УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.03.2026 Справа №607/5000/26 Провадження №1-кс/607/1890/2026

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурораОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 погоджене першим заступником керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000119 від 06 березня 2026 року, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шептицький Львівської області, українця, громадянина України, одружений, на утриманні двоє малолітніх дітей, військовослужбовцю ЗСУ, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

08 березня 2026 року старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 за погодженням першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000119 від 06 березня 2026 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст152 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 06 березня 2026 року близько 08:00 год, у ОСОБА_4 , який перебував у квартирі АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру відносно неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пов?язаний із анальним та оральним проникненням в її тіло, з використанням геніталій та пальців рук, з метою задоволення своїх сексуальних потреб, без її добровільної згоди.

Перебуваючи в цьому ж місці, в цей же час, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на насильницьке задоволення своєї статевої пристрасті, направленої на порушення статевої свободи та недоторканості неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , використовуючи стан дитини в особливо вразливих для неї обставинах, з причин її безпорадного стану, а також те, що потерпіла ОСОБА_9 у зв?язку із неповнолітнім віком позбавлена можливості усвідомлювати характер вчинених щодо неї протиправних дій, розуміючи та усвідомлюючи, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності, нехтуючи цим, діючи протиправно та рішуче, скористався тим, що неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 залишилася із ним на одинці за місцем спільного проживання у квартирі АДРЕСА_3 , користуючись своєю фізичною та віковою перевагою, а також відсутністю сторонніх осіб, знаючи і передбачаючи настання фактичної та потенційної шкоди для дитини, підійшов до неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 та застосовуючи фізичну силу, однією рукою зловив її за обличчя закриваючи при цьому їй рота, а іншою рукою зловив її за руки, таким чином не позбавив її можливості втекти від нього та покликати на допомогу.

Після цього, ОСОБА_4 наказав неповнолітній потерпілій ОСОБА_8 не чинити опір та не кликати на допомогу і розуміючи те, що вона перебуває під його повним контролем зняв із неї одяг після чого поклав на ліжко та розпочав гладити та цілувати її груди, після чого лівою рукою розпочав гладити її зовнішні статеві органи.

Надалі, неповнолітня потерпіла ОСОБА_8 почала говорити ОСОБА_4 , що їй боляче, тому останній припинив свої дії та наказав ОСОБА_9 йти із ним у ванну кімнату, для того щоб спільно прийняти душ.

Перебуваючи у ванній кімнаті, ОСОБА_4 роздягнувся та увімкнувши воду в душовій кабінці, почав мити себе та ОСОБА_8 , після чого продовжуючи свої злочинні дії продовжив цілувати та руками гладити груди і зовнішні статеві органи неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 .

Надалі, ОСОБА_4 перебуваючи у цьому ж місці, у цей же час засунув вказівний палець правої руки в анальний отвір неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , на що остання сказала, що їй боляче, після чого ОСОБА_10 наказав неповнолітній потерпілій ОСОБА_9 присісти перед ним та вставив свій статевий член їй у рот, при цьому з метою недопущення супротиву від неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , він на протязі однієї хвилини утримував її голову своєю рукою.

Після цього, ОСОБА_4 наказав ОСОБА_11 пройти на диван у вітальну кімнату, на якому ОСОБА_12 засунув свій статевий члени у рота неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 та на протязі приблизно трьох хвилин він цілував та гладив її зовнішні статеві органи, а також під час цього він засунув вказівний палець лівої руки у анальних отвір неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_4 продовжував утримувати свій статевий член у роті ОСОБА_9 та цілувати її статеві органи до моменту настання еякуляція, після чого ОСОБА_4 відпустив ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_4 , обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, а саме, вчинення дій сексуального характеру, пов?язаного із анальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використання геніталій та пальців рук, без добровільної згоди потерпілої особи (згвалтування), вчинене щодо неповнолітньої особи.

Наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.03.2026; протоколом огляду місця події проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , від 07.03.2026; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 06.03.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 06.03.2026.

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином та у зв`язку з цим зазначає про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме, те що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється. З урахуванням викладеного, зокрема, даних про особу підозрюваного ОСОБА_4 на думку слідчого, є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та до нього необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, який буде достатнім на переконання слідчого, для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків визначених КПК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 обґрунтованими.

В судовому засіданні захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 заперечила щодо задоволення клопотання слідчого, та просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або ж як альтернативу визначити розмір застави.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Згідно положень ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що СУГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 06 березня 2026 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст152 КК України.

У даному провадженні 07 березня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов?язаного із анальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використання геніталій та пальців рук, без добровільної згоди потерпілої особи (згвалтування), вчинене щодо неповнолітньої особи.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України. Зокрема, такими доказами є: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000119 від 06 березня 2026 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.03.2026; протоколом огляду місця події проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , від 07.03.2026; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 06.03.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 06.03.2026.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинено, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, та яке відповідно до ч.6 ст.12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, обґрунтовуючи подане щодо ОСОБА_4 клопотання, слідчий суддя виходить із такого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків.

Крім цього в судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 являється військовослужбовцем ЗСУ, що призваний за мобілізацією 07.02.2025, та який самовільно залишив військову частину 15.03.2025 і по теперішній час переховувався від проходження військової служби в умовах військового стану, у зв?язку із чим на даний час за вказаним фактом розпочате кримінальне провадження, про що останньому було достеменно відомо. Вказані обставини вказують на слабкі соціальні зв?язки та стабільну протиправну поведінку підозрюваного.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на неповнолітню потерпілу та свідків, у кримінальному провадженні слідчий суддя також виходить із того що підозрюваний ОСОБА_4 є вітчимом неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 та вони спільно проживають, а свідок ОСОБА_13 являється його дружиною, а тому він перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може чинити на них тиск, шляхом погроз та схиляння до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування. Також, підозрюваний ОСОБА_4 може узгодити із свідками показання, з метою створення собі штучного алібі, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування. Зокрема ОСОБА_4 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показань, в тому числі з метою її виправдання та уникнення від відповідальності.

Окрім цього, на переконання слідчого судді, також підтверджений ризик того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, адже останній зможе координувати свої дії із особами, які допитані у кримінальному провадженні та які мають можливість впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню. Крім того, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, оскільки у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення до нього може бути застосовано покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років позбавленням волі.

Також доведений ризик того, що ОСОБА_4 зможе продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, враховуючи той факт, що останній підозрюється у вчиненні умисного злочину пов?язаного із задоволенням своїх статевих потреб, а також те, що із показів неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_4 розпочав вчиняти відносно неї неправомірні дії сексуального характеру у червні 2025, та факт того, що останній спільно проживає із потерпілою, дає достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, він може і продовжити свої злочинні дії. Також, враховуючи вищевказані факти, особу підозрюваного ОСОБА_4 , спосіб вчинення злочину із застосуванням насильства, існують достатні підстави вважати, що останній може вчинити і інший злочин відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , в тому числі і з метою уникнення від відповідальності.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Втім, за наведених вище обставин, на переконання слідчого судді, застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не гарантує унеможливлення продовження ОСОБА_4 злочинної діяльності відносно неповнолітньої потерпілої, навіть у разі перебування під цілодобовим домашнім арештом.

Разом з тим, слідчий суддя не бере до уваги доводи сторони захисту щодо можливості застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або ж визначення розміру застави, оскільки застосування таких запобіжних заходів не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Так, п.1 ч.4 ст.183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Зважаючи на особливу тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 злочину та враховуючи його насильницький характер, об`єктом якого є статева свобода та недоторканість неповнолітньої особи, а також наявність реальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та гарантувати безпеку учасників кримінального провадження, зокрема неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 . Таким чином слідчий суддя доходить висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні, що не суперечитиме вимогам ч.4 ст. 183 КПК України.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що стороною обвинувачення в повному обсязі доведено обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_4 на свободу.

При прийнятті рішення слідчий суддя також враховує, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Таким чином стороною обвинувачення доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти встановленим під час розгляду ризикам, оскільки у кримінальному провадженні зібрані докази, які у своїй сукупності вказують на обґрунтованість підозри про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявні обґрунтовані ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України. Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність усіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що до підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 205, 372, 395 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді застави або домашнього арешту відмовити.

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 погоджене першим заступником керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 23 год. 59 хв. 05 травня 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора в даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити учасникам провадження, а також надіслати уповноваженій службовій особі у місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя ОСОБА_1