обґрунтовували продовження існування вказаного ризику до клопотання не додано.

При цьому, звертає увагу на те, що ОСОБА_6 під час проведення усіх слідчих дій, у тому числі обшуків та складання протоколу про затримання не чинив опору представникам влади.

Також, захисник вказує на відсутність фактів намагання ОСОБА_6 будь-яким чином перешкоджати встановленню істині по справі та впливати на свідків. Жодні докази, як то документи чи пояснення (скарги) свідків та інших учасників кримінального провадження, які б підтверджували, що ОСОБА_6 під час здійснення досудового розслідування шляхом погроз, вмовлянь або будь-яким іншим шляхом примушує свідків давати показання на його користь чи змінювати раніше надані показання відсутні та не надані стороною обвинувачення суду.

Стосовно ризиків знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_6 протягом більше року з моменту початку досудового розслідування жодним чином не намагався вчинити вказані дії і доказів цього стороною обвинувачення надано не було. Крім того, враховуючи той факт, що досудове розслідування вже завершено, справа передана до суду та стороною обвинувачення зібрані всі необхідні докази, вказаний ризик вже не актуальний.

Також, сторона захисту вважає відсутнім ризик продовження злочинної діяльності та вчинення нового кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше не судимий. Крім того, жодних доказів того, що ОСОБА_6 схильний до перешкоджання кримінальному провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення стороною обвинувачення в ході судового розгляду відповідного клопотання не доведено, в доданих матеріалах такі докази також відсутні.

В обґрунтування можливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, окрім відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, захисник просить врахувати дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який є особою молодого віку, має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де характеризується виключно з позитивної сторони, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце навчання, позитивно характеризується за колишнім місцем навчання у КЗШ № 112 та має численні нагороди за спортивні досягнення, раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному диспансері та під наглядом лікаря-нарколога не перебуває.

Звертається в апеляційній скарзі увага і на те, що в порушення вимог ч. 3 ст. 183 КПК України суд першої інстанції при продовження строку тримання під вартою не визначив розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України, хоча мав право це зробити враховуючи недоведеність прокурором наявність обставин, які б відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України виключали можливість визначення застави.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинувачених та їх захисників на підтримку доводів викладених в апеляційних скаргах в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали з кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за наступним.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України в межах апеляційних скарг, за процедурою, визначеною ст. 422-1 КПК України.

Як убачається з досліджуваних матеріалів, в провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження № 120 220 000 000 000 35 від 11.01.2022 стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_7 , ОСОБА_31 , ОСОБА_6 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_40 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_41 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_42 , ОСОБА_43 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_44 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 255; ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 309; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_45 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні № 120 220 000 000 000 35, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про продовження, зокрема, обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, з його обґрунтуванням.

Суд першої інстанції, вислухавши думку сторін у провадженні, знайшов клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слушним, прийнявши відповідне рішення у провадженні, з правильністю чого погоджується і колегія суддів.

Так, як указують положення ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність вказаних ризиків, що висвітлено в ч. 2 ст.177 КПК України, з урахуванням обставин, перелічених нормою ч. 1 ст. 178 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Розглядаючи матеріали кримінального провадження в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, викладені в ст. 199 КПК України, з оцінкою і положень ч. 1 ст. 183 КПК України, які декларують, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

На дотримання наведених вище вимог кримінального процесуального закону та виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження і дійшов ґрунтовного висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09.05.2024 включно, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, відповідальність за які передбачена у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

При цьому, слід вказати, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкі злочини підвищує ризик того, що обвинувачені можуть ухилитися від суду.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" зазначив, що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня "Панченко проти Росії".

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню "Бекчиєв проти Молдови".

Колегія суддів вважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не відпали, продовжують існувати, і вірогідність їх настання є досить високою, а саме: ризик можливості обвинуваченими переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні яких вони обвинувачуються.

Вказані ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України дають підстави для продовження ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою, та свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, для запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Поза увагою суду не залишились і дані, що характеризують особу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у їх сукупності.

Водночас, посилання сторони захисту на такі дані, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 можуть вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та не виключає можливість продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, ч. 3 ст. 183 КПК України зобов`язує суд під час застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначати розмір застави.

У випадках, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України суду надається право, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, не визначати розмір застави.

Таким чином питання застосування або не застосування альтернативного запобіжного заходу у випадках, визначених ч. 4 ст. 183 КПК України є правом суду а не обов`язком.

Зважаючи на вищевикладене, обставини провадження у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд, у даному випадку, обґрунтовано не визначив обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, та те, що останні обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 255 КК України та особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів - ст. 307 КК України.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, при повному та об`єктивному дослідженні на даному етапі судового розгляду всіх обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому, в ухвалі суду першої інстанції докладно наведені мотиви, за яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Твердження сторони захисту про те, що судом не перевірено обґрунтованість пред`явленої обвинуваченим підозри, є безпідставними, оскільки суду на підготовчому судовому засіданні не надані докази стороною обвинувачення і тому суд не може надати їм правову оцінку. В підготовчому судовому засіданні суд не має процесуальної можливості і повноважень перевірити ці докази та обґрунтованість підозри. Належність та допустимість доказів буде перевірена судом під час судового засідання, про що суд зробить відповідні висновки в остаточному процесуальному рішенні.

При цьому слід зазначити, що обґрунтованість підозри перевірялась слідчими суддями під час застосування відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою 28.02.2023 та під час подальшого неодноразового продовження строку тримання їх під вартою.

Захисником ОСОБА_8 не надано доказів на підтвердження своїх доводів щодо постановлення спірної ухвали незаконним складом суду, не вбачається означене і з матеріалів судового провадження.

Посилання захисника ОСОБА_8 на те, що під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою були присутні не всі обвинувачені, тобто суд першої інстанції здійснив судове провадження за відсутності обвинувачених, є необґрунтованими за наступним.

Як убачається з Кримінального процесуального кодексу України судове провадження у першій інстанції включає у себе, зокрема, підготовче судове засідання, судовий розгляд.

Підготовче судове засідання в судовому провадженні у першій інстанції є обов`язковою і самостійною стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначати кримінальне провадження до судового розгляду.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

За викладеним, під час проведення підготовчого засідання, продовжуючи строк тримання під вартою, зокрема, обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які були присутні у залі суду, суд діяв у межах наданих йому повноважень.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які б вплинули на правильність прийняття судового рішення, доводи щодо якого і є предметом перегляду судом апеляційної інстанції у відповідності з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України.

За викладеним, апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року у кримінальному провадженні № 120 220 000 000 000 35 від 11 січня 2022 року, в частині якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 та продовжено до 09 травня 2024 року включно застосований до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4