Провадження № 1-кп/185/83/26
У Х В А Л А

31 березня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

розглядаючи в період воєнного стану у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

Під час судового розгляду прокурор заявила письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, у зв`язку з тим, що строк дії запобіжного заходу спливає, ризики, передбачені ст.177 КПК України, що були враховані при обранні та продовженні запобіжного заходу обвинуваченому не відпали: останньому пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, під загрозою можливого покарання обвинувачений може переховуватись від суду, є ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення. Інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Представник потерпілої підтримала клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили його змінити на інший, більш м`який у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації обвинуваченого. Захисник зазначив про відсутність ризиків, на які посилається прокурор, їх недоведеність, відсутність доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Обвинувачений зазначив, що судове слідство завершено, всі докази досліджені, усі учасники кримінального провадження допитані, ризики, заявлені прокурором для продовження запобіжного заходу, - відсутні.

Заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши наявні матеріали провадження, суд встановив наступне.

Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , завершується 09.04.2026 року. Завершити розгляд кримінального провадження до вказаної дати неможливо. В кримінальному провадженні допитані потерпіла, свідки, досліджені письмові докази, поновлено судове слідство для допиту слідчих та експерта.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам.

Наявними в матеріалах кримінального провадження доказами встановлено, що ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину, покарання у разі доведеності вини останнього передбачено у виді позбавлення волі до 10 років. Обвинувачений розуміє, що його може очікувати покарання пов`язане з позбавленням волі на тривалий строк. Тобто зазначений прокурором ризик про можливість переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати, оскільки під загрозою можливого покарання обвинувачений може ухилитись від правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування обвинуваченого, суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Щодо стверджень обвинуваченого та захисника про відсутність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, суд зазначає наступне.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду і оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають лише характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Жодних доказів на підтвердження неможливості тримання обвинуваченого в умовах установи попереднього ув`язнення стороною захисту не надано. Так само доводи захисника про те, що обвинувачення не доведене та є видумкою прокурора, ґрунтується на припущеннях - суд відкидає, бо оцінку доведеності чи не доведеності обвинувачення суд надає за результатами судового розгляду під час ухвалення вироку.

Всі обставини, досліджені в ході судового засідання, у сукупності не дають достатніх підстав про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на інший, більш м`який.

Враховуючи вищенаведене, вислухавши думку сторін, суд дійшов висновку, що прокурором доведено, що обвинувачений представляє ризики втечі, а зазначені фактичні обставини та дані характеристики його особи суд вважає такими, що не стримуватимуть обвинуваченого ОСОБА_3 від порушення покладених на нього процесуальних обов`язків, спроби перешкоджати кримінальному провадженню, тому є підстави для продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд не визначає розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, оскільки ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства та який спричинив загибель людини.

Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою продовжити до 29 травня 2026 року, включно.

В задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Строк дії ухвали - до 29 травня 2026 року, включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику, начальнику ДУ «ДУВП №4» для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1