ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

м. Фастів Київська область 07 травня 2026 року

Слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

за участю представника заявника ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Фастові Київської області клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

16.04.2026 року через систему «Електронний суд» до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 поданого в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна. В клопотанні зазначає, що ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 26 червня 2024 року у справі № 296/5691/24 (провадження 1-кс/296/2198/24) у межах кримінального провадження № 0000025 від 19.01.2024 року (за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України) було накладено арешт із позбавленням права відчуження, розпорядження та користування майном, вилучене 14 червня 2024 року під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 на території земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0294 за адресою: с. Северинівка, Макарівського району (нині Фастівський), Київська область.

Вироком Романівського районного суду Житомирської області від 20 травня 2025 року у справі № 290/1153/24 кримінальне провадження № 0000025 завершено ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України. Вирок набрав законної сили 20 червня 2025 року.

Разом з тим, матеріали, які стосуються обшуку у домоволодінні ОСОБА_5 виділено прокуратурою Житомирської області в окреме кримінальне провадження № 0000499 від 24.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та направлено для здійснення подальшого досудового розслідування (дізнання) до сектору дізнання Фастівського РУП ГУНП в Київській області.

Саме у межах цього виділеного провадження, що перебуває у провадженні Фастівського РУП ГУНП в Київській області, формально продовжує діяти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Королівського районного суду м. Житомира від 26.06.2024 року.

ОСОБА_5 не має у цьому провадженні статусу підозрюваного чи обвинуваченого. Повідомлення про підозру йому не вручалася, він є виключно володільцем майна.

Зазначає, що у подальшому застосування арешту відпала потреба.

Представник в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що арешт було накладено на майно, як речові докази. На даний час здійснюється досудове розслідування в даному кримінальному провадженні та передбачається проведення ряд експертиз, а тому скасування арешту майна є передчасним і просив в задоволені клопотання відмовити.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали скарги, прихожу до наступного.

Згідно ст. 131 КПК України, арешт майна є одним з заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною 1 ст. 170 КПК, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.1 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомир від 26 червня 2024 року до слідчого судді звернувся слідчий СУ ГУНП в Житомирській області, погоджене прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000025 від 19.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Підставою звернення з даним клопотанням було те, що 14.06.2024 року вказане майно вилучено при проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 та відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП в Житомирській області, вказані в ухвалі речі визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

Частина друга ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення в тому числі збереження речових доказів.

В даному випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Згідно ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

З ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 26 червня 2024 року у справі № 296/5691/24 (провадження 1-кс/296/2198/24) при розгляді клопотання поданого слідчим СУ ГУНП в Житомирській області, погоджене прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000025 від 19.01.2024 року в судовому засіданні були присутні ОСОБА_5 та його представник.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Згідно п. 13 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-558/0/4-13 від 05.04.2013 Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

В поданому клопотанні заявник так і при розгляді клопотання в суді представник заявника посилався на те, що на даний час відпала потреба у арешті даного майна.

З тексту Ухвали вбачається, що метою арешту вилученого майна є забезпечення їх збереження як речових доказів.

Вказана Ухвала в Апеляційному порядку не оскаржувалася.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що на даний час досудове розслідування в кримінальному провадженні, яке виділено прокуратурою Житомирської області в окреме кримінальне провадження № 0000499 від 24.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та направлено для здійснення подальшого досудового розслідування (дізнання) до сектору дізнання Фастівського РУП ГУНП в Київській області, не завершено, проводяться слідчі дії для встановлення всіх обставин справи.

Речові докази, а саме майно на яке накладено арешт можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що на даний час досудове розслідування в даному кримінальному провадженні не завершено, вказане майно являється речовими доказами і з метою забезпечення недопущення настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також з метою забезпечення кримінального провадження, клопотання про скасування арешту не підлягає до задоволення та є таким що подано передчасно.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170,174,309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна відмовити.

Повний текст ухвали проголошено 12.07.2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1