Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2026 року м. Рівне

Справа № 569/6085/24

Провадження № 11-кп/4815/214/26

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ Рівненський слідчий ізолятор апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2025 року щодо перегляду вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2024 року в кримінальному провадженні № 0000353 від 22.03.2024 року за ново виявленими обставинами, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2025 року заяву засудженого за ч. ч. 1, 3 ст. 368 КК України ОСОБА_6 про перегляд вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2024 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , покликаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, зазначає, що судом на порушення вимог п.п. 10, 13, 15 ст. 7 КПК України не досліджено обставин кримінального провадження, які свідчать про провокативний характер дій щодо нього з боку правоохоронних органів, а досудове розслідування проведено з грубим порушенням вимог КПК України, внаслідок чого здобуті докази є неналежними та недопустимими.

Зазначає, що не ознайомлений в порядку ст. 290 КПК України з матеріалами кримінального провадження за ознаками ст. 368 КК України, що, з урахуванням вищенаведеного, підтверджує його непричетність до інкримінованого злочину, і є нововиявленими обставинами.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким задовольнити його заяву про перегляд вироку Рівненського міського суду від 04.04.2024р.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора на залишення ухвали без зміни, перевіривши матеріали судового провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

За положеннями ч. 3 ст. 459 КПК України обставини, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку - підтверджені матеріалами розслідування.

Із змісту ст. 459 КПК України, яка містить вичерпний перелік підстав для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами, випливає, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що вступив у законну силу, юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальному провадженні, та спростовують через їх попередню невідомість та істотність висновки, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Основу нововиявлених обставин складають істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Зокрема, зазначені істотні обставини існували на час розгляду справи по суті, але особа, яка подає заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, не знала та не могла знати про наявність цих обставин. Неможливість особи бути обізнаною про існування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, передбачає, як неможливість бути обізнаною з підстав, які не залежать від волевиявлення особи, яка звертається із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами на момент ухвалення рішення, яке потребує перегляду, так і неможливість дізнатись про наявність таких обставин навіть за наявності бажання та необхідності.

Лише у випадку обох чинників обставини, які стали відомі особі після прийняття рішення по справі, можуть вважатися нововиявленими.

Окремо слід зауважити, що нововиявленими обставинами є лише ті фактичні дані, які в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Тобто, для перегляду рішення за нововиявленими обставинами необхідно, щоб такі обставини впливали на юридичну оцінку фактів, на підставі якої ухвалено оскаржуване рішення.

Касаційний кримінальний суд Верховного суду у постанові від 07.02.2023 у справі №675/1600/21 зазначив: «Нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили, або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі, і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками: невідомість суду з причин, від нього незалежних; істотне значення для провадження; наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю суду; відкриття тільки після вступу вироку у законну силу. Тобто, необхідна наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою: це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження, та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.»

У своїй заяві засуджений ОСОБА_8 стверджує про непричетність до інкримінованого злочину, покликаючись на обставини, які вважає нововиявленими, та наголошує, що наявність вироку суду від 04.04.2024 року щодо нього матиме суттєве значення при призначенні покарання у разі визнання його винуватим у кримінальному провадженні за ознаками статті 307 КК України, розгляд якого триває.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, вироком Рівненського міського суду від 04 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000353 від 22.03.2024р. про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1, ч. 3 ст. 368 КК України затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 з призначенням узгодженого сторонами остаточного покарання п`ять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної кримінально-виконавчої служби України на строк один рік та конфіскацією майна.

Зазначений вирок суду набрав законної сили і є чинним, що не оспорюється ніким із сторін провадження.

В ході розгляду апеляційної скарги встановлено, що ОСОБА_6 засвідчив своїм підписом факт ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку статті 290 КПК України, разом із захисником брав участь у судовому засіданні при затвердженні угоди про визнання винуватості з призначенням узгодженого зі стороною обвинувачення покарання і судом перед затвердженням такої угоди ОСОБА_8 було роз`яснено, як його процесуальні права, так і наслідки укладення угоди, що не знайшло заперечень з боку апелянта та сторони захисту.

Європейський суд з прав людини у справі "Пономарьов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої вказано, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Отже, Європейський суд з прав людини в даному рішенні визначив окремі ознаки принципу остаточності судового рішення, який полягає в тому, що жодна сторона не мала права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Приписами ч. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу місцевого суду законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3