КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2844/2026 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року в кримінальному провадженні № 0000008 від 01.05.2024 про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Просив накласти арешт на майно, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone», модель «16 Pro», IMEI: НОМЕР_1 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що детективами Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000008 від 01.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України.

За версією органу досудового розслідування встановлено, що службові особи ПП «ПСМЛ «ЕКСКУЛАБ» () у період часу з 01.01.2020 по теперішній час, а також службові особи ТОВ «МЦ «МЕТРИКА» (ЄРПОУ 44066825), ТОВ «ЕЛАБ» (ЄРПОУ 44066825) та ПП «ПСМЛ «ЕСКУЛАБ» (ЄРПОУ 44066825) у період часу з 01.10.2024 по теперішній час, за попередньою змовою з бенефіціарними власниками підприємств та іншими невстановленими особами, в порушення вимог п.п.14.1.71 та п.п. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, ухилились від сплати податку на прибуток шляхом не відображення отриманих готівкових коштів за надання медичних послуг, що фактично призвело до ненадходженню до державного бюджету України коштів в особливо великих розмірах.

Крім того, службові особи ПП «ПСМЛ «ЕСКУЛАБ» (), за попередньою змовою з бенефіціарними власниками підприємства та іншими невстановленими особами, у період часу з 01 січня 2020 року по теперішній час, набули, володіли, використали, розпорядилися коштами в особливо великих розмірах, у тому числі здійснили фінансової операції, щодо яких фактичні обставини свідчать про одержання їх злочинним шляхом.

Так, 10.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 761/42030/25 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено:

-мобільний телефон марки «Iphone», модель «16 Pro», IMEI: НОМЕР_1 .

Постановою детектива від 10.10.2025 вилучене майно відповідно до ст. 98 КПК України визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В обґрунтування свого клопотання про накладення арешту на майно прокурором зазначено, що майно фактично зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року клопотання - задоволено.

Накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone», модель «16 Pro», IMEI: НОМЕР_1 .

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку про наявність підстав для накладення арешту враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, стадію кримінального провадження, наявність підстав для проведення комп`ютерно-технічної експертизи, з метою запобігання можливості приховування, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовими доказами постановою детектива від 10.10.2025.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , 24.02.2026 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що ухвала слідчого судді першої інстанції є необґрунтованою та ухвалена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України, а висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, судом не було враховано та надано правової оцінки доводам представників третьої особи, щодо майна якої вирішувалось питання про накладення арешту про відсутність правових підстав для подальшого утримання майна у зв`язку зі тим що володільцем майна було надано повний доступ до мобільного терміналу систем зв`язку та можливість оглянути і скопіювати відомостей що в ньому містяться, відсутності необхідності подолання систем логічного захисту, можливість досягнення мети досудового розслідування шляхом проведення слідчих дій з вилученим майном та інші.

Зазначає, що об`єктивно неможливо оцінити, чи стосуються відомості, які можуть містити мобільний телефон, ноутбуки та інше майно, обставин даного кримінального провадження, враховуючи те, що в протоколі обшуку відсутні посилання на такі відомості. Жодної інформації щодо перелічених в ухвалі про дозвіл на обшук від 06.10.2025 підприємств - не виявлено. Сам факт того, що ОСОБА_9 володіє вилученою технікою не може слугувати достатньою підставою для її арешту, оскільки прокурором в клопотанні не доведено, що на цих пристроях містяться матеріали, які мають значення для розслідуваного кримінального провадження.

Вилучений мобільний телефон - є власністю ОСОБА_9 , яка не є фігурантом розслідуваного кримінального провадження, їй не вручалась підозра у вчиненні кримінального правопорушення.

Вилучені речі, мобільний телефон не містять доказового значення згідно з обставинами розслідуваного кримінального провадження, не є предметом чи знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, не містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення. Отже, даний мобільний телефон не є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України.

Враховуючи обставини можливого вчинення злочинів, які розслідуються у кримінальному провадженні, відсутня сукупність розумних підозр вважати, що у вилученому у ОСОБА_9 мобільному телефоні може міститися інформація, яка може бути використана як доказ у кримінальному провадженні.

Ні у клопотанні прокурора про арешт майна, а ні в оскаржуваній ухвалі не деталізовано яким саме чином ОСОБА_9 може відчужити арештоване майно на користь третіх осіб, знищити або втратити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна в підтримку поданої апеляційної скарги, з наведених в них підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що детективами Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000008 від 01.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України.

10.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.10.2025 у справі № 761/42030/25 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено:

-мобільний телефон марки «Iphone», модель «16 Pro», IMEI: НОМЕР_1 .

Постановою детектива від 10.10.2025 вилучене майно відповідно до ст. 98 КПК України визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

16 грудня 2025 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання задоволено.

Накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «Iphone», модель «16 Pro», IMEI: НОМЕР_1 .

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку про наявність підстав для накладення арешту враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, стадію кримінального провадження, наявність підстав для проведення комп`ютерно-технічної експертизи, з метою запобігання можливості приховування, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовими доказами постановою детектива від 10.10.2025.

З висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, а також обставини кримінального провадження № 0000008 від 01.05.2024, та відношення до нього вказаного майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки речових доказів, а також постановою детектива від 10.10.2025 вищевказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено відношення майна до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Щодо тверджень апелянта про те, що вилучений мобільний телефон, ноутбуки та інше майно - є ОСОБА_9 , яка не є фігурантом розслідуваного кримінального провадження, їй не вручалась підозра у вчиненні кримінального правопорушення. Вилучені речі, мобільний телефон, ноутбуки не містять доказового значення згідно з обставинами розслідуваного кримінального провадження, не є предметом чи знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, не містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення. Отже, даний мобільний телефон, ноутбуки та інше майно не є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доводи апелянта про те, що відсутні правові підстави для подальшого утримання майна у зв`язку зі тим, що володільцем майна було надано повний доступ до мобільного терміналу систем зв`язку та можливість оглянути і скопіювати відомості, що в ньому містяться, не є самостійною підставою для відмови в накладенні арешту на таке майно, оскільки необхідність фіксації інформації, яка міститься на мобільному телефоні, відновлення вже видаленої інформації обумовлює подальше його утримання з метою проведення досліджень, у тому числі, за необхідності, шляхом залучення осіб (спеціалістів, експертів), які володіють спеціальними технічними знаннями.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу, слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4