621/1330/22 1-кп/621/169/26
У Х В А Л А

04 березня 2026 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000149 за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтава, зареєстрований в АДРЕСА_1 , у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в :

Згідно обвинувального акта від 04.08.2022, ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтава, є громадянином України, не працює, не одружений, зареєстрований в АДРЕСА_1 , раніше судимий: - вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 22.03.2001 за сукупністю злочинів, передбачених частиною 2 статті 140, частиною 2 статті 81 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 2 роки; - вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 09.07.2001 за частиною 2 статті 140 Кримінального кодексу, та за сукупністю вироків до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; - вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 06.12.2002 за сукупністю злочинів, передбачених частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк, 07.11.2003 звільнений умовно-достроково на не відбутий строк 11 місяців 16 днів; - вироком Київського районного суду м. Полтава від 08.06.2006 за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування покарання звільнений з випробуванням на строк 2 роки; - вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 19.06.2007 за частиною 1 статті 164 Кримінального кодексу України, із застосуванням частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України, до позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування покарання звільнений з випробуванням на строк 2 роки; - вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 10.11.2011 за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців 8 днів; - вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.05.2015 за частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 5 років, від відбування покарання звільнений з випробуванням на строк 3 роки; - вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 20.12.2017 за сукупністю злочинів, передбачених частиною 1 статті 307, частиною 2 статті 307, частиною 2 статті 309, частиною 2 статті 311 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, 11.03.2022 звільнений умовно-достроково, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України, за наступних обставин:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, востаннє вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 20.12.2017 за сукупністю злочинів, передбачених частиною 1 статті 307, частиною 2 статті 307, частиною 2 статті 309, частиною 2 статті 311 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, 11.03.2022 звільнений умовно-достроково, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, та вчинив злочин проти здоров`я особи.

Так, ОСОБА_4 12.06.2022 приблизно о 18:34 годині, знаходився на літньому майданчику магазину "Пічпід" за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Соколове, вул. Паркова, 2, де в той час знаходився ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ці особи окремо один від одного розпивали спиртні напої.

Того ж дня, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час якого у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на протиправне заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень будь-якого ступеню тяжкості з використанням в якості знаряддя злочину ножа.

Реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, розізлившись на ОСОБА_6 , спочатку взяв у праву руку ніж, після чого наблизився до останнього та оцінивши ситуацію, що склалася, проявляючи агресію, відчуваючи ненависть до нього, діючи умисно, суб`єктивно усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність свого задуму, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, використовуючи в якості знаряддя злочину наявний в правій руці ніж, з силою наніс один прицільний удар колото-ріжучою частиною вказаного ножа у ділянку тулубу спереду, спричинивши тим самим ОСОБА_6 , як в сукупності, так і кожне окремо, тяжкі тілесні ушкодження у виді одного проникаючого сліпого колото-різаного поранення правої половини грудної клітки та черевної порожнини, що ускладнилось у своїй течії розвитком травматичного правостороннього гемопневмоторакса, поранення плеври правої легені з перетином діафрагми, з ушкодженням магістральної артерії та наскрізним пораненням печінки, що ускладнилось у своїй течії розвитком внутрішньочеревної кровотечі.

В подальшому, ОСОБА_4 спричинивши потерпілому ОСОБА_6 ушкодження особливо важливих життєвих органів, вважаючи виконаними всі необхідні дії для доведення злочину до кінця, припинив своє протиправне діяння та з місця події втік.

Того ж дня, потерпілого ОСОБА_6 було госпіталізовано до КНП "Зміївська центральна районна лікарня", де йому своєчасно було надано кваліфіковану медичну допомогу.

Під час досудового розслідування слідчий суддя Зміївського районного суду Харківської області застосував у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою, без визначення розміру застави. Під час судового провадження Зміївським районним судом Харківської області строк дії запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_4 продовжений, та наразі встановлений до 15.03.2026.

04.03.2026 прокурор ОСОБА_3 подав до суду клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 . На обґрунтування клопотання зазначив, що продовжують існувати ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На думку прокурора, обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину, дає підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить на неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання з підстав, викладених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора, та, у свою чергу, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, посилаючись на тривале тримання під вартою, необхідність лікування обвинуваченому, наявність у нього постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, позитивну характеристику з місця тримання під вартою.

Вислухавши думки учасників судового провадження, ознайомившись з матеріалами, доданими до клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суд дійшов наступного:

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1-3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Враховуючи обсяг процесуальних дій, що необхідно вчинити під час судового розгляду, в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 судове провадження не може бути завершеним, тому суду належить розглянути питання доцільності повторного продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 за частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України, у поєднанні з відомостями про попередні судимості, у тому числі за аналогічний злочин, а також вчинення цього злочину після умовно-дострокового звільнення, наявними відомостями про місце проживання обвинуваченого, що значно віддалене від місця розташування суду, вказують на наявність ризиків переховування від суду, а також і вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Наведені вище обставини в сукупності вказують на те, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу під час досудового розслідування не зменшилися і продовжують існувати, а також на неможливість забезпечення виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, передбачених статтею 42 Кримінального процесуального кодексу України, та усунення ризиків продовження ним протиправної поведінки без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою з інвалідністю, у зв`язку з чим потребує медичної допомоги, є вагомими. Водночас, слід зважати на те, що ці обставини не є новими та існували на час застосування запобіжного заходу.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися під вартою чи йому не може бути надана необхідна медична допомога. Та обставина, що місцем вчинення злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_4 знаходиться на значній віддаленості від його місця проживання, дозволяє ставити під сумнів, що наявність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання може утримати його від протиправної поведінки.

Обвинувачений ОСОБА_4 дійсно тривалий час перебуває під вартою і, відповідно до сталої практики ЄСПЛ, це могло б значною мірою зменшити ризики, що були підставою для застосування запобіжного заходу. Проте, репутація обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неодноразово засуджувався до покарання у виді позбавлення волі, від відбування покарання за останнім вироком був звільнений умовно-достроково 11.03.2022, а в цьому кримінальному провадженні він обвинувачується у злочині, вчиненому 12.06.2022, тобто через надто невеликий проміжок часу після звільнення, не дозволяють виснувати, що зі спливом часу ризики зменшилися настільки суттєво, щоб це було підставою для зміни запобіжного заходу.

Посилання сторони захисту на позитивні характеристики, що надані обвинуваченому під час його перебування під вартою відхиляються, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у злочині, вчиненому після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком та у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, застосований запобіжний захід - тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу належить відмовити, а клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України розмір застави у цьому кримінальному провадженні не визначається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 177, 181, 183, 199, 331, 350 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на більш м`який - відмовити.

2. Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу - задовольнити.

3. Продовжити строк запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" до 02 травня 2026 року.

4. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1