Справа № 591/6669/25
Провадження № 1-кс/591/1098/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року

Слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянула у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в частині у кримінальному провадженні за №0000016 і установила:.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в частині, накладеного ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду міста Суми від 22 липня 2025 року в межах кримінального провадження за №0000016 на майно переліком, зокрема, транспортний засіб марки ЗИЛ 131 номерний знак НОМЕР_1 , що вилучений 16.07.2025 в ході проведення обшуку цього засобу. Клопотання мотивовано тим, що:

- арешт накладено необґрунтовано, оскільки арештоване майно належить на праві власності ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, і остання жодного відношення до кримінального провадження не має;

- арешт триває більш ніж 10 місяців, а засіб перебуває під відкритим небом, псується і власник цього майна може зазнати значних матеріальних збитків;

- сторона захисту уважає, що на даному етапі як безумовно відпала потреба у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

У судове засідання сторони кримінального провадження не прибули, повідомлені належним чином. Адвокат ОСОБА_3 подав до суд узаяву про розгляд справи у його відсутність, клопотання про скасування арешту майна підтримує з наведених у ньому підстав. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Мотиви, з яких виходить Суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 в справі № 6-рп/2001, кримінальне судочинство це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 5 частини 2 статті 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, існує дві підстави для скасування арешту майна - відсутність потреби у його застосуванні або ж необґрунтованість накладення. Адвокат в клопотанні вказує, що нормативною підставою для скасування арешту майна є відсутність потреби у його застосуванні.

Відповідно до вимог частин 1 і 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, для вирішення питання про скасування арешту, суду на даному етапі належить встановити, чи було доведено заявником, що відсутня потреба у застосуванні арешту на майно.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З ухвали слідчого судді про арешт майна у справі № 591/6669/25 слідує, що ризиками для запобігання яких необхідне накладення арешту, є забезпечення збереження майна, що відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, якщо воно є речовим доказом.

З огляду на викладене, на переконання слідчої судді, на даному етапі досудового розслідування, накладення арешту на вилучене слідчим Майно, з метою збереження речових доказів, є необхідним для виконання вищенаведених завдань кримінального провадження щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд суду. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

На переконання суду, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. За таких обставин, суд вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співрозмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

Разом з цим, у ході розгляду клопотання такого судом не встановлено негативних наслідків арешту майна для заявника чи третіх осіб. Вказане свідчить про обґрунтованість арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2025 року в справі № 591/6669/25.

Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання адвоката про скасування арешту майна в частині, накладеного ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2025 року в справі № 591/6669/25, зокрема, на транспортний засіб марки ЗИЛ 131 номерний знак НОМЕР_1 , що вилучений 16.07.2025 в ході проведення обшуку транспортного засобу.

Слідчий суддя зазначає, що міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ЄСПЛ (п. 29 рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»). Розглядаючи клопотання, суд надав відповіді на всі вагомі аргументи сторони захисту.

Керуючись ст. 22, 26, 132, 174, 309, 372 Кримінального процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за №0000016, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1