КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1517/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000109 від 05.08.2024 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною відчуження, розпоряджання та користування, яке вилучено 31.10.2025 під час проведення обшуку за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с/р Піщанська, 0 км автодороги С, 1/25 частки бази відпочинку «Рівер-клаб», а саме: на мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, s|n: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про арешт майна ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000109 від 05.08.2024.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчим суддею постановлена без повного та всебічного дослідження доказів по справі, суперечить нормам чинного законодавства.

У матеріалах, поданих прокурором, не наведено конкретних даних, які б свідчили про відповідність вилученого телефону критеріям речового доказу. Формальне посилання на положення кримінального процесуального закону, без індивідуалізації підстав та без зазначення, які саме відомості можуть міститися у телефоні та яке їх значення для розслідування, на думку апелянта, не може вважатися достатнім обґрунтуванням необхідності арешту. При цьому, прокурором не конкретизовано правову підставу арешту, не обґрунтовано можливість використання телефону як доказу, а також не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_6 не є підозрюваним чи обвинуваченим у зазначеному кримінальному провадженні, а його зв`язок із предметом досудового розслідування не обґрунтовано. У клопотанні прокурора не наведено відомостей про наявність обґрунтованої підозри, розмір шкоди, можливість спеціальної конфіскації або інші цілі, для досягнення яких застосовується арешт.

Також апелянт посилається на те, що під час обшуку 31.10.2025 після фактичного огляду телефону у протоколі не зафіксовано відомостей про виявлення інформації, яка має значення для кримінального провадження, відсутність таких відомостей свідчить про недоведеність належності телефону до предмета доказування.

Слідчий суддя, постановляючи ухвалу, не перевірив розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не оцінив наслідки арешту для власника майна та не навів мотивів, з яких дійшов висновку про необхідність застосування саме такого заходу забезпечення.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, в підтримку поданої апеляційної скарги, яку остання підтримала з наведених в них підстав, прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва офісу Генерального прокурора України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000109 від 05.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч.2 ст. 240, ч. 4 ст. 190, ст. 368-5 КК України.

В межах даного кримінального провадження, 07.11.2025 до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучено 31.10.2025 під час проведення обшуку за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с/р Піщанська, 0 км автодороги С, 1/25 частки бази відпочинку «Рівер-клаб», а саме: на мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, s|n: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дане клопотання направлено до Печерського районного суду м. Києваза допомогою засобів поштового зв`язку через Укрпошту 01.11.2025.

На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор послався на те, що у ході досудового розслідування встановлено, що заступник керівника ДЕІ Придніпровського округу ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 - далі ОСОБА_6 , за пособництва своїх підлеглих, у тому числі начальника управління державного екологічного нагляду (контролю) біоресурсів, природно-заповідного фонду, лісів та рослинного світу Дніпропетровської області ДЕІ Придніпровського округу ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , розробив механізм вимагання та отримання неправомірної вигоди від суб`єктів господарювання за приховування фактів недотримання вимог природоохоронного законодавства, під час їх виробничої діяльності в частині утилізації відходів, які утворюються під час виробничої діяльності.

Зокрема, згідно з пунктом 2 Постанови протягом періоду воєнного стану дозволено здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) в окремих сферах, виключно на підставі рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері, за наявності загрози, що має значний негативний вплив, у тому числі, на захист навколишнього природного середовища.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», однією з підстав для позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду навколишньому природному середовищу.

Таким чином, з метою вимагання та отримання неправомірної вигоди від суб`єктів господарювання службові особи ДЕІ Придніпровського округу розробили злочину схему штучного створення підстав проведення позапланових перевірок у піднаглядних суб`єктів господарювання.

У ході досудового розслідування слідством отримано інформацію про те, що головний спеціаліст відділу управління персоналом ДЕІ Придніпровського округу ОСОБА_10 , за вказівкою свого керівника ОСОБА_9 , з метою визначення потенційного об`єкту, з якого має намір отримати неправомірну вигоду, розсилає запити про надання інформації щодо кількості відходів які суб`єкт господарювання утворює, декларує та утилізує. Отримавши позитивну інформацію від конкретних суб`єктів господарювання, ОСОБА_9 дає вказівку своєму підлеглому - головному спеціалісту відділу державного екологічного нагляду (контролю) тваринного світу та біоресурсів ДЕІ Придніпровського округу ОСОБА_11 підшукати фіктивного заявника (фізичну особу), від якого в подальшому отримує завідомо неправдиве повідомлення про екологічну загрозу від такого підприємства, що дає підстави виїзду на місце утилізації відходів зазначеними підприємствами та проведення перевірки.

Після проведення перевірки за заявою фіктивного заявника, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_6 пропонує представникам суб`єктів господарювання укласти формальні договори на утилізацію відходів з рядом товариств, які є підконтрольними ОСОБА_6 в замін на приховування виявлених порушень. Під час здійснення незаконної діяльності ОСОБА_9 користується автомобілем Volksvagen POLO д.н.з. НОМЕР_4 , який зареєстрований на його дружину ОСОБА_12 , яка до цього було зареєстрована на матір ОСОБА_6 . Встановлено, що ОСОБА_9 фактично користується даним транспортним засобом, але не зазначає його у щорічній декларації. Так окрім цього зафіксовано придбання вказаного авто із заниженою його вартістю, а саме при укладанні договору купівлі-продажу була вказана ціна за т/з у розмірі 25 тис. грн., хоча ринкова ціна даного авто становить 200-250 тис. гривень.

Організовуючи вищезазначені злочинні дії, направлені на вимагання неправомірної вигоди від підконтрольних суб`єктів господарювання ОСОБА_6 , являючись службовою особою уповноваженою на виконання функцій держави, набув активів, вартість яких більше ніж на три тисячі прожиткових мінімумів для працездатних осіб перевищує його законні доходи.

Зокрема під час проведення, в рамках негласної слідчої (розшукової) дії, під час телефонної розмови особистий водій-охоронець ОСОБА_6 - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає у квартирі останнього за адресою: АДРЕСА_1 , користується транспортним засобом RENAULT LODGY д.н.з. НОМЕР_5 , та обізнаний з протиправною діяльністю останнього повідомив свого товариша ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_6 з метою приховати свої незаконні статки оформив на нього нерухоме майно, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 та три парко місця у цьому ж будинку за № № 280, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Обізнаність ОСОБА_13 в незаконній діяльності ОСОБА_6 підтверджується іншими матеріалами НСРД та юридичними фактами, а саме останній є колишнім директором ТОВ «Серпень-9» , колишнім директором та засновником ТОВ «ВКФ НАЙС», що розміщується в м. Дніпро по вул. Киринаківська, 14, де знаходиться занедбана одноповерхова будівля, в якій немає жодної особи, будь-якої діяльності не здійснюється та діючим власником ТОВ «Листопад-9» , а на теперішній час, виконує роль охоронця-водія ОСОБА_6 , проживає у квартирі, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_6 та користується транспортним засобом, яке раніше належало ТОВ «ВКФ НАЙС». Крім цього ОСОБА_13 володіє нерухомістю, а саме квартирами, які фактично належать ОСОБА_6 . Також ОСОБА_13 , є колишнім керівником ТОВ «БІЗНЕСІНВЕСТКОНСАЛТИНГ» , яке було зареєстроване за адресою м. Дніпро, вул. Якова Самарського, буд. 2, кінцевим бенефіціарним власником якого є компанія «Веспано лімітед», яка зареєстрована на Кіпрі.

Також, в рамках досудового розслідування слідством установлено, що ОСОБА_6 не зважаючи на щорічний офіційний дохід у розмірі 377 788 грн, сумісно з ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та її дітьми, постійно проживає у заміському комплексі для відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_5 », за адресою: АДРЕСА_5 , за матеріалами НСРД орендуючи його за 2 тис. доларів США на місяць у його власника ОСОБА_16 , інд. № НОМЕР_8, а також має у власності будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 м, база відпочинку - « ІНФОРМАЦІЯ_5 », орієнтовною вартістю не менше 200 тис. доларів США, який оформлений на його дружину ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Також, під час проведення НСРД та виконання доручення встановлено, що ОСОБА_15 , у мобільному телефоні якої міститься інформація щодо незаконної діяльності та збагачення ОСОБА_6 , окрім бази відпочинку «Рівер-клаб», проживає за адресою: АДРЕСА_7 .

Окрім того, в рамках НСРД, а також аналітичних та оперативних заходів слідством установлено, що ОСОБА_6 приховуються від держави наступні об`єкти нерухомого та рухомого майна:

- транспортний засіб BMW 750LI д.н.з НОМЕР_6 2016 року випуску, першочергово куплений на охоронця ДЕІ Придніпровського округу ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_8 , орієнтовних місячний дохід якого становить 15 тис. грн., а в подальшому перереєстрований на сина ОСОБА_6 , а саме на ОСОБА_19 , яким фактично користується ОСОБА_6 , та орієнтовна вартість якого становить 1 млн. 500 тис. грн.;

- нежитлове приміщення, зареєстроване 06.08.2021 на батька дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_20 - ОСОБА_21 1940 року народження, у якого відсутні офіційні джерела доходу, розміром частки 1/3, загальною площею 334,5 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_9 , орієнтовна вартість 4 млн. грн.

- адміністративна будівля, загальною площею 962.5 кв.м, зареєстрована 05.02.2020, АДРЕСА_10 , орієнтовна вартість близько 20 млн. грн, придбана ОСОБА_6 та належить ТОВ «Серпень-9», засновником та власником якого є батько його дружини - ОСОБА_21 ;

- домоволодіння, загальною площею 77.1, зареєстроване 11.11.2020, АДРЕСА_11 , орієнтовна вартість 3 млн. грн., розмір частки 36/100, придбане ОСОБА_19 та зареєстроване на сестру ОСОБА_20 - ОСОБА_22 , на теперішній час за вищевказаною адресою відсутнє вищевказане домоволодіння, а територія за вищевказаною адресою використовується як комерційна, а саме для надання платних послуг з паркування;

- домоволодіння, загальною площею 201.8 км. м, придбане ОСОБА_6 та зареєстроване 25.01.2022 на його маму - ОСОБА_23 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_12 , орієнтовна вартість 1 млн. 300 тис. грн.;

- нежитлові приміщення зареєстровані у 2021 році, загальною площею більше 400 кв. м, за адресою: АДРЕСА_13 , приміщення 436-1, 437 та 438 орієнтовна загальна вартість яких становить 5 млн. грн., придбані ОСОБА_6 та зареєстровані на рідну сестру ОСОБА_24 , доходи якої у період з 2022 року по теперішній час склали 512 тис. 500 грн., частина яких, а саме приміщення 436-2 яке було виділене ОСОБА_6 з приміщення 436, 439 та 440 було у 2025 році реалізовано за заниженою вартістю з метою приховання їх фактичної вартості та мінімізації сплати податкових зобов`язань. Таким чином у власності у ОСОБА_24 залишились приміщення № № 436-1, 437, 438.

- квартира за адресою: АДРЕСА_14 , яка зареєстрована за ОСОБА_13 в 2015 році, а перереєстрована на довірену особу ОСОБА_6 - ОСОБА_25 . На даний час у вказаній квартирі мешкає ОСОБА_26 яка згідно матеріалів НСРД в минулому являлася особою яка була пов`язана з ОСОБА_6 спільним побутом, тобто мала з останнім спільний бюджет, в тому числі для спільного користування, здійснення спільних витрат в тому числі на продукти харчування, дозвілля, утримання житла, його ремонт та перебувала у відносинах які притаманні подружжю.

- квартира за адресою: АДРЕСА_15 придбане ОСОБА_6 та зареєстроване на його дружину ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка займається фактичним веденням бухгалтерії підконтрольних ОСОБА_6 фірм, легалізацією придбаного ОСОБА_6 майна та колишня засновниця ТОВ «Серпень-9» .

Досудовим розслідуванням установлено, що в березні 2025 року ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом своєї знайомої ОСОБА_15 , в м. Дніпрі не впорався з керуванням та пошкодив його. У зв`язку з цим ОСОБА_6 придбав ОСОБА_15 авто MERCEDES-BENZ НОМЕР_7 вартістю 4 560 000 грн з подальшим встановленням на нього додаткових опцій на суму 74 тисячі гривень. Тобто, зазначене авто придбане ОСОБА_6 та зареєстроване на ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

31.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2025 справа № 757/48990/25-к проведено обшук в будинку за адресою: АДРЕСА_16 частки бази відпочинку «Рівер-клаб», власником якої є ОСОБА_20 , 1971 року народження, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, недопущення знищення та переховування речових доказів та документів, які будуть мати суттєве значення для розслідування даного кримінального провадження, під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, s|n: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 .

Вилучений в ході обшуку за вищевказаною адресою мобільний телефон постановою слідчого від 31.10.2025 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор зазначив, що підставою для накладення арешту на майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказами вчинення злочину із наведених у клопотанні обставин. Метою накладення арешту відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення збереження речових доказів.

08.12.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною відчуження, розпоряджання та користування, яке вилучено 31.10.2025 під час проведення обшуку за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с/р Піщанська, 0 км автодороги С, 1/25 частки бази відпочинку «Рівер-клаб», а саме: на мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, s|n: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за № 0000109 від 05.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 240, ч. 4 ст. 190, ст. 368-5 КК України та накладаючи арешт на вказане майно, яке було вилучено 31.10.2025 під час проведення обшуку за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с/р Піщанська, 0 км автодороги С, 1/25 частки бази відпочинку «Рівер-клаб», а саме: на мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, s|n: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідчий суддя встановив, що вказане майно, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та є на даній стадії досудового розслідування тимчасово вилученим майном.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження і, таким чином, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, заслухано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання та заперечення представника власника майна щодо підстав його задоволення, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, всупереч твердженням апелянта, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0000109 від 05.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 240, ч. 4 ст. 190, ст. 368-5 КК України та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

При цьому, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, всупереч твердженням апелянта.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 167, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,- без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4