18 березня 2026 року
Провадження № 1-кп/646/390/2026
У Х В А Л А

18.03.2026 року Основ`янський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

та обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008562 від 12.10.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богодарівка Лубенського району Полтавської області, громадянина України, освіта вища, військовослужбовця в/ч № НОМЕР_1 , не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Основ`янського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження,внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008562 від 12.10.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Прокурор під час судового засідання просив відкласти розгляд справи, посилаючись на відсутність свідків сторони обвинувачення, зазначив про забезпечення присутності ним свідків в наступне судове засідання. Крім того зазначив про доцільність відмови у задоволенні клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави.

Захисник та обвинувачений зазначили про необхідність відкладення розгляду справи у зв`язку з викликом свідків в наступне судове засідання та ознайомлення з матеріалами провадження, долученими прокурором. Крім того захисник заявила клопотання про зменшення розміру застави щодо ОСОБА_5 до тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб та змінити визначені обов`язки обвинуваченого.

Суд, заслухавши думки з`явившихся учасників судового провадження та перевіривши матеріали провадження, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з ч. 1 ст. 327 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, суд, окрім іншого, призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття.

Таким чином, суд, звертаючи увагу на безумовне право сторін кримінального провадження на допит під час судового розгляду свідків, враховуючи, що свідки сторони обвинувачення в судове засідання не з`явилися, суд приходить до висновку про необхідність відкладення судового засідання та повторення виклику учасників судового розгляду.

Окрім цього, суд враховує, що сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ч. 3 ст. 23 КПК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 11.08.2020 року (справа № 288/113/15-к; провадження № 51-1176 км 20).

Враховуючи щодо відсутності свідків сторони обвинувачення, суд вважає за доцільне покласти обов`язок щодо забезпечення їх явки в наступне судове засідання на прокурора.

Щодо клопотання захисника про зменшення розміру застави, суд зазначає наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі № 30671/04 від 23.01.2012 року наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку суду, наразі ризик переховування ОСОБА_5 від суду продовжує існувати.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ. Так, суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений (§ 80, заява № 33977/96 в рішенні від 26.06.2001 року у справі «Ilijkov v. Bulgaria»).

Щодо ризику впливу на свідків, то слід враховувати визначену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Відтак, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Наразі триває дослідження письмових доказів сторони обвинувачення, свідки під час судового розгляду ще не допитувалися. У зв`язку з цим на даному етапі кримінального провадження визначальним є створення умов, за яких показання свідків під час судового розгляду будуть повними, всебічними та достовірними. Враховуючи обізнаність обвинуваченого ОСОБА_5 про те, які особи є свідками в межах цього кримінального провадження, про зміст їх показань та їхні персональні дані, суд приходить до висновку, що ризик впливу обвинуваченого на свідків є реальним та продовжує існувати.

Згідно вимог ст. 182 КПК України та параграфу 1 гл. 18 КПК України не передбачено строку дії застави як запобіжного заходу. З моменту внесення застави на обвинуваченого покладаються обов`язки, визначені ухвалою суду, строком на два місяці. Закінчення строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків не припиняє дію основного запобіжного заходу (яким в даному випадку є застава) і не є підставою або умовою повернення внесеної застави.

Таким чином, застава у відповідному розмірі продовжує забезпечувати виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та є засобом запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Відсутність з боку обвинуваченого будь-яких порушень чи створення перешкод для кримінального провадження, за умови застосування до нього запобіжного заходу, сумлінне виконання ним покладених на нього обов`язків, не є достатньою підставою для твердження про відсутність того чи іншого ризику, а навпаки може вказувати на дієвість застосованого запобіжного заходу.

Внаслідок цього суд відхиляє доводи сторони захисту з приводу того, що сплив строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого у зв`язку з внесенням застави, свідчить про припинення ризику вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Сплив строку дії вказаних обов`язків не призводить до скасування запобіжного заходу у виді застави, який продовжує спонукати обвинуваченого належним чином виконувати процесуальні обов`язки загалом під страхом звернення застави в дохід держави.

У цьому контексті суд також звертає увагу на суперечливість позиції сторони захисту, оскільки повна відсутність ризиків вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на що посилається сторона захисту у своєму клопотанні, відповідно до положень ст. 194 КПК України, виключає можливість застосування запобіжного заходу як такого. Всупереч цьому сторона захисту погоджується на продовження застосування застави, але наполягає на зменшенні її розміру, що з урахуванням вищевикладених висновків суду має свідчити про зменшення ступеня ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не їх повну відсутність.

Належна процесуальна поведінка обвинуваченого, зменшення ступеня ризиків вчинення обвинуваченим конкретних дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, істотна зміна життєвих обставин та/або фінансового становища обвинуваченого чи заставодавця тощо, у своїй сукупності можуть свідчити про можливість забезпечення виконання обвинуваченим своїх обов`язків за рахунок меншого розміру застави і, відповідно, про відсутність подальшої потреби (легітимної мети) у збереженні за державою відповідної частини грошових коштів фізичної/юридичної особи.

Мотивуючи необхідність зменшення розміру застави, сторона захисту також посилалася на скрутне матеріальне становище ОСОБА_5 , яке зумовлено його «виведенням поза штат», а також на складні життєві обставини у виді незначних доходів родини, що у своїй сукупності посилює потребу у грошових коштах.

Разом з тим, суд вважає вказані обставини, на які сторона захисту посилається як на підставу зменшення розміру застави, недоведеними.

Зміна ризиків вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, під час судового провадження може передбачати появу додаткових ризиків, припинення існування раніше встановлених, а також збільшення чи зменшення ступеня конкретних ризиків. Внаслідок цього виключення можливості вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених п. п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не виключає того, що ступінь ризику вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даному етапі кримінального провадження потребує застосування до обвинуваченого того ж самого розміру застави. На переконання суду, обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді застави, у визначеному розмірі, є співмірним з існуючими ризиками, та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної його процесуальної поведінки. Застосування відносно обвинуваченого застави у меншому розмірі не буде справляти на обвинуваченого достатнього стримуючого впливу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що стороною захисту не було надано переконливих доказів, які б обумовили необхідність зменшення розміру застави. У зв`язку з цим у задоволенні клопотання про зменшення розміру застави, на теперішній час, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 177-178, 182, 194, 201, 331, 369 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відкласти судове засідання з розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, на 14 год. 30 хв. 15.04.2026 року, повторивши виклик учасників судового розгляду.

Покласти обов`язок щодо забезпечення явки в судове засідання на 14 год. 30 хв. 15.04.2026 року свідків сторони обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зменшення розміру застави відмовити.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий-суддя