Справа № 738/1666/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/279/26
Категорія - ч. 1 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000192 від 30.05.2024, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого

ОСОБА_8 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 09.12.2025 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Феськівка Менського району Чернігівської області, громадянина України, військовослужбовця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286-1 КК України, та призначено йому покарання 1 (один) рік позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 (чотири) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання на виконання цього вироку.

Накладений ухвалою слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 03 червня 2024 року арешт на автомобіль марки «SKODA», моделі «OCTAVIA», ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_9 скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експерта, у сумі 6058 (шість тисяч п`ятдесят вісім) гривень 24 копійки.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Місцевим судом установлено, що 30 травня 2024 року о 00 годині 22 хвилині, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «SKODA», моделі «OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у якому на задньому сидінні перебував пасажир ОСОБА_10 , рухаючись автомобільною дорогою по вул. Гетьманська від вул. Шкільна в напрямку вул. Чернігівський шлях в м. Мена Корюківського району Чернігівської області, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення п. 2.3 б та п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху неправильно оцінив дорожню обстановку, в результаті чого на перехресті вул. Гетьманська та вул. Чернігівський шлях в м. Мена не впорався з керуванням та виїхав на праве узбіччя вул. Чернігівський шлях, де здійснив наїзд на бетонну плиту.

Внаслідок наїзду на бетонну плиту пасажир автомобіля ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної торако-скелетної травми, що включає садна на обличчі, верхніх кінцівках, садно в ділянці реберної дуги справа, перелому одинадцятого, дванадцятого ребер зліва без зміщення уламків, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я на термін більше трьох тижнів.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 порушив вимоги п. 2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій забов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі) та п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що є причиною та умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходяться в прямому причинному зв`язку з її наслідками.

Не погодившись з рішенням суду захисник подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши штраф в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000грн. Вважає зазначений вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Призначене судом покарання у вигляді одного року позбавлення волі є досить суворим видом покарання та не відповідає особі обвинуваченого та його характеризуючим даним. Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному кримінальному правопорушенні, не оспорював жодного факту, який було покладено в основу обвинувачення, активно сприяв органам досудового розслідування та суду у встановленні всіх обставин справи. Зазначає, що у вироку помилково зазначено те, що матеріальна шкода потерпілому не відшкодована, проте це спростовується заявою потерпілого, який зазначив, що матеріальна шкода йому відшкодована у повному обсязі, претензій до обвинуваченого немає. Також зазначає, що не врахована поведінка потерпілого, оскільки потерпілий сам відчинив двері автомобіля на швидкості та випав з нього. Вказує, що не враховано особу винного, те що він за місцем проживання характеризується добре, є учасником бойових дій, має нагороди за захист нашої країни, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, обтяжуючі обставини відсутні.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги з викладених в ній підстав, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтував дослідженими доказами, що не оспорюються в апеляційній скарзі.

Враховуючи, що фактичні обставини справи, як і кваліфікація дій обвинуваченого, ніким не оспорюються, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість в зв`язку з наступним.

Судом першої інстанції не достатньо враховано позицію потерпілого, який відповідно до його письмової заяви від 16.08.2024 зазначив, що претензій до ОСОБА_8 не має, матеріальна шкода йому відшкодована, проте при врахуванні особи обвинуваченого місцевий суд вказав, що матеріальна шкода потерпілому на лікування не відшкодована.

Місцевий суд, призначаючи покарання ОСОБА_8 у виді реального позбавлення волі, не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, те, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, вчинив необережний нетяжкий злочин, який виразився у порушенні ним правил дорожнього руху, що стало наслідком дорожньо-транспортної події та спричинило настання наслідків у вигляді заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, на обліку у лікаря-нарколога та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується добре, розлучений, військовослужбовець, учасник бойових дій, за місцем проходження служби характеризувався позитивно, за сумлінне виконання військового обов`язку нагороджений грамотою та оголошена подяка, вину у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням визнав у повному обсязі, матеріальна шкода ним відшкодована та претензій у потерпілої сторони до нього немає.

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку про можливість визнання пом`якшуючими покарання ОСОБА_8 обставинами визнання вини та щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, які згідно положень ст. 66 КК України пом`якшують обвинуваченому покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого за наявності зазначених позитивних даних про його особу.

Також колегія суддів не може погодитись із висновками суду про те, що обставини, на які сторона захисту посилалася як на пом`якшуючі, не є такими у розумінні ст. 66 КК України.

На переконання апеляційного суду, доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не повно врахував обставини, які об`єктивно впливають на призначення покарання слушні.

Зазначені обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та з урахуванням особи обвинуваченого, дають суду підстави перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції частини 1 статті 286-1 КК України.

Отже, зважаючи на конкретні обставини вчиненого злочину, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає можливим виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, що є підставою для призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню.

Керуючись ст., ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 09.12.2025 стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного основного покарання змінити, застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) грн., в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4