Справа №463/701/26
Провадження №1-кс/463/2563/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

10 березня 2026 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000294 від 05.08.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Любомль, Ковельського району, Волинської області, із зареєстрованим та фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 , співробітника безпеки ІІ категорії 2 сектору 4 відділу 6 управління Центру спеціальних операцій «А» СБ України, раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України

встановила:

Слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_6 , за погодженням прокурора, звернувся з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України у кримінальному провадженні № 0000294 від 05.08.20254.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно наказу №81 - ОС/дск від 24.03.2025 ОСОБА_5 призначено на посаду співробітника безпеки ІІ категорії 2 сектору 4 відділу 6 управління Центру спеціальних операцій «А» СБ України.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді співробітника безпеки ІІ категорії 2 сектору 4 відділу 6 управління Центру спеціальних операцій «А» СБ України є працівником правоохоронного органу.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (надалі- Указ Президента), у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, який діє по даний час.

Пунктом 3 Указу Президента України визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб врегульовано положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Так, пунктами 6 та 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, пов`язані із встановленням у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеженням свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів.

В той же час, пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1455 від 29.12.2021, встановлено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Згідно ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

Таким чином, на підставі вищевказаних Указів Президента України, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», зокрема, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється.

Відповідно вищевказані обставини щодо обмеження перетину кордону, зумовили громадян України до вчинення систематичних незаконних перетинів державного кордону України до країн Європейського союзу.

Так, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше, ніж 09 серпня 2025 року, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду співробітника безпеки ІІ категорії 2 сектору 4 відділу 6 управління Центру спеціальних операцій «А» СБ України, будучи працівником правоохоронного органу, скориставшись тяжким суспільним становищем щодо обмеження конституційних прав громадян України в частині обмеження виїзду за межі території України чоловікам віком від 18 до 60 років, організував злочинну схему незаконного переправлення вказаних осіб через державний кордон України за надання останніми на його користь грошових коштів.

В один з днів першої декади серпня 2025 року з абонентського номеру під назвою «Platon» на багатоплатформовий месенджер «Telegram» на абонентський номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 надійшло повідомлення із пропозицією незаконного переправлення останнього через Державний кордон України за надання грошової винагороди в сумі 16 000 доларів США на, що останній погодився.

Надалі, ОСОБА_5 переслідуючи свій злочинний задум спрямований на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, з корисливих мотивів та власної наживи з абонентського номеру НОМЕР_2 на абонентський номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 за допомогою меседжера для смартфонів «WhatsApp» надіслав повідомлення у формі листування з проханням зателефонувати та обговорити умови незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України.

ОСОБА_5 під час спілкування з ОСОБА_8 за допомогою меседжера для смартфонів «WhatsApp» повідомив останньому, що він посприяє йому у незаконному переправленні через державний кордон України і що перетин державного кордону України в напрямку Республіки Польща відбудеться без будь-яких законних не це підстав, однак державний кордон Республіки Польща ОСОБА_8 перетне офіційно і що за надання указаних послуг йому необхідно надати протиправну винагороду в розмірі 16 000 доларів США.

09 серпня 2025 року ОСОБА_5 переслідуючи свій злочинний задум спрямований на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, з корисливих мотивів та власної наживи зателефонував до ОСОБА_8

09 серпня 2025 року, приблизно о 17:00, ОСОБА_5 , переслідуючи свій злочинний задум, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, з корисливих мотивів та задля власної наживи, під час листування у застосунку «WhatsApp» із абонентського номера НОМЕР_2 повідомив ОСОБА_8 , що для здійснення його незаконного переправлення через державний кордон України необхідно оформити страховий поліс та інший офіційний документ, призначений для подання посадовим особам Республіки Польща, та зазначив, що загальна вартість виготовлення указаних документів становить 5000 гривень і що у разі потреби він може самостійно сплатити вартість оформлення документів, а ОСОБА_8 , у свою чергу, згодом зазначену суму коштів йому поверне.

Того ж дня ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_5 у застосунку «WhatsApp» та повідомив, щоб ОСОБА_5 оформив зазначені документи за власні кошти.

11.08.2025, у ході листування у застосунку «WhatsApp», ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_8 , що вартість виготовлення зазначених документів страхування та невідомого документу, який необхідно пред`явити посадовим особам Республіки Польща входить до загальної суми оплати в розмірі 16 000 доларів США за незаконне переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України. При цьому ОСОБА_5 уточнив, що особи, які організовують незаконне переправлення, відмовляються оплачувати виготовлення документів наперед, оскільки у разі відмови ОСОБА_8 , від поїздки вони зазнають матеріальних збитків.

Поряд з цим, ОСОБА_5 також наголосив, що зазначені документи є необхідними, оскільки ОСОБА_8 проходитиме прикордонний контроль на території Республіки Польща офіційно та запевнив, що він здійснить усі необхідні дії для його незаконного переправлення через державний кордон України і що ОСОБА_8 необхідно виконувати усі його вказівки.

Того ж дня, близько 21:30, ОСОБА_8 виконуючи вказівки ОСОБА_5 прибув до банкомату, що розташований в приміщенні у приміщенні гіпермаркету «Ашан» за адресою: м. Львів, вул. Чорновола, 16- І та за допомогою платіжного терміналу, встановленого на вході до гіпермаркету, здійснив переказ грошових коштів у сумі 5000 гривень на банківську картку з номером НОМЕР_3 , реквізити якої у ході листування за допомогою застосунку «WhatsApp» надіслав ОСОБА_5 .

22.08.2025 року ОСОБА_8 , діючи згідно із заздалегідь розробленим ОСОБА_5 злочинним планом, спрямованим на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, з корисливих мотивів та задля власної наживи, виїхав до м. Любомль Волинської області, попередньо забронювавши готель "Гостинний двір", що по вул. Володимирській в м. Любомлі Волинської області та заселився на 3 доби маючи при собі частину коштів призначених як винагорода за його незаконне переправлення через державний кордон України в сумі 12 000 доларів США.

Цього ж дня, ОСОБА_8 в ході телефонної розмови із ОСОБА_5 повідомив йому, що прибув до готелю, де останній наказав щоб той очікував дзвінка на наступний день.

23.08.2025 року ОСОБА_8 , діючи за вказівками ОСОБА_5 у ході спілкування за допомогою застосунку «WhatsApp» зі свого абонентського номера на абонентський номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 у формі листування повідомив, що не бажає пересуватись по місту із сумою коштів у розмірі 12 000 доларів США, які він повинен передати ОСОБА_5 за своє незаконне переправлення через державний кордон України через особу, яку до нього має направити ОСОБА_9 .

В подальшому ОСОБА_5 в ході спілкування за допомогою застосунку «WhatsApp» повідомив, що зможе відправити до ОСОБА_8 довірених йому людей, щоб забрали грошові кошти в сумі 12 000 доларів США наголосивши, що він є діючим працівником служби безпеки України і що у ОСОБА_8 немає бути жодних застережень щодо передачі указаної суми коштів особі, яка є його довіреною особою.

Окрім цього, ОСОБА_5 в ході подальшого спілкування із ОСОБА_8 , повідомив, що його незаконне переправлення через державний кордон України відбудиться 25.08.2025.

В подальшому в ході листування за допомогою застосунку «WhatsApp» ОСОБА_5 повідомляв, що іншу частину грошей у сумі 155 000 гривень як завдаток необхідно переказати йому на банківський рахунок, після чого ОСОБА_5 повідомить ОСОБА_8 про час та місце, коли його заберуть військовослужбовці прикордонної служби та будуть супроводжувати до державного кордону України, на що ОСОБА_8 повідомляв про те, що здійснювати переказ коштів не буде, оскільки не бачить у тому доцільності.

Надалі ОСОБА_5 намагався домовитись із ОСОБА_8 , щоб останній здійснив переказ вищевказаної суми коштів, звертаючи увагу на те, що ніхто без попереднього отримання винагороди за незаконне переправлення осіб через державний кордон не працює.

В подальшому ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий мотив, за допомогою застосунку «WhatsApp» скинув ОСОБА_8 номери банківських рахунків № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 та повідомив, що на кожний рахунок ОСОБА_8 зобов`язаний скинути грошові кошти у сумі по 42 000 гривень, а решту грошей, що лишиться, потрібно перекинути на картку НОМЕР_7 , та зазначив, що попередньо виїзд до державного кордону України повинен відбуватись в обідню пору 25.08.2025.

24.08.2025 року ОСОБА_5 відправив ОСОБА_8 за допомогою застосунку «WhatsApp» повідомлення, яке містило інструктаж щодо дій під час перетину кордону наступного змісту: з собою мати закордонний паспорт, невеликий рюкзак, телефон, готівку в іноземних валютах, а також готівку в гривнях для подальшої купівлі квитка на автобус.

Пізніше в ході спілкування ОСОБА_5 повідомив, що 26.08.2025 приблизно о 04:50 год. приїдуть довірені від нього особи, заберуть ОСОБА_8 та у постійному супроводі доставлять до державного кордону України, наголосивши, щоб під час виїзду до кордону ОСОБА_8 здійснив переказ коштів та написав, коли перебуватиме на території Республіки Польща. Надалі під час спілкування ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_8 , щоб грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США він передав людині, яка буде відвозити його з готелю до заправки, звідки інші особи доставлятимуть його до державного кордону України.

25.08.2025 року ОСОБА_5 , переслідуючи свій злочинний задум, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, з корисливих мотивів та задля власної наживи зв`язався із ОСОБА_8 та повідомив, щоб той поставив телефон у режим «літак» та видалив усю інформацію, яка стосується організації його незаконного переправлення через державний кордон України. В подальшому за його інструкцією ОСОБА_8 придбав новий телефон та нову сім-картку, після чого ОСОБА_5 написав із невідомого номера з додатка «Telegram» під умовною назвою «!», та до ОСОБА_8 доєднався невідомий акаунт у застосунку «Telegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який написав, щоб ОСОБА_8 їхав до лікарні в м. Любомль, що біля лікарні є паркомісця, і коли буде біля неї, щоб останній написав йому. В ході телефонної розмови ОСОБА_5 повідомив, що 25.08.2025 о 23:50 год. по ОСОБА_8 приїде його друг та забере з готелю, і в подальшому вони будуть очікувати осіб, які будуть вивозити його за межі державного кордону України.

Так, 25.08.2025 о 23:50 ОСОБА_5 надіслав повідомлення з додатка «Telegram» під назвою «!» до ОСОБА_8 про те, що приїхала чорна БМВ та очікує біля готелю, в якому останній мешкає за попередньою вказівкою ОСОБА_5 . Після цього, зібравши усі речі, ОСОБА_8 вийшов із приміщення готелю та сів до автомобіля марки БМВ із реєстраційним номером НОМЕР_8 під керуванням ОСОБА_10 (який попередньо не був обізнаний у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 ).

Під час посадки в автомобіль ОСОБА_8 запитав у ОСОБА_10 щодо передачі коштів, на що останній сказав, щоб той мовчав, та включив голосно музику. Цього ж дня, припаркувавшись на паркомісці поруч із лікарнею, що по вулиці Брестська, 70, у м. Любомль Волинської області, на додаток «Telegram» мобільного термінала ОСОБА_8 надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про необхідність передачі грошових коштів у сумі 12 000 доларів США ОСОБА_10 .

В подальшому ОСОБА_8 , діючи у відповідності до незаконних вказівок ОСОБА_5 , передав ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 495 406 гривень 80 копійок, які були попередньо ідентифікованими імітаційними засобами. Після чого ОСОБА_10 під час перераховування отриманих коштів зрозумів, що отримав імітаційні засоби, та вчинив втечу, а ОСОБА_8 в свою чергу покинув салон указаного автомобіля.

25.08.2025 незаконні дії ОСОБА_5 були припинені працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями та сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 332 КК України.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна та відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, зазначене кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів.

09 березня 2026 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, українця, уродженця м. Любомль, Ковельського району, Волинської області, із зареєстрованим та фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 , співробітника безпеки ІІ категорії 2 сектору 4 відділу 6 управління Центру спеціальних операцій «А» СБ України, раніше не судимого, депутатом не обирався, повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 332 КК України.

Ураховуючи характер вчиненого підозрюваним злочину та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, є підстави вважати, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати документи, речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та дозволить виконати завдання і досягти мети кримінального провадження, для забезпечення виконання з ним процесуальних рішень. Разом з тим, при виконанні судом вимог ч.4 ст. 183 КПК України, щодо визначення застави, враховуючи передбаченні ч.5 ст.182 КПК України обставини, є необхідним визначити останньому заставу у 210 (двісті десять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 698 880 гривень.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала, навівши мотиви, зазначені у ньому, просила його задовольнити та зазначила, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, наявними є ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України та обставини передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, необхідні для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, є недоцільним.

Захисник ОСОБА_4 проти поданого клопотання заперечив, просив у задоволенні такого відмовити, та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

ОСОБА_5 у судовому засіданні з приводу запобіжного заходу підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку прокурора, яка вважає за необхідне обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, думку підозрюваного, його захисника вивчивши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до вимог п. п. 1-5 ч. 1 та ч. 3 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу».

Слідчою суддею встановлено, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000294 від 05.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України

Останнє розпочато за фактом того, що в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше, ніж 09 серпня 2025 року, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду співробітника безпеки ІІ категорії 2 сектору 4 відділу 6 управління Центру спеціальних операцій «А» СБ України, будучи працівником правоохоронного органу, скориставшись тяжким суспільним становищем щодо обмеження конституційних прав громадян України в частині обмеження виїзду за межі території України чоловікам віком від 18 до 60 років, організував злочинну схему незаконного переправлення вказаних осіб через державний кордон України за надання останніми на його користь грошових коштів.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Також встановлено, що 09 березня 2026 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 332 КК України.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді даного клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідча суддя дійшла висновку, що слідчий та прокурор довели обґрунтованість підозри, висунутої ОСОБА_5 сукупність наявних на даний час доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про що свідчать, зокрема: протоколами допиту свідка ОСОБА_8 , який повідомив про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а саме щодо організації його незаконного переправлення через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів; протоколом обшуку від 26.08.2025 автомобіля марки «BMW» моделі 390 L, реєстраційний номер НОМЕР_8 , яким користується ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом огляду та ідентифікації грошових коштів від 22.08.2025; протоколами огляду речей та предметів від 28.08.2025; протоколом додаткового огляду речей та предметів від 28.08.2025, а саме мобільного терміналу належного ОСОБА_8 ; протоколом про проведення контролю за вчиненням злочину №1922нт/23-2025 від 18.08.2025; протоколом про проведення контролю за вчиненням злочину №2039нт/23-2025 від 28.08.2025; протоколом виготовлення несправжніх (імітаційних) засобів №1974нт/23-2025 від 22.08.2025; протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій №2488т/23-2023 від 28.10.2025; протоколом про проведення контролю за вчиненням злочину №2489нт/23-2025 від 28.10.2025; протоколом про проведення контролю за вчиненням злочину №1922нт/23-2025 від 18.08.2025; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 та іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Ризиками, які дають підстави слідчому судді обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слід вважати те, що: 1) підозрюваний може переховуватись від досудового слідства і суду. При цьому, слідча суддя погоджується з доводами клопотання про те, що підозрюваний має можливості для переховування від органу досудового розслідування, до чого його може спонукати, зокрема, встановлена кримінальним законом відповідальність за вчинення інкримінованого йому тяжкого злочину. Такий висновок слідчого судді узгоджується з вимогами ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду»; 2) знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що обгрунтовується тим, що на даний час у рамках кримінального провадження не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування (не встановлені всі причетні особи); 3) може незаконно впливати на свідків; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Окрім того, відповідно до ст. 178 КПК України слідча суддя враховує, що ОСОБА_5 працездатний, непохилого віку, захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає.

Тому слідча суддя доходить висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не можуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 та виконання ним обов`язків, передбачених ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/97 від 26 липня 2001 року. Тобто, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

А тому, слідча суддя не відхиляє доводів на користь підозрюваного, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання підозрюваною процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідча суддя виходить з вимог п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до якого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідча суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор, покликаючись на п 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, клопотав про визначення застави.

Так, слідча суддя, вважає за необхідне зазначити, що застава це не менш суворий запобіжний захід, а альтернатива триманню під вартою. За тяжкістю вони рівні за КПК. Застава для особи не має бути надмірним тягарем і призвести до скрутного матеріального становища його та його родини це не покарання. Застава лише має забезпечити виконання особою (підозрюваним, обвинуваченим) процесуальних обов`язків на час досудового розслідування чи судового розгляду. При цьому, тягар застави не може покладатися на родичів

Тобто, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Відтак, враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , особу підозрюваного, вважаю за необхідне визначити заставу 210 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 698 880,00 грн (шістсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот вісімдесят гривень), яка буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Застосовуючи до підозрюваного поряд із запобіжним заходом у виді тримання під вартою альтернативний запобіжний захід у виді застави, вважаю за необхідне покласти на неї обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відтак, зважаючи на необхідність виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, вважаю за необхідне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 210 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 698 880,00 грн (шістсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот вісімдесят гривень).

Керуючись вимогами статей 177, 178, 183, 186, 194, 196, 197, 395 КПК України, -

постановила:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000294 від 05.08.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначити термін дії ухвали шістдесят днів - до 08 травня 2026 року включно.

Строк тримання під вартою рахувати з 10 березня 2026 року 15 год. 30 хв.

Одночасно для забезпечення виконання ОСОБА_5 , обов`язків, визначених КПК України, визначити заставу - 210 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 698 880,00 грн (шістсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот вісімдесят гривень).

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утриматися від спілкування зі свідками: ОСОБА_8 , ОСОБА_10

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

6) носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 08 травня 2026 року.

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 10 год 00 хв. 11.03.2026 року.

Слідча суддя ОСОБА_1