КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2112/2026 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 06 січня 2026 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 06.01.2026 року задоволено клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, під час огляду місця події, а саме: блокнот з чорновими записами, ноутбук «LENOVO» сірого кольору із забороною, відчуження, використання, розпорядження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 06.01.2026 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Автор апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена без належних на те правових підстав, суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Клопотання про арешт майна не містить жодних відомостей з приводу потерпілої сторони. Жодна особа не зверталась до правоохоронних органів, щодо вчинення ОСОБА_6 будь якого кримінального правопорушення.

Крім того, в клопотанні про арешт майна, стороною обвинувачення не було зазначено що планується проведення експертного дослідження. В оскаржуваній ухвалі відсутні дані, що належне ОСОБА_6 майно, вилучене в ході огляду було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди, чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В судове засідання прокурор, представник чи власник майна не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду. Разом з тим, від прокурора надійшло клопотання, в якому останній просив проводити розгляд апеляційної скарги без його участі, а у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора та представника, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003823 від 06.12.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що 06.12.2025 року до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві надійшли матеріали співробітника Департаменту кіберполіції НПУ про те, що в ході моніторингу мережі інтернет виявлені ознаки здійснення протиправної діяльності групи осіб на території Дніпровського району м. Києва, які з використанням шкідливого програмного засобу - віруса-стилера «RedLine» через фішингові сервіси здійснюють збір персональних даних та вчинюють заволодіння чужим майном.

Під час досудового розслідування було надано доручення в порядку ст. 40 КПК України на виконання якого Департаментом кіберполіції Національної поліції України було зазначено, що в ході моніторингу мережі Інтернет виявлено публікації користувача закритого форуму «xss.is» під логіном «Yamaguchi» щодо пошуку засобів розповсюдження шкідливого програмного забезпечення вірусу-стилера «RedLine».

Посилання на обліковий запис: ІНФОРМАЦІЯ_1

Використовуючи логін Telegram « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (TgID: НОМЕР_1) з попереднього оголошення, установлено публікації користувача на закритому форумі « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Посилання на обліковий запис: ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Додатково виявлено облікові записи на закритих форумах youhack.ru, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_22, які мають спільні ідентифікатори для зв`язку або реєстрації: логіни «ІНФОРМАЦІЯ_23», « ІНФОРМАЦІЯ_7 », «ІНФОРМАЦІЯ_24», Telegram- акаунти ОСОБА_9 (TgID: НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_8 (TgID: НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_9 (TgID: НОМЕР_3 , телефон НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_10 : Досліджено відкриті Telegram-групи користувача « ОСОБА_10 » (ТgID: НОМЕР_3 , телефон НОМЕР_4 ).

Зазначено, що для реєстрації на форумі « ІНФОРМАЦІЯ_11 » використовувалася електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрована з використанням абонентського номера НОМЕР_5 .

Зазначено, що номер НОМЕР_5 належить громадянину України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКШ НОМЕР_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , користується номером НОМЕР_7 та є власником автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_8 .

За інформацією сервісу «Trustee Plus» виявлено обліковий запис, зареєстрований з ідентифікаторами: абонентський номер НОМЕР_7 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційне ім`я ОСОБА_11 .

Під час аналізу карткових транзакцій встановлено оплату послуг компанії «ІНФОРМАЦІЯ_25».

Отримані платежі підтверджують замовлення хостингу веб-ресурсів, реєстрації доменних імен та використання сервісів управління веб-сайтами. За інформацією ФОП ОСОБА_12 (ІНФОРМАЦІЯ_26) виявлено клієнта з такими даними: First Name - ОСОБА_18, Last Name - ОСОБА_18, Company - Locri, Email - ІНФОРМАЦІЯ_2 , Address - АДРЕСА_2, телефон НОМЕР_9 .

Замовлені послуги: хостинг HQ10 (t-domain) для доменів ІНФОРМАЦІЯ_27, ІНФОРМАЦІЯ_28, ІНФОРМАЦІЯ_14 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ІНФОРМАЦІЯ_16 .

Виявлено, що веб-ресурс ІНФОРМАЦІЯ_29.com є платформою з працевлаштування за кордоном, яка рекламується у соціальних мережах.

Виявлено Telegram-групу ІНФОРМАЦІЯ_17 (ID - НОМЕР_10 ) та її адміністраторів: ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 , TelelD НОМЕР_11 ) та ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 , НОМЕР_12 ).

Також зазначено наявність YouTube - каналу ІНФОРМАЦІЯ_18 Моніторинг відгуків в Інтернеті щодо діяльності «ІНФОРМАЦІЯ_29» виявив інформацію за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_19

Веб-сервери з доменами ІНФОРМАЦІЯ_28, ІНФОРМАЦІЯ_15 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , зареєстровані користувачем електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 а номеру НОМЕР_9 на сайті ІНФОРМАЦІЯ_20 є частиною фішингової/шахрайської схеми, що імітує легітимні урядові та візові процеси.

Вказані домени не належать до VFS Global або уряду Великої Британії і gov.uk) та використовуються для збору персональних даних, фінансової інформації та вимагання коштів за фіктивні послуги з метою створення видимості діяльності «агентства з працевлаштування».

24.12.2025 слідчим ОСОБА_17 проведено огляд місця події, за участі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , під час якого було вилучено блокнот з чорновими записами, який упаковано до спец, пакету WAR1927548, ноутбук марки «Lenovo» сірого кольору, який упаковано до спец, пакету PSP3405512.

24.12.2025 року постановою слідчого Дніпровського УП ГУ НП ОСОБА_17 вилучені речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

25.12.2025 року прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0003823 від 06.12.2025 року, на тимчасово вилучене майно, із забороною використання, розпорядження, відчуження вказаного майна, а саме: блокнот з чорновими записами, який упаковано до спец, пакету WAR1927548, ноутбук марки «Lenovo» сірого кольору, який упаковано до спец, пакету PSP3405512.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 06.01.2026 року вказане клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на блокнот з чорновими записами, ноутбук «LENOVO» сірого кольору, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на блокнот з чорновими записами, ноутбук «LENOVO» сірого кольору, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінальних правопорушень та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінальних проваджень та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси фізичної особи з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено їх відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що вищезазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 06 січня 2026 року, якою задоволено клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, під час огляду місця події, а саме: блокнот з чорновими записами, ноутбук «LENOVO» сірого кольору із забороною, відчуження, використання, розпорядження, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3