Справа № 740/746/26 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/89/26
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

03 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференцій з Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області та із захисником з використанням його власних технічних засобів, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, який має малолітню дитину, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , а також в АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України не судимого, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням відомостей про особу підозрюваного, способу вчинення злочину, його суспільної небезпечності та початкової стадії досудового розслідування, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, постановити нову, якою застосувати до його підзахисного більш м`який запобіжний захід із визначенням розміру застави, співмірного обставинам кримінального провадження та майнового стану підозрюваного, який буде достатнім для забезпечення виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Вказує на те, що задовольняючи клопотання слідчого, суд першої інстанції формально послався на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте, не навів конкретних фактичних обставин, які б свідчили про їх реальність, актуальність та доведеність.

Ухвала фактично містить відтворення змісту клопотання сторони обвинувачення без належного аналізу доводів сторони захисту та без індивідуальної оцінки поведінки підозрюваного, його особи та конкретних обставин провадження.

Звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що саме по собі обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину або суворість можливого покарання не можуть автоматично виправдовувати застосування найсуворішого запобіжного заходу. Ризики повинні бути доведені належними доказами,а не ґрунтуватися на припущеннях чи абстрактних міркуваннях. У даному випадку суд не навів жодного конкретного факту, який би свідчив про наміри підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, здійснювати незаконний вплив на потерпілого або свідків чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Зазначає, що підозрюваний має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, одружений, є батьком двох малолітніх дітей та здійснює догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного стороннього догляду.

Звертає увагу, що застосувавши до підозрюваного найсуворіший запобіжний захід, слідчий суддя не визначив розмір застави та не навів переконливого обґрунтування такої позиції. Частина четверта статті 183 КПК України передбачає право суду не визначати заставу у певних категоріях проваджень, однак це право не є імперативним обов`язком і потребує окремого мотивування з урахуванням конкретних обставин справи. В ухвалі суду відсутній аналіз можливості забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом визначення застави у розумному та спів мірному розмірі.

Суд не встановив, чому саме застава не може запобігти встановленим ризикам, не оцінив майновий стан підозрюваного та не навів аргументів щодо неспроможності цього запобіжного заходу досягти мети кримінального провадження.

За таких обставин, захисник стверджує, що застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є передчасним та таким, що не відповідає критерію необхідності в демократичному суспільстві. Наявні у матеріалах провадження дані не свідчать про існування таких ризиків, які неможливо було б нейтралізувати шляхом визначення застави або застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, вказували на відсутність заявлених у клопотанні ризиків та доказів, що їм неможливо було б запобігти шляхом застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінального правопорушення та обставини його вчинення, зауважив, що жоден із інших визначених законодавцем запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, адже злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , був ним вчинений в той час, як до нього застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в іншому кримінальному провадженні, підстав для визначення розміру застави стороною захисту не наведено, а під час судового розгляду їх не було встановлено, тому відсутні підстави для її визначення, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з клопотання слідчого та матеріалів провадження ОСОБА_6 підозрюється в тому, що 12 лютого 2026 року, близько 13 год. 45 хв. перебував у магазині «Лавка», розташованому за адресою: м. Ніжин, вул. Захисників України, 6, в якому на той час також знаходився потерпілий ОСОБА_9 .

У подальшому ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, безпричинно підійшов до ОСОБА_9 , який є особою похилого віку, та усвідомлюючи, що знаходиться в публічному місці, нехтуючи елементарними правилами поведінки, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, виражаючи явну неповагу до суспільства, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують дотримання правил поведінки в побуті, з метою самоутвердитись в очах потерпілого ОСОБА_9 та сторонніх осіб, які на той момент перебували поблизу, використовуючи нецензурну лайку, діючи з особливою зухвалістю, з метою нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, завдав одного тупого удару власним мобільним телефоном в ділянку лобної частини голови ОСОБА_9 , після чого, продовжуючи свої хуліганські дії, дістав з кишені ніж, який є предметом, спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_9 та завдав йому один удар долонею в ділянку голови та один удар головою в ділянку надбрівної частини, тим самим спричинивши розсічення та кровотечу, а потім, приставивши ніж до горла потерпілому, погрожував останньому вбивством.

У результаті таких умисних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та забійної рани лівої надбрівної ділянки, а також грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті, а також заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_9 , наданих йому Конституцією України, та порушено права на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканність.

За даним фактом СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області 12 лютого 2026 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

У цей же день, о 22 год. 42 хв. ОСОБА_6 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення у порядку ст. 208 КПК України.

Наступного дня ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Долучені до клопотання матеріали кримінального провадження свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що на даній стадії досудового розслідування є підставою для розгляду клопотання про вирішення питання щодо обрання підозрюваній особі запобіжного заходу, а не для визнання підозрюваного винним, як безпідставно вважає захисник.

Отже, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства по відношенню до потерпілого, який є особою похилого віку, та із застосуванням колюче-ріжучого предмету, грубо порушуючи громадський порядок, в денний час, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання до семи років позбавлення волі, отже розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може ухилитися від явки до слідчого та суду, чинити тиск на потерпілого та свідків у даному провадженні, з метою зміни останніми своїх показань на свою користь, або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, оцінюючи доводи сторони обвинувачення щодо існування зазначених у клопотанні ризиків, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про те, що такі ризики доведені та їх настання є ймовірним, особливо з урахуванням відомостей про особу підозрюваного, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, щодо нього був застосований запобіжний захід у вигляді застави в одному з кримінальних проваджень, яке перебуває на розгляді в суді, однак, цей запобіжний захід не довів своєї дієвості і в цей час ОСОБА_6 вчинив інше кримінальне правопорушення із застосуванням насильства до іншої особи в громадському місці, порушуючи всі норми та правила поведінки в суспільстві, і в цьому кримінальному провадженні під час судового розгляду судом обвинуваченому був змінений запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати місце проживання в нічний час доби, однак, і цей запобіжний захід не довів своєї дієвості, адже ОСОБА_6 знову підозрюється у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення із застосування фізичного насильства з використанням заздалегідь підготовленого предмету, схожого на ніж, по відношенню до потенційно слабшого за себе чоловіка, особи похилого віку, що вказує на схильність підозрюваного до порушення правил та судових заборон, а тому, свідчить про неможливість застосування до нього жодного із більш м`яких запобіжних заходів, адже вони будуть не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , як у цьому намагається переконати колегію суддів захисник.

Поведінка підозрюваного, який достеменно знав, що по відношенню до нього судом розглядаються два різні кримінальні провадження, до нього застосовані запобіжні заходи з визначенням кола обов`язків, яких він має дотримуватись, є достатньо цинічною та вказує на свідоме нехтування ОСОБА_6 будь-яких загально прийнятих норм та правил поведінки у суспільстві, неповагу до оточуючих, намагання довести свою перевагу над іншими, при тому, що злочин був вчинений в денний час, в приміщенні магазину, коли там перебували інші люди, з нікчемного приводу.

Той факт, що підозрюваний має постійне місце проживання, його матір є особою з інвалідністю, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, не може бути визнаний тією вагомою обставиною, яка вказує, що при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_6 дотримуватиметься належної процесуальної поведінки. Всі вказані захисником обставини та усвідомлення того факту, що під його опікою перебуває матір та малолітні діти, не стали перешкодою у вчиненні кримінального правопорушення, з урахуванням того, що на розгляді в суді перебуває інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення, тим самим способом, із застосування знаряддя схожого на ніж, з висловлюванням погроз вбивством.

Фактично, стороною захисту не наведено тих об`єктивних підстав, які б давали можливість розглянути питання про обрання більш м`якого виду запобіжного заходу, як про це йдеться в апеляційній скарзі, тим більше, що досудове розслідування на початковій стадії, не всі необхідні слідчі та процесуальні дії проведені, не всі докази виявлені, вилучені та досліджені, що викликає необхідність у застосування до підозрюваного саме такого найсуворішого із визначених законодавцем видів запобіжних заходів.

На даному етапі досудового розслідування, з урахуванням відомостей про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності в інших кримінальних провадженнях, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що встановлені обставини дійсно не дають підстав стверджувати, що підозрюваний дотримуватиметься належної процесуальної поведінки при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, два з яких вже довели свою недієвість, оскільки встановлені обставини свідчать про реальність ризиків, про які вказали як слідчий у своєму клопотанні, так і прокурор у судовому засіданні, з чим погодився слідчий суддя та погоджується колегія суддів.

Усі наведені захисником твердження були враховані слідчим суддею, але вони не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу підозрюваного, які ставлять під сумнів виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу.

Як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно встановлені та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, особливо з врахуванням особи підозрюваного та його процесуальної поведінки, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Щодо вимоги захисника про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до змісту чинної редакції п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, вказавши, що суд має право не визначати розмір застави, законодавець відніс можливість визначення розміру застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів певних категорій до дискреційних повноважень суду.

У даному провадженні, з огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , вчиненого із застосуванням насильства по відношенню до особи похилого віку та із погрозою застосування насильства, яке могло спричинити смерть потерпілого, а також того, що відносно підозрюваного на розгляді в суді перебуває інше кримінальне правопорушення за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для визначення ОСОБА_6 розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 лютого 2026 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12