ВИРОК

іменем України

27 травня 2026 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження №0000522, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.06.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецьк Донецької області, громадянки України, із вищою освітою, офіційно непрацюючої, розлученої, маючої на утриманні малолітню дитину - сина 2014 року народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно рішення Вищої ради правосуддя від 24.09.2024 №2797/0/15-24 змінена з 7 жовтня 2024 року територіальна підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська (на теперішній час міста Дніпра).

Суд уважає доведеним, що відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26.05.2023 №226о/с капітана поліції ОСОБА_5 призначено на посаду інспектора відділу реагування патрульної поліції Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20.01.2021 №48о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_6 призначено на посаду поліцейського відділу реагування патрульної поліції Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_5 та старший сержант поліції ОСОБА_6 є представниками органу виконавчої влади, які повинні служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидіяти злочинності, підтримувати публічну безпеку і порядок.

Згідно із статтею 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_5 та старший сержант поліції ОСОБА_6 під час виконання покладених на поліцію повноважень є представниками держави, а їх законні вимоги є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Таким чином, поліцейські Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_5 та старший сержант поліції ОСОБА_6 постійно здійснюють функції представника влади та відповідно до пункту 1 примітки до статті 364 КК України є службовими особами.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» поліцейські Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_5 та старший сержант поліції ОСОБА_6 є працівниками правоохоронного органу.

У відповідності до функціональних обов`язків інспектора відділу реагування патрульної поліції Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_5 та поліцейського відділу реагування патрульної поліції Покровського РУП ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_6 , які затверджені 04.01.2025 начальником Покровського РУП ГУНП в Донецькій області та з якими 04.01.2025 поліцейські Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_5 та старший сержант поліції ОСОБА_6 ознайомлені особисто, під час несення служби поліцейські Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_5 та старший сержант поліції ОСОБА_6 зобов`язані: уживати заходи з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняти виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснювати своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, складати протоколи про адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання; здійснювати перевірку осіб, транспортних засобів, документів тощо за наявними базами даних МВС та Національної поліції на предмет перебування їх у розшуку, зокрема під час документування правопорушень; регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; застосовувати превентивні заходи та заходи примусу, визначені статтями 31-41 та 43-46 Закону України «Про Національну поліцію»; тощо.

Згідно із графіком (розрахунком) несення служби особовим складом Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, затвердженим 23.06.2025 начальником Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, в період часу з 08:00 години 24.06.2025 до 08:00 години 25.06.2025, поліцейські Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_5 та старший сержант поліції ОСОБА_6 були задіяні в наряд «Автопатруль ГРПП (Родинське, Гришине, Добропілля (08:00-08:00))», а саме: для виконання завдань групи реагування патрульної поліції по забезпеченню публічної безпеки і порядку, реагування на заяви і повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, а також для вжиття заходів з обов`язкової евакуації дітей та цивільного населення на території Покровського району Донецької області.

Так, 24.06.2025 о 08:00 годині поліцейські Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_5 та старший сержант поліції ОСОБА_6 , перебуваючи на чергуванні у складі групи реагування патрульної поліції на службовому автомобілі «Peugeot Landtrek», р/н 3918, отримавши контрольний лист патрулю та портативний відеореєстратор (бодікамеру) Tecsar BDC-43-GWCP, номер 1256, інвентарний номер 181501256, заступили на маршрут патрулювання на території Покровському району Донецької області.

24.06.2025, приблизно о 20:14 годині, поліцейські Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_5 та старший сержант поліції ОСОБА_6 , здійснюючи патрулювання території міста Добропілля Покровського району Донецької області на службовому автомобілі «Peugeot Landtrek», р/н НОМЕР_1 , перебуваючи на автодорозі біля буд. №5 по вул. Полтавська в місті Добропілля Покровського району Донецької області, на підставі статті 35 Закону України «Про Національну поліцію України» зупинили транспортний засіб - легковий автомобіль марки «Hyundai», моделі «Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що остання в порушення вимог підпункту «в» пункту 2.3 Правил дорожнього руху не була пристебнута ременем безпеки. Підійшовши до вказаного автомобіля та представившись, працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 висунули ОСОБА_4 законну вимогу - пред`явити документи, які відповідно до пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб. Під час перевірки документів ОСОБА_4 у працівників поліції виникла обґрунтована підозра в тому, що ОСОБА_4 керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що виразилося у наявності у ОСОБА_4 візуальних ознак алкогольного сп`яніння у вигляді стійкого запаху алкоголю з ротової порожнини та поведінки, що не відповідала ситуації. Вбачаючи в діях ОСОБА_4 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запропонували ОСОБА_4 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», на що ОСОБА_4 відмовилась, після чого працівники поліції запропонували ОСОБА_4 пройти медичне обстеження на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, на що ОСОБА_4 також відмовилась.

24.06.2025, приблизно о 20:24 годині, перебуваючи на автодорозі біля буд. №5 по вул. Полтавська в місті Добропілля Покровського району Донецької області, під час складання відносно ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у ОСОБА_4 , з метою уникнення адміністративної відповідальності, раптово виник злочинний умисел, направлений на пропозицію надання неправомірної вигоди, реалізуючи який, ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, бажаючи уникнути притягнення до адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, діючи в своїх особистих інтересах, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи достовірно обізнаною, що працівники поліції - інспектор відділу реагування патрульної поліції Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_5 та поліцейський відділу реагування патрульної поліції Покровського РУП ГУНП в Донецькій області старший сержант поліції ОСОБА_6 виконують функції представників влади та є службовими особами, запропонувала останнім неправомірну вигоду у сумі 3000 гривень за не складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та не притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на що працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 категорично відмовилися та попередили ОСОБА_4 про протиправність дій останньої, за вчинення яких передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 369 КК України. Однак, 24.06.2025, в період часу з 20:25 години по 20:29 годину, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення, продовжила пропонувати працівникам поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 3000 гривень, на що працівник поліції ОСОБА_5 повідомив про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, на лінію «102» ГУНП в Донецькій області.

Прокурор ОСОБА_3 підтримав обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України. Вважає, що винуватість обвинуваченої в інкримінованому злочині найшла своє повне підтвердження під час судового розгляду, адже, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів з числа передбачених ст. 84 КПК, слідує, що ОСОБА_4 винна у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Пропонував Суду призначити обвинуваченій покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Обвинувачена ОСОБА_4 не визнала себе винуватою у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 369 КК України.Суду показала, що вона їхала на машині по вулиці, де її зупинили працівники поліції, які перевіряли усі автомобілі. Потім підійшов поліцейський, і повідомив, що вона не пристебнута ременем безпеки, потім увімкнув відеокамеру. Потім почав перевіряти її документи, все було добре, сказав відкрити багажник автомобіля, на що вона заперечила, Потім почав питати її щодо вживання алкогольних напоїв до керування транспортним засобом. Вона відповіла, що не вживала. Далі запропонували пройти огляд за допомогою газоаналізатора. До цього вона ніколи не спілкувалась з працівниками поліції, не було жодного разу штрафу. Не розуміла, злякалась, та не треба було говорити про вживання пива. Після чого вона почала пропонувати працівникам поліції якось «домовитись», думала, що на місці сплатить штраф якийсь, тому що про таке розповідали. Переживала, що втратить машину, так як живе в зоні бойових дій. Суму до трьох тисяч, могла сплатити. Через переживання, не чула як працівники поліції казали, що в них боді - камера включена. Питала в них, чи можна зараз сплатити в рахунок штрафу. Боялась, що заберуть в неї не лише «права», а й машину. Не хотіла пропонувати хабара працівникам поліції, а лише думала, що можно на місці сплатити штраф. Прочекавши декілька годин, приїхав слідчий. Через поганий зір не бачила, що підписувала. Працівники поліції представлялись, свій значок не показували, неодноразово повідомляли, що ведеться відеозйомка. Розуміла, що працівники поліції складали матеріали за вчинення адміністративного правопорушення, за ст. 130 КУпАП. Працівники поліції не пропонували сплатити штраф на місці. Повідомила, що якщо на місці можна сплатити, то хотіла дізнатись суму штрафу, вони повідомили, що це 17000 грн., на що вона сказала, що такої суми немає. Сказала, що є 1 тисяча гривень. Можливо її попереджали, але вона таке не чула. ЇЇ попереджали, тому що ведеться відеозапис і не можна цього було говорити. Вона не чула, так як була на емоціях. Не розуміє, як так сталось, ставлення негативне, кається.

Відповідно до ч. 1 ст. 337, п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 368 КПК України, здійснивши судовий розгляд стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, дослідивши під час судового розгляду всі докази, надані сторонами кримінального провадження, Суд вважає, що мало місце діяння, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 , це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та ОСОБА_4 винна у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, що підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими Судом та дослідженими під час судового розгляду.

У відкритому судовому засіданні Судом були досліджені подані сторонами докази.

Судом у судовому засіданні досліджувалися докази з боку сторони обвинувачення, які обвинувачена ОСОБА_4 не відхиляла, та остання не подавала для дослідження свої докази.

Під час дослідження доказів сторони скористалися наданими їм процесуальними правами надавати Суду усні та письмові пояснення та заперечення.

Під час дослідження доказів Суд дійшов висновку, що спосіб отримання стороною обвинувачення доказів, визнаних Судом належними і допустимими, був справедливим, а процес дослідження доказів під час судового провадження забезпечував право обвинуваченого на захист.

Не зважаючи на те, що обвинувачена вину не визнала, Суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується:

- протоколом огляду місця події від 24.06.2025 року, який розпочато о 22 год 40 хв., закінчено 23 год 10 хв., з якого слідує, що під час огляду місця події було встановлено, що за адресою: м. Добропілля, вул. Полтавська, 6, а саме на дорозі знаходиться автомобіль Хюндай Акцент НОМЕР_2 , де біля нього знаходилась ОСОБА_4 , яка повідомила, що під час складання на неї адміністративного протоколу пропонувала поліцейським неправомірну вигоду спочатку 1 тисячу гривень, а згодом три тисячі гривень. Так поліцейський ОСОБА_5 повідомив, що пропозиція неправомірної вигоди даною громадянкою зафіксована на нагрудну бодікамеру та надав її для огляду, де було встановлено до №181501256 де оглянувши відео ОСОБА_4 повідомила, що на відео знаходиться вона та вона пропонувала неправомірну вигоду;

- постановою про визначення у якості речових доказів та залучення їх до кримінального провадження від 25.06.2025 року, портативний відео реєстратор (бодікамеру) Tecsar BDC-43-GWCP номер 1256, інвентарний номер №181501256, який поміщено до поліетиленового файлу, який опечатано паперовою бирку, на який нанесено пояснювальні написи та засвідчено підписами всіх учасників процесуальної дії, та залучити їх в якості речового доказу до матеріалів кримінального провадження №30000522;

- протоколом огляду речей від 26 червня 2025 року, з якого вбачається. що місцем проведення огляду являється приміщення службового кабінету СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, розташованого за адресою тимчасової дислокації: Донецька область, м. Добропілля, м-н «Молодіжний», 32. В ході огляду в присутності двох понятих розпаковується поліетиленовий файл, який опечатаний биркою, в якому знаходиться портативний відеореєстратор (бодікамеру) Tecsar BDC-43-GWCP, номер 1256, інвентарний номер 181501256, який за допомогою кабелю підключено до робочого ноутбуку марки «ASUS». Після чого на екрані даної системи висвітилися 9 (дев`ять) відеофайлів формату MP4. Під час огляду було встановлено, що події за участі водійки ОСОБА_4 зафіксовано на вказаних відеофайлах із назвами: «4201415_0020»; «1»; «0001256__0022»; «3»; «0001256__0024»; «5»; «0001256__0026»; «7»; «8».

Вказані відеофайли датовані 24.06.2025. Вказані відеофайли формату MOV за допомогою зовнішнього USB DVD-RW CD-RW проводу, портативного дисководу, який підключено до робочого ноутбуку марки «ASUS», відкопійовано на оптичний носій - DVD+RW диск, який буде долучено до даного протоколу.

Після проведення огляду портативний відеореєстратор (бодікамера) Tecsar BDC-43-GWCP, номер 1256, інвентарний номер 181501256 - запаковано до сейф-пакету № PSP 1390890, опечатано заводським способом, на сейф-пакет нанесено пояснювальні написи та підписи понятих.

Портативний відеореєстратор (бодікамеру) Tecsar BDC-43-GWCP, номер 1256, інвентарний номер 181501256, у сейф-пакеті №PSP 1390890 після проведення огляду буде зберігатися у камері зберігання речових доказів СВ ВП №1 (м. Добропілля) Покровського РУП ГУНП в Донецькій області;

- постановою про визначення у якості речових доказів та залучення їх до кримінального провадження від 26.06.2025 року, - оптичний DVD+RW диск на якому міститься 9 (дев`ять) відеофайлів формату «MP4» з назвами: 0001256__0020, 0001256__0021, 0001256__0022, 0001256__0023, 4, 0203426_0025, 0, 0001256__0027, 0001256__0028 вилучені відповідно до протоколу огляду речей від 26.06.2025;

- протоколом огляду відео від 26 червня 2025 року, з якого слідує, що місцем проведення огляду являється приміщення службового кабінету СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, розташованого за адресою тимчасової дислокації: Донецька область, м. Добропілля, м-н «Молодіжний», 32. Предметом огляду є оптичний DVD+RW диск.

Вказаний диск помішується до дисководу службового ноутбуку «ASUS». При відкритті диску на даному носії міститься 9 (дев`ять) відеофайлів формату «MP4» з назвами:1.«0»;2.«4201425_00

»;3.«2»;4.«»;5.«4»;6.«0001256__0025»;7.«6»;8.«7»;9.«0001256__0028».

В ході огляду відеофайлу:

1. 0, об`ємом 10 Мб., який представляє собою відеозапис тривалістю 00 хв. 04 сек., встановлено, що з правої нижньої сторони відеозапису зазначено дату та час 24.06.2025,20:14:14. Відеозапис здійснюється на автодорозі у м. Добропілля Покровського району Донецької області, біля буд. № 5 по вул. Полтавська. На початку відеозапису перебуває поліцейський ОСОБА_5 , який зупинив для перевірки автомобіль «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . Під час спілкування вона повідомила, що працює продавцем продуктового магазину та їде з роботи, після чого ОСОБА_4 попрохали відкрити багажник для перевірки, на що вона погодилася та відчинила багажне відділення. У багажнику заборонені предмети відсутні, усередині знаходилися коробки з гуманітарною допомогою. ОСОБА_4 також повідомила, що автомобіль належить їй, хоча й оформлений на сваху, однак вона є законним користувачем, оскільки вона його придбала за грошові кошти.

Під час перевірки ОСОБА_4 за базами НПУ, працівниками поліції було помічено, що остання перебуває у стані алкогольного сп`яніння та має різкий запах алкоголю з порожнини рота. На що ОСОБА_4 відповіла, що трошки випила, близько 100 мл горілки. Після цього водійці було запропоновано продути «Драгер» або проїхати до медичного закладу з метою освідування на предмет алкогольного сп`яніння. На що водійка ОСОБА_4 запропонувала домовитися, поліцейський відмовив. Тоді ОСОБА_4 вирішила зателефонувати своєму керівнику, щоб він допоміг вирішити дане питання та повторно запропонувала домовитися. На що працівник поліції відповів, що згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» ведеться безперервна відеофіксація за допомогою портативного відеореєстратора (бодікамери). На це ОСОБА_4 не відреагувала та запропонувала все вирішити «по нормальному», оскільки вона випила через те, що у неї проблеми у родині, зятя після дезертирства зі служби забирають служити на нуль, та знову запропонувала вирішити питання «по хорошому». На що поліцейські відмовилися. Після цього ОСОБА_4 попрохала її відпустити, натомість вона залишить автомобіль та піде пішки, на що її було повідомлено, що її буде відсторонено від керування автомобілем через стан алкогольного сп`яніння.

В ході огляду відеофайлу:

2. 0001256J)621, об`ємом 510 Мб., який представляє собою відеозапис тривалістю 05 хв. 00 сек., встановлено, що з правої нижньої сторони відеозапису зазначено дату та час 05.05.2025,20:14:24. Відеозапис розпочинається з того, що працівник поліції ОСОБА_5 прохає від ОСОБА_4 посвідчення водія та тех. паспорт. На що, водійка відповіла згодою та надала документи. Надалі працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перевіряють документи ОСОБА_4 . Водійка повідомили, що виїхали до магазину по швидкому. Надалі ОСОБА_4 було запропоновано відкрити багажник для огляду, остання вийшла з авто та відкрила багажник. Надалі працівником поліції ОСОБА_5 оглядається автомобіль, під час якого у підніжному просторі задніх сидінь виявляє спиртні напої. Водійка пояснила, що там знаходяться дві пляшки коньяку.

В ході огляду відеофайлу:

3. 0, об`ємом 510 Мб., який представляє собою відеозапис тривалістю 05 хв. 00 сек., встановлено, що з правої нижньої сторони відеозапису зазначено дату та час 24.06.2025, 20:19:25. Відеозапис розпочинається з того, що ОСОБА_7 розповідає, що у підніжному просторі заднього сидіння, знаходяться дві пляшки алкоголю, після чого дістала пакет та показала. В подальшому працівником поліції ОСОБА_5 запитано у водійки чи вживала вона спиртні напої, на що остання відповіла «ні». ОСОБА_4 запропоновано продути «Драгер», на що водійка каже «давайте домовимось з вами». Працівник поліції каже, що вона вживала спиртні напої, на що ОСОБА_4 відповідає ні та каже «давайте я вам дєнюжку дам», та в подальшому каже, що випила пляшку пива. ОСОБА_5 повідомляє, що згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» ведеться безперервна відеофіксація за допомогою портативного відеореєстратору (бодікамери) проводиться відеофіксація. Але водійка на це не відреагувала та запропонувала поліцейським грошові кошти у сумі 1000 гривень. На що її попереджають, що дана пропозиція є незаконною та тягне за собою кримінальну відповідальність. Після чого, ОСОБА_4 запрошено до службового автомобілю для складання адміністративного протоколу, але остання зупиняється біля авто та продовжує вмовляння не складати та знову пропонує пропозицію у наданні неправомірної вигоди у сумі 1000 гривень. Працівник поліції розповідає санкцію статі 130 КУпАП та продовжую розмову. ОСОБА_4 продовжує вмовляти не складати адміністративний протокол та ще раз пропонує неправомірну вигоду у розмірі 1000 гривень. На що працівник поліції, пояснює що це неправомірна вигода та за це передбачена кримінальна відповідальність. Водійка просить відійти разом з нею, після чого повідомляє, що в неї ще вдома лежить 2000 (дві тисячі). Надалі ОСОБА_4 знову повідомляє, що випила пляшку пива. ОСОБА_4 знову запропоновано продути «Драгер» або проїхати до медичного закладу, на що вона відмовилась.

В ході огляду відеофайлу:

4. 0, об`ємом 510 мб, який представляє собою відеозапис тривалістю 05 хв. 00 сек., встановлено, що з правої верхньої сторони відеозапису зазначено дату та час 24.06.2025, 20:24:25. Відеозапис розпочинається з того, що ОСОБА_4 знову пропонує неправомірну вигоду в загальній сумі 3000 гривень, за не складання адміністративних матеріалів відносно неї. ОСОБА_4 повторно запропоновано продути «Драгер» або проїхати до медичного закладу, на що вона відмовилась. Поліцейський почав складати відносно неї адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП та повідомив де і коли буде проводитися судове засідання, а також повідомив, що від керування транспортного засобу ОСОБА_4 відсторонено до повного витверезіння. В подальшому відбувається розмова в ході якої ОСОБА_4 вмовляє не складати відносно неї адміністративні матеріали та знову пропонує неправомірну вигоду, а саме зазначає, що зараз у неї є 1000 гривень, вдома має ще 2000 гривень. Після чого, працівник поліції їй повідомив, що він 4 рази її попереджував про кримінальну відповідальність та що він здійснить повідомлення на лінію 102 з метою виклику слідчо-оперативної групи для документування вказано факту.

В ході огляду відеофайлу:

5 . 0001256J)624202927_0024, об`ємом 510 Мб., який представляє собою відеозапис тривалістю 05 хв. 00 сек., встановлено, що з правої верхньої сторони відеозапису зазначено дату та час 24.06.2025, 20:29:25. Відеозапис розпочинається з того, що ОСОБА_4 продовжує вмовляти поліцейських відпустити її, так як якщо її позбавлять прав вона не зможе працювати. Вона пояснює, що випила пива та чекала свої знайомих які повинні були до неї приїхати, тому вирішала з`їздити скупитись так як пішли далеко йти. Далі вмовляє поліцейських відпустити її та каже що не п`яна. Поліцейський їй пояснює, що вона керувала автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме характерний запах з ротової порожнини та обстановка що не відповідає дійсності. Надалі продовжується вмовляння.

В ході огляду відеофайлу:

6. 0, об`ємом 510 Мб., який представляє собою відеозапис тривалістю 05 хв. 00 сек., встановлено, що з правої верхньої сторони відеозапису зазначено дату та час 24.06.2025, 20:34:25. Відеозапис розпочинається з того, що продовжується складання адміністративних матеріалів, під час цього ОСОБА_4 просить не складати відносно неї. Поліцейським була складена постанова за ч. 5 ст. 124 КУпАП та роз`яснено за яке сама адміністративне правопорушення, також поліцейський пояснив їй, що це була підстава зупинки її транспортного засобу, після чого надана для ознайомлення ОСОБА_4 . Остання надалі вмовляє поліцейських її відпустити та зазначає, що без прав вона не зможе.

В ході огляду відеофайлу:

7. 0001256__0026 об`ємом 510 Мб., який представляє собою відеозапис тривалістю 05 хв. 00 сек., встановлено, що з правої нижньої сторони відеозапису зазначено дату та час 24.06.2025,20:39:25. Відеозапис розпочинається з того, що ОСОБА_4 вмовляє працівників поліції не складати відносно неї адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на що вони відмовляють. Після чого, вона розповідає за те як на неї раніше було складене протокол за аналогічним адміністративним правопорушенням та в подальшому просить нічого не складати та відпустити її додому.

В ході огляду відеофайлу:

8. 0001256__0027 об`ємом 510 Мб., який представляє собою відеозапис тривалістю 05 хв. 00 сек., встановлено, що з правої нижньої сторони відеозапису зазначено дату та час 24.06.2025,20:44:25. Відеозапис розпочинається з того, що ОСОБА_4 продовжує вмовляти поліцейських її відпустити. Надалі поліцейським ОСОБА_5 було роздруковане постанову про адміністративне правопорушення та він проводить її заповнення. Після чого, ОСОБА_4 присіла на пасажирське сидіння службового автомобіля, де поліцейський роз`яснює обставини події, повідомляє, де і коли буде проводитися судове засідання, а також повідомив, що від керування транспортного засобу ОСОБА_4 відсторонено до повного витверезіння.

В ході огляду відеофайлу:

9. 0001256__0028 об`ємом 420 Мб., який представляє собою відеозапис тривалістю 04 хв. 05 сек., встановлено, що з правої нижньої сторони відеозапису зазначено дату та час 24.06.2025,20:49:25. Відеозапис розпочинається з того, що поліцейський ОСОБА_6 продовжує роз`яснювати ОСОБА_4 обставини адміністративного правопорушення скоєного нею. Знову наголошує, де і коли буде проводитися судове засідання, роз`яснює її права та обов`язки. Після чого, ОСОБА_4 ознайомлюється з постановою та ставить свій підпис. Також водійці додатково наголошено, що відеозапис здійснюється з моменту її зупинку, який буде долучено до матеріалів адміністративного правопорушення. ОСОБА_4 написала про відмову про продувки у «Драгер» та проходження медичного огляду. В кінці ОСОБА_5 зазначив, що відеозапис завершується;

- свідок ОСОБА_6 показав суду, що особисто ОСОБА_4 не знав. Працював як поліцейський в добовому наряді з ОСОБА_5 . В місті Добропілля було зупинено автомобіль Хюндай Акцент під керуванням ОСОБА_4 . Зупинили згідно ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», при зупинці повідомили причину зупинки. Пояснили, що згідно із ст. 40 ЗУ ведеться відеоз`ємка, після чого запропонували водію вийти з автомобіля, вона вийшла, і після чого у неї були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Запитали, чи вживала вона алкоголь, на що громадянка відповіла, що так, вживала пиво, треба було терміново поїхати. Вони повідомили обвинуваченій, що згідно ст. 130 КУпАП буде на неї складено адміністративний матеріал, а згідно з ч. 5 ст. 121 КУпАП буде також складена постанова про керування транспортним засобом без використання паска безпеки. На місці їй було запропоновано «продутись» за допомогою газоаналізатора Драгер, або проїхати до медичного закладу, на що обвинувачена - водій відповіла, що не буде нічого робити. Було складено на неї постанову та протокол. В ході розмови обвинувачена почала пропонувати неправомірну вигоду, щоб не складати протокол, так як пояснювала, що вона працює торговим агентом і їй потрібно водійське посвідчення, так як це її заробіток. На що вони її неодноразово попереджали, що ведеться відеозапис, та вона почала пропонувати спочатку 1 000 грн., тому вони повідомили її що це кримінальна відповідальність. Далі вона неодноразово пропонувала ще, казала, що вдома є ще 2 тисячі гривень, тільки щоб вони на неї не складали протокол. Після чого був складений протокол та була викликана СОГ для складання матеріалів по кримінальному провадженню. Після зупинки вони їй представлялись, Вони обвинуваченій не пропонували сплатити штраф на місці, не називали суму штрафу, колега також нічого не говорив. Боді камеру слідчий вилучив на місці. Гроші не давала. Скарг не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Саме законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлені, зокрема, дотриманням порядку оцінки доказів і визначенням їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів повинна бути оцінена судом з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожен довід, проте з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті і що конкретні та ясні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи. Суд має переконатися, що мотиви рішення, наведені національними судами, не були автоматичними або стереотипними.

Тобто, право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 2930). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, але суд зобов`язаний дати відповідь на істотні аргументи сторони.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі скорочено Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі скорочено ЄСПЛ) суди застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Перес проти Франції» (рішення від 12.02.2004) вказав, що дія статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) полягає і в тому, щоб серед іншого зобов`язати суд провести належне дослідження зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами по справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належність до справи.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, необґрунтоване рішення суду є порушенням гарантій, втілених у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ у справі «Жогло проти України» (п. 38, рішення від 24.04.2008 року) зазначив, що усі докази зазвичай мають бути представлені у відкритому слуханні справи в присутності обвинуваченого для забезпечення можливості надати аргументи іншій стороні. Існують винятки з цього правила, але вони не повинні порушувати права захисту.

Суд отримав можливість ознайомитися з позиціями сторони обвинувачення та сторони захисту, та вважає, що викладені в них мотиви зрозумілі.

Також слід констатувати, що в ході розгляду справи жодна зі сторін не стверджувала про існування обмежень у реалізації донести свою позицію до Суду та не повідомляла про перешкоди у її доведенні.

Отже, Суд забезпечив змагальність судового процесу і ключовим предметом оцінки є лише переконливість кожної з позицій в аспекті стандарту доведення.

Європейський суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

За правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

Також, жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За правилами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, дослідивши наявні докази, вважає, що всі докази у кримінальному провадженні у відношенні обвинуваченого є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Недопустимих доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або доказів та відомостей, які стосуються особи обвинуваченого не має.

ЄСПЛ зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання.

Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Згідно ст.ст. 2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно, при кваліфікації дій обвинуваченого, суд враховує позицію Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду викладену у постанові від 05.04.2018 року (справа № 658/1658/16-к) в якій зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин:

1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності;

2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК, див. постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі №761/37225/20).

Відомості, вказані у цьому вироку в частині складу кримінальних правопорушень, є установленими та доведеними у порядку визначеному КПК.

Для того, щоб встановити направленість умислу, необхідно враховувати зовнішній прояв діяння, який розкриває внутрішній (психічний) його процес, окреслює суб`єктивне ставлення особи до вчинюваних нею дій, які в сукупності з іншими обставинами визначають кримінально-правовий зміст суспільно небезпечного діяння.

Виходячи з усталеної судової практики, доведення суб`єктивної сторони зазвичай ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності непрямих доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого можна зробити висновок про доведеність поза всяким розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони злочину, як прямий умисел.

За даним кримінальним провадженням Суд уважає доведеним, що ОСОБА_4 усвідомлювала суспільну небезпечність своїх дій та бажала не бути притягнутою до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення.

Всі докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо належності, допустимості, достовірності.

Всі докази подані Суду стороною обвинувачення взагалі, переконливо свідчать про наявність у діяннях обвинуваченої об`єктивної сторони інкримінованого злочину, а її невизнання вини як спосіб уникнути кримінальної відповідальності за скоєний умисний злочин.

За таких обставин, Суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує її дії як, пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 . Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального проступку, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, уважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого дійсною та вірною.

Суд виходить з того, що покарання - це захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому кримінальним законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […]має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому Суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК Україні особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Застосовуючи ОСОБА_4 певний вид покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є умисним, закінченим, нетяжким злочином, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, відомості про особу обвинуваченого.

Остання є громадянкою України, із вищою освітою, офіційно непрацевлаштована, розлучена, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , характеризується задовільно, має реєстрацію та місце проживання, не судима, на обліку психіатра або нарколога не побуває.

Обставиною якя відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є те, що вона раніше не судима.

Обставини які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.

Кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 369 КК України є, відповідно до ст. 12 КК України, умисним нетяжким злочином, який карається штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

З огляду на викладене, Суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, є покарання у вигляді штрафу у розмірі 1 000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

На думку суду такий вид покарання зможе забезпечити досягнення його мети, підстави для призначення більш суворих видів покарання судом не встановлені і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення.

Вирішуючи питання про скасування арешту майна, Суд враховує наступне.

Під час досудового розслідування кримінального провадження накладено арешт ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 26.06.2025 року на портативний відео-реєстратор (бодікамеру) Tecsar BDC-43-GWCP, номер 1256, інвентарний номер 181501256, з відеозаписами на ній, власником якої є Головне Управління Національної поліції в Донецькій області.

Суд вважає, що з огляду на припис ч. 4 ст. 174 КПК України має бути скасовано арешт майна на речовий доказ, якій накладений зазначеною ухвалою слідчого судді, а майно повернути належному власнику.

Під час досудового розслідування обвинуваченій не обирався запобіжний захід.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Розмір шкоди по кримінальному провадженню не завдано. Цивільний позов відсутній.

У даному кримінальному провадженні судові експертизи не проводились, витрати на залучення експерта відсутні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 100, ч. 15 ст. 615 КПК України, Суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 1 000 (одна тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 26.06.2025 року на портативний відео-реєстратор (бодікамеру) Tecsar BDC-43-GWCP, номер 1256, інвентарний номер 181501256, з відеозаписами на ній, власником якої є Головне Управління Національної поліції в Донецькій області.

На підставі ст. 100 КПК України речові докази, після набрання вироку законної сили:

- портативний відео-реєстратор (бодікамеру) Tecsar BDC-43-GWCP, номер 1256, інвентарний номер 181501256, з відеозаписами на ньому повернути належному власник

- оптичний DVD+RW диск, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня проголошення обвинуваченою та прокурором.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України обов`язково вручити учасникам судового провадження повний текст вироку в день його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

27.05.2026