Справа № 183/1054/26
№ 1-кп/183/165/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000331 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянки України, заміжньої, яка має вищу освіту, яка являється депутатом VIII скликання Самарівської міської ради, яка має на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченої - ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

в с т а н о в и в :

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 .

В обґрунтуванні якого зазначив, що ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, а саме:

- умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я;

- умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

25 лютого 2025 року на підставі ч. 1 ст. 217 КПК України кримінальне провадження № 0000331 та кримінальне провадженням № 0000147, об`єднані в одне кримінальне провадження під 0000331.

28 листопада 2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України.

05 грудня 2025 року ухвалою слідчого судді було застосовано до підозрюваної ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 28 січня 2026 року.

26 січня 2026 року ухвалою слідчого судді було продовжено строк дії обов`язків підозрюваній ОСОБА_3 до 27 лютого 2026 року.

Наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 інкримінованого правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: даними огляду місця події від 21.11.2024, показами представника потерпілого ОСОБА_7 , показами потерпілого ОСОБА_6 , показами свідка ОСОБА_8 , показами свідка ОСОБА_9 , висновком експерта №546/77 від 28.12.2024 року.

У главі 18 Кримінального процесуального кодексу України визначено заходи процесуального примусу, які застосовуються до обвинуваченого з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки, а також детально регламентовано порядок їх застосування.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

- наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

- репутацію підозрюваного;

- наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, даний ризик підтверджується тим, що підозрювана ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні двох нетяжких злочинів, одне з яких передбачає покарання у вигляді обмеження волі до 5 років. Обвинувачена усвідомлюючи можливе призначення судом покарання у вигляді обмеження волі, може вдатися до переховування від органу досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на представника потерпілого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 . Даний ризик підтверджується тим, що обвинувачена ОСОБА_3 мешкає в одному місті із представником потерпілого, потерпілим та свідками, у зв`язку із цим може впливати на них, з метою змусити змінити свої показання.

Метою обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є забезпечення виконання обвинуваченою, покладених на неї процесуальних обов`язків, передбачених у ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора та суду на визначений ними час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з представником потерпілого, потерпілим та свідками.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні 2 умисних нетяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді обмеження волі строком до 5 років, а також те, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом, передбаченим КПК України та з врахуванням реальної наявності вказаних ризиків, прокурор просив задовольнити дане клопотання.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав думку прокурора, однак повідомив, що обвинувачена ОСОБА_3 з ним не контактує, ніяких дій впливу відносно нього не вчиняє, ані протягом усього періоду досудового розслідування, так і станом на момент проведення підготовчого судового засідання.

Представник потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав думку прокурора, однак повідомив, що обвинувачена ОСОБА_3 ніяких дій впливу відносно нього не вчиняє, ані протягом усього періоду досудового розслідування, так і станом на момент проведення підготовчого судового засідання.

Захисник в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_3 та просив відмовити у його задоволенні, стверджуючи, що вказані ризики є надумані, ОСОБА_3 від суду не переховується, на потерпілого, представника потерпілого, свідків, ніяких дій впливу не вчиняє. Вимушена буде отримувати щоразу дозвіл суду для організації зустрічі з адвокатом в м. Дніпро та відповідних поїздок за межі м. Самар. Крім того, повідомив, що відносно ОСОБА_3 у іншому кримінальному провадженні діє запобіжний захід у вигляді застави, що вже є запобіжником від ризику переховуватися від суду, окрім цього остання за кордон не виїжджає, постійно проживає за адресою, зазначеною у анкетних даних.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала позицію свого захисника та підтвердила, що ніяких дій впливу не вчиняє відносно вказаних осіб, свідків взагалі не знає особисто, за кордон не виїжджає, від органів досудового розслідування, суду не переховується, весь час проживає в одному і тому ж місці.

Заслухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Існування ризиків, зазначених в клопотанні, визначених пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 КПК України, є не підтвердженими, а лише містять посилання в самому тексті клопотання.

На підтвердження ризику визначеного п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, відсутні будь які докази того, що ОСОБА_3 переховувалася від органів досудового розслідування та/або суду. Так, ОСОБА_3 заміжня, має вищу освіту, являється депутатом VIII скликання Самарівської міської ради, має на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей, за кордон не виїжджає, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджує міцні соціальні зв`язки.

Ризик визначений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на представника потерпілого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , також не знайшов свого підтвердження, так як в судовому засіданні потерпілий і представник потерпілого повідомили суду, що ОСОБА_3 ніяких дій впливу відносно них не вчиняє.

Посилання прокурора в клопотанні на існування ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також, є необґрунтованим та непідтвердженим будь-яким доказами.

Враховуючи сукупність викладених обставин, тривалість досудового розслідування, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченої ОСОБА_3 недоцільно продовжити дію застосованого раніше до неї запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 179, 194, 315 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, та продовження строку дії обов`язків передбачених ч. 5 ст.194 КПК України, відносно обвинуваченої ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1