ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/49/26
Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 05 листопада 2025 року в кримінальному провадженні №0000482 від 18 червня 2024 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Станіслав Білозерського району Херсонської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, раніше судимого 22 січня 2020 року Білозерським районним судом Херсонської області за ч.ч.1, 2, 3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 05 листопада 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Ухвалено строк відбування ОСОБА_8 покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 18 червня 2024 року по 20 червня 2024 року та з 31 липня 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Ухвалено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 24294,5 грн.

Вироком також вирішене питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та долі речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, що скоєний за наступних обставин.

ОСОБА_8 17.06.2024 приблизно о 21:00 (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у домоволодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто переслідуючи прямий умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, діючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин та в результаті раптово виниклого конфлікту наніс ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , численні удари кулаками рук (не менше двох) в область голови та обличчя, від яких останній впав на підлогу. Продовжуючи реалізацію умислу, спрямованого на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 взяв дерев`яну палицю та хаотично наніс численні удари в область голови, тулуба, ніг та рук ОСОБА_9 .

У результаті вищезазначених дій ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 наступні тілесні ушкодження:

прямі переломи 3-12 ребер справа і зліва;

забої легень;

крововиливи в м`які тканини в місцях переломів;

крововиливи в м`які тканини грудної клітини;

синці грудної клітини, обличчя;

крововиливи у слизову губ;

забої головного мозку, крововиливи під м`які мозкові оболонки;

крововилив у м`які тканини голови,

які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 17.06.2024 у вищезазначеному домоволодінні. Смерть ОСОБА_9 настала від закритої травми органів грудної порожнини у вигляді множинних переломів ребер, що ускладнились травматичних шоком.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 просить переглянути вирок, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що свою вину не визнає, не мав умислу на спричинення смерті потерпілого. Йому невідомо чому помер потерпілий, оскільки коли відбулася подія він ще був живий та у нього було багато хвороб. Вважає, що його дії необхідно кваліфікувати як ненавмисне вбивство.

Зазначає, що дійсно завдав потерпілому декілька ударів, однак після цього пішов, а потерпілий залишився зі свідками та був живий. Круглою палкою потерпілого не бив. Наніс йому декілька ударів кулаком та віконною рейкою, а не держаком. При цьому, ні під нігтями ні на одязі чи шкірі у нього не було виявлено крові потерпілого.

На думку обвинуваченого при перегляді вироку необхідно повторно допитати свідків та дослідити докази, зокрема речовий доказ вилучену палку. Зазначає, що не всі відеозаписи було досліджено та не всіх свідків було допитано.

Вказує, що свідки в стані алкогольного сп`яніння обмовили його та їх показання, що надані в суді містять розбіжності.

Крім того звертає увагу, що держак знайдено в його дворі без його присутності.

Зазначає, що призначене судом покарання є надто суворим. Просить врахувати, що він є учасником антитерористичної операції, має неповнолітню дочку, бажає вступити до Лав ЗСУ.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги. Водночас, узгодивши позицію, вказали на недоцільність повторного дослідження доказів, пославшись лише на невірну оцінку судом доказів, просили вирок в частині покарання змінити.

Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

За наявною в матеріалах справи інформацією потерпілий ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, про що складено актовий запис про смерть.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

В останньому слові обвинувачений ОСОБА_8 просив зменшити йому міру покарання.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частина 1 ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо повторного дослідження доказів та допиту свідків.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений фактично заявив клопотання про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні.

Під час апеляційного розгляду захисник та обвинувачений, узгодивши позицію, вказали на недоцільність повторного дослідження доказів, пославшись лише на невірну їх оцінку судом першої інстанції. Вказана позиція сторони захисту врахована судом апеляційної інстанції.

Водночас, для повноти апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вважає за необхідне надати оцінку доводам апеляційної скарги щодо необхідності дослідження доказів.

Згідно з положеннями ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження лише за наявності однієї з умов:

-вони досліджені судом першої інстанції не повністю;

-вони досліджені судом першої інстанції з порушеннями.

Тобто сама лише наявність клопотання про дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує суд апеляційної інстанції досліджувати всю сукупність доказів, оцінених у місцевому суді.

Учасник судового провадження має не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, суд першої інстанції в повній мірі дослідив встановлені під час кримінального провадження обставини та надав їм належну оцінку. Зокрема у вироку судом детально викладено показання допитаних свідків, а також зміст письмових доказів. Викладені у вироку фактичні обставини, що повідомлені свідками в повній мірі відповідають аудіозаписам судових засідань, в яких такі свідки були допитані (10.07.2025 свідок ОСОБА_11 та 11.09.2025 свідок ОСОБА_12 ). Також судом детально відображено і зміст відеозаписів слідчих експериментів, що проведені за участю підозрюваного ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

З технічних записів судових засідань вбачається, що суд першої інстанції створив необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Свідки допитувались судом з дотриманням вимог ст.352 КПК України в присутності прокурора, обвинуваченого, захисника, які мали можливість безперешкодно допитувати цих осіб та з`ясовувати істотні для справи обставини.

Будь-яких відомостей про те, що вказані обставини судом дослідженні з порушеннями матеріали справи не містять та стороною захисту відповідна обставина не доведена.

Твердження обвинуваченого про те, що судом першої інстанції було допитано не всіх заявлених свідків, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки зі змісту матеріалів справи вбачається, що свідками про допит яких клопотала сторона обвинувачення є ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

В ході судового розгляду судом було допитано як свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зміст показань яких відображено у вироку суду.

Водночас було з`ясовано, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_15 померли (т.2 а.п.79, 159), у зв`язку із чим сторона обвинувачення відмовилася від їх допиту.

Таким чином суд першої інстанції належним чином дослідив наявні у справі докази з дотриманням засади безпосередності.

При цьому суд дотримався вимог ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що фактично він не погоджується із оцінкою зібраних у справі доказів зокрема в частині знаряддя скоєння злочину та відомостей повідомлених свідками. Водночас, як вже було зазначено, умовами для повторного дослідження доказів у кримінальному провадженні є те, що докази судом першої інстанції досліджено неповно або з порушеннями.

Незгода обвинуваченого ОСОБА_8 з юридичною оцінкою судом доказів у кримінальному провадженні та встановленими обставинами кримінального провадження не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

Апелянтом не аргументовано, що докази у кримінальному провадженні були досліджені судом не повністю або з порушеннями.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що речовий доказ палиця (держак/ рейка) не оглядався судом першої інстанції, то вказана обставина у даному випадку не є підставою для дослідження даного речового доказу.

Положеннями ст. 23 КПК України визначено, що суд досліджує докази безпосередньо.

Системне тлумачення норм процесуального закону свідчить про те, що безпосередній огляд речових доказів у судовому засіданні не є тотожним безпосередньому дослідженню доказів, наданих сторонами кримінального провадження, які підтверджують або спростовують винуватість особи. При цьому питання необхідності огляду речових доказів під час судового розгляду належить до компетенції суду, який за наявності відповідних підстав, зокрема, для вирішення питання допустимості доказів, може дійти висновку про можливість проведення такого огляду за власної ініціативи або ж за мотивованим клопотанням сторін.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2023 року у справі № 573/1689/16-к (провадження № 51-5039 км 19).

Як видно з матеріалів кримінального провадження, 19 червня 2024 року в ході проведення огляду палиці, що була добровільно видана свідком ОСОБА_13 зазначений предмет зі слідами речовини бурого кольору було вилучено, поміщено до сейф пакету (т.1 а.п.168) та надалі постановою слідчого від 19 червня 2024 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (т.1 а.п.220).

Відповідно до змісту аудіозаписів судових засідань судом було досліджено ряд письмових доказів, зокрема вказаний протокол огляду. При цьому сторонам було надано можливість надати свої зауваження та пояснення щодо вказаного доказу та зокрема речового доказу, що був вилучений в ході вказаної слідчої дії. Сторона захисту скористалася своїм правом щодо наведення відповідних зауважень. Водночас сторони не заявляли клопотання про безпосереднє дослідження речового доказу. Суд першої інстанції не посилався на вказаний речовий доказ як доказ вини обвинуваченого.

Оскаржуючи вирок, обвинувачений не зазначає, яким чином саме безпосередній огляд у судовому засіданні даної палиці як речового доказу впливає на допустимість інших доказів, які було покладено в основу обвинувального вироку, з урахуванням того, що судом першої інстанції досліджено протокол огляду від 19 червня 2024 року в якому детально описані характеристики зазначеного речового доказу та відображеного його зображення.

Повторне дослідження доказів, за відсутності правових підстав, регламентованих засадами ч.3 ст.404 КПК України, за таких обставин, порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені п.3, 15 ч.1 ст.7 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та викликати певні сумніви в упередженості суду.

Відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Така позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09.07.2019 року у справі № 676/603/17 (провадження № 51-392км19), від 10.02.2021 року у справі № 127/14811/17 (провадження № 51-5046 км 20).

За наведеного апеляційний суд не вбачає підстав для повторного допиту свідків та дослідження доказів.

Щодо висновків суду в частині доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно із ч.1 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка кожного доказу є компетенцією суду, який ухвалив вирок, виходячи з точки зору належності, достовірності, допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.121 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно зі ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, повно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, детально дослідив і проаналізував усі докази по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи цих висновків суду не спростовують.

Так, під час судового розгляду обвинувачений не визнав себе винним, зазначив, що 17.06.2023 року він разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 прийшли до нього додому за адресою: АДРЕСА_1 . Там він побачив свого батька ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_9 в стані сильного алкогольного сп`яніння. Він запропонував ОСОБА_9 зателефонувати додому, надавши йому свій телефон. ОСОБА_9 розбив цей телефон, кинувши його на підлогу. Це сильно розлютило обвинуваченого, і тому він на емоціях вдарив ОСОБА_9 рукою один раз в район задньої частини голови. Від ударів потерпілий ОСОБА_9 впав на підлогу. Після чого він ще 2-3 разів вдарив ОСОБА_9 рукою в район тулубу та по ногах потерпілого під час, коли останній лежав на підлозі. Від цих ударів ОСОБА_9 втратив свідомість. Тоді обвинувачений попросив ОСОБА_17 принести відро води. Коли ОСОБА_18 приніс в будинок відро води, він вилив на потерпілого ОСОБА_9 воду, щоб той отямився. Після того, як потерпілий прийшов до тями, обвинувачений разом з ОСОБА_16 допоміг йому піднятись та відніс на ліжко, при цьому ОСОБА_9 був в свідомості, розмовляв та відповідав йому. Впевнившись, що з потерпілим все гаразд, він попросив ОСОБА_12 придивитись за ОСОБА_9 , а сам разом з друзями пішов на риболовлю. Не заперечував, що під час цього інциденту він був трохи випивший. Також вказував, що свідки його обмовляють, оскільки палкою він ОСОБА_9 не бив. Припускає, що після конфлікту із ОСОБА_9 він міг взяти в руки на подвір`ї рейку, яку свідки могли сприйняти як палицю, однак удари він нею не наносив.

В апеляційній скарзі, обвинувачений ОСОБА_8 навів аналогічні доводи та заперечив наявність у нього умислу на спричинення смерті ОСОБА_9 . Також заперечив використання в якості знаряддя злочину округлої палиці (держака), зазначив, що вдарив потерпілого декілька разів віконною рейкою.

В той же час, незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини щодо вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України, вина ОСОБА_8 у скоєнні вказаного злочину повністю підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, які місцевим судом згідно з вимогами ст.94 КПК України детально досліджено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності та взаємозв`язку.

Так, судом враховано показання свідків ОСОБА_19 який надав суду показання про те, що він з ОСОБА_20 та ОСОБА_16 після вжиття спиртних напоїв збирались на рибаловлю, заїхали до дому до ОСОБА_21 за адресою: АДРЕСА_1 за речами. Він з ОСОБА_20 першими зайшли до будинку, там були ОСОБА_22 - батько Ростика, потерпілий ОСОБА_9 , та ОСОБА_12 , всі вживали спиртні напої. ОСОБА_9 попросив ОСОБА_23 дати йому телефон, щоб зателефонувати, а коли ОСОБА_23 дав йому свій телефон, ОСОБА_9 його розбив, кинувши на землю. Ростика це розлютило, і він вдарив ОСОБА_9 долонею руки по обличчю та голові, разів 4-5, від чого останній впав на підлогу. Після цього свідок вийшов з будинку, бачив як за ним вийшов також ОСОБА_24 взяв з подвір`я палицю та повернувся в будинок. Після цього він чув з будинку глухі удари як від побиття, та крики ОСОБА_9 , що «не треба бити, не треба, будь ласка». Палицю, яку взяв ОСОБА_23 , була на вигляд як держак від лопати, в діаметрі кругла, довжиною приблизно 1 метр. Через хвилин 10, коли він повернувся до будинку, побачив як ОСОБА_9 знаходився на підлозі під стінкою, непритомний. Тоді він вилив на потерпілого ОСОБА_9 відро води, для того, щоб той прийшов до тями. Після цього ОСОБА_9 прийшов до тями, розмовляв, просив вибачення у Ростика за мобільний телефон. Бачив у ОСОБА_9 сліди тілесних ушкоджень: червоні полоси в районі грудної клітини та живота, як від ударів палицею. Потім він разом з ОСОБА_25 та ОСОБА_16 пішли на риболовлю. А зранку дізналися від поліції, що ОСОБА_9 помер.

Також свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції повідомив, що 17.06.2024 року він перебував в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_26 та вживали спиртні напої. Потім вирішив піти додому, виходячи з подвір`я зустрів ОСОБА_27 разом з іншими двома хлопцями, які зупинили його та попросили повернутись з ними до будинку. Першим до будинку зайшов ОСОБА_24 , а через пару хвилин він. Коли він зайшов до будинку, то побачив що ОСОБА_9 лежить на підлозі, а ОСОБА_24 , стоячи над потерпілим, б`є його руками хаотично по тілу. Свідок зазначив, що він намагався зупинити його, однак отримав удар в голову, від удару він впав, та на якийсь час втратив свідомість, коли прийшов до тями, бачив в руках у Ростика палку-рейку, закрив голову та очі руками, тому що боявся, що його також будуть бити, більше нічого не бачив, чув удари та як стогнав ОСОБА_9 . Коли все стихло, він піднявся, побачив ОСОБА_9 , який лежав на підлозі, та в якого була розірвана сорочка, він взяв свої речі та пішов додому.

Показання вказаних свідків суд оцінив у взаємозв`язку з письмовими доказами, що були надані стороною обвинувачення.

Зокрема суд врахував як докази вини ОСОБА_8 наступні письмові докази:

-протокол огляду місця події від 18.06.2024 року, з додатками та фототаблицями до нього, відповідно до якого було проведено огляд території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де в одній кімнаті на килимовому покритті було виявлено плями бурого кольору різного розміру, та в іншій кімнаті на подушці, ліжку та підлозі виявлені плями бурого кольору різного розміру, також в цій кімнаті на підлозі було виявлено труп чоловічої статі, опізнаний як ОСОБА_9 , також зафіксовано місце розташування слідів злочину та зроблені змиви речовин;

-протокол огляду трупа від 18.06.2024 року з додатками та фототаблицями до нього, відповідно до якого відповідно до якого в приміщенні «Херсонського обласного СМЕ» було проведено огляд трупа ОСОБА_9 , у якого були виявлені тілесні ушкодження: трупні плями на задній поверхні тіла, кров біля отвору носа, крововияви в слизовій губ, синці обох очей, синці лівої половини обличчя, лівої ушної раковини, множинні синці грудної клітини, пошкодження ребер;

-протокол пред`явлення фотознімків для впізнання від 18.06.2024 року, за участю свідка ОСОБА_19 , який впізнав за фотознімками обвинуваченого як особу, який 17.06.2024 року, будучи у дворі будинку АДРЕСА_1 брав дерев`яну палицю в руки, заходив до будинку, після чого він чув глухі удари і чув як ОСОБА_9 просив його більше не бити;

-протокол пред`явлення фотознімків для впізнання від 18.06.2024 року, за участю свідка ОСОБА_14 , який впізнав за фотознімками обвинуваченого ОСОБА_8 як особу, який 17.06.2024 року, будучи в будинку АДРЕСА_1 спричинив множинні тілесні ушкодження ОСОБА_9 ;

-протокол огляду від 19.06.2024 року, з фототаблицями, відповідно до якого була оглянута дерев`яна палиця, яку добровільно видав присутній при огляді ОСОБА_13 та на якій було виявлено плями неправильної форми речовини бурого кольору. Виявлена палиця була вилучена, упакована та визнана речовим доказом по справі;

-протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 26.06.2024 року, з додатком у виді відеозапису вказаної слідчої дії, в ході якої свідок детально розповів та показав за яких обставини та яким чином обвинувачений ОСОБА_8 під час конфлікту з потерпілим, наносив хаотично удари (більше 10 разів) кулаками в обличчя потерпілому ОСОБА_9

-протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 26.06.2024 року, з додатками у вигляді фототаблиць та відеозапису перебігу вказаної слідчої дії в ході якої свідок відтворив обстановку, яка передувала конфлікту між ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 , детально розповів та показав за яких обставин та яким чином обвинувачений ОСОБА_8 , наносив множинні удари палицею хаотично по всьому тілу потерпілому ОСОБА_9 , коли той лежав на підлозі, при цьому від ударів палиця в руках у ОСОБА_8 розламалась навпіл. Після цього ОСОБА_8 зупинився, ОСОБА_9 залишився лежати на підлозі, в той час як ОСОБА_8 вийшов на вулицю, та повернувся з водою, якою облив потерпілого ОСОБА_9 щоб привести того до тями. Після цього свідок допоміг ОСОБА_9 добратися до спальні та лягти на ліжко;

-протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 26.06.2024 року, з додатком у вигляді відеозапису вказаної слідчої дії, в ході якої свідок відтворив обстановку, яка передувала конфлікту між ОСОБА_28 та потерпілим ОСОБА_9 , детально розповів та показав за яких обставини та яким чином обвинувачений ОСОБА_8 витягнув зі столу ОСОБА_9 , кинувши його на підлогу, після чого ОСОБА_8 наносив удари кулаками в область грудей потерпілого ОСОБА_9 , коли той лежав на підлозі. Також показав та розказав, як він намагався зупинити ОСОБА_8 , однак отримав удар кулаком по голові, від цього удару він впав, та на якийсь час втратив свідомість, після цього сидів в кутку, зачинив очі руками, так як сильно боявся, однак чув як ОСОБА_8 продовжив наносити удари потерпілому.

-протокол слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_8 від 26.06.2024 року, з долученим відеозаписом вказаної процесуальної дії, в ході проведення якої ОСОБА_8 відтворив обставини, які відбувалися 17.06.2024 року, зокрема пояснив та продемонстрував, яким саме чином наносив удари потерпілому ОСОБА_9 в ході раптово-виниклого конфлікту з ним, а саме наніс один удар долонею руки в задню частину голови потерпілого ОСОБА_9 , від цього удару потерпілий впав на коліна, однак потім піднявся. В цей момент ОСОБА_29 приніс до приміщення палицю. Тоді він взявши палицю, наносив удари по тулубу, животу потерпілого ОСОБА_9 , від ударів останній впав на підлогу, і тоді ОСОБА_8 продовжив наносити множинні удари цією палицею по тулубу, та ногам потерпілого, від цих ударів потерпілий втратив свідомість. Він попросив ОСОБА_30 принести йому води, і після вилив на потерпілого відро з водою для того, щоб привести потерпілого до тями. Після цього ОСОБА_9 прийшов до тями, встав та самостійно стояв, тримаючись за стіну. Він попросив ОСОБА_12 приглядати за потерпілим, а сам пішов з друзями на риболовлю.

Також в кримінальному провадженні проведено ряд експертних досліджень, висновки яких обґрунтовано враховано судом першої інстанції.

Відповідно до висновку експерта № 716 від 17.07.2024 року, при експертизі трупа ОСОБА_9 було виявлені наступні тілесні ушкодження: прямі переломи 3-12 ребер справа і зліва, забої легень, крововиливи в м`які тканини в місцях переломів, крововиливи в м`які тканини грудної клітини, синці грудної клітини, обличчя, крововиливи у слизову губ, забої головного мозку, крововиливи під м`які мозкові оболонки, крововилив у м`які тканини голови, синці лівої верхньої і правої нижніх кінцівок. Всі пошкодження утворилась від дії тупих предметів 17.06.2024 року та ступенем тяжкості об`єднані в 2 групи: 1. група: прямі переломи 3 -12 ребер справа і зліва, забої леген ь, крововиливи в м`які тканини в місцях переломів, крововиливи в м`які тканини грудної клітини, синці грудної клітини, обличчя, крововиливи у слизову губ, забої головного мозку, крововиливи під м`які мозкові оболонки, крововилив у м`які тканини голови, відносяться к тяжким тілесним ушкодженням за рівнем небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, 2 група: синці лівої верхньої і правої нижньої кінцівок, мають ознаки легких тілесних пошкоджень. Смерть настала 17.06.2024 від закритої травми органів грудної порожнини у вигляді множинних переломів ребер, що ускладнились травматичним шоком. Етиловий алкоголь виявлений у кількості у крові 170 проміле у сечі 3,58 проміле, зазвичай викликає алкогольне сп`яніння середнього ступеня;

Згідно з висновком експерта № 859 від 20.06.2024 року, при судово-токсикологічній експертизі крові та сечі трупа ОСОБА_9 , 1981 року народження виявлено етиловий алкоголь в крові - 1,70 проміле, етиловий алкоголь в сечі - 3,58 проміле;

Висновком експерта № 340 від 05.07.2024року, встановлено, що при судово-медичній експертизі гістопрепаратів від трупу ОСОБА_9 крововилив в речовину головного мозку з деструкцією нервових клітин, набряк головного мозку, внутрішніх органів, крововиливи у легені, нирки, порушення реологічних властивостей крові, пошкодження м`яких тканини грудної клітини з початковими ознаками реактивної реакції;

Відповідно до висновку експерта № 62/ім від 19.06.2024 року, кров трупа ОСОБА_9 за дослідженою системою АВО, відноситься до групи І з ізогемаглютиніном анти-В;

Згідно з висновком експерта № 16/ц від 18.07.2024 року, в піднігтьовому вмісті правої та лівої руки потерпілого ОСОБА_9 знайдені кров та клітинні елементи людини, встановити статеву приналежність яких неможливо , знайдені в об. 1,2 клітини за своїм морфологічним ознаками схожі з клітинами злущеного епідерміц шкіри. При серологічному дослідженні слідів крові та клітинних елементів в піднігтьовому вмісті правої та лівої руки потерпілого ОСОБА_9 виявлено лише антиген А, властиві йому самому. Враховуючи данні досліджень та групову характеристику осіб, які проходять по справі, присутність крові та клітинних елементів в піднігтьовому вмісті потерпілого ОСОБА_9 (антигени А) які б походили від підозрюваного ОСОБА_8 (антигенти А) не виключається при умові, якщо у останнього на момент скоєння злочину були поранення, які супроводжувалися зовнішньою кровотечою;

Відповідно до висновку експерта № 19/ім від 26.06.2024 року, кров підозрюваного ОСОБА_8 за дослідженою системою АВО, відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В;

Згідно з висновком експерта № 17/ц від 18.07.2024 року, на тампонах - змивах з правої та лівої руки потерпілого ОСОБА_9 (об 1,2) знайдені кров та клітинні елементи людини, встановити статеву приналежність яких неможливо , знайдені в об. 1,2 клітини за своїм морфологічним ознаками схожі з клітинами злущеного епідермісу шкіри. При серологічному дослідженні слідів крові та клітинних елементів на тампонах - змивах з правої та лівої руки потерпілого ОСОБА_9 виявлено лише антиген А і ізогемаглютинін анти-В. Таким чином, кров та клітинні елементи на цих тампонах-змивах, відносяться до групи А із іогемалютиніном анти-В і, за дослідженою системою АВО могли походити від особи з такою групою крові, в тому числі як від самого потерпілого ОСОБА_9 (антиген А), так і від підозрюваного ОСОБА_8 (антигени А), якщо у останнього на момент скоєння злочину були поранення, які супроводжувалися зовнішньою кровотечою;

Також суд врахував висновок експерта № 84/ім від 06.08.2024 року, відповідно до якого в об.1 на спортивних штанах підозрюваного ОСОБА_8 знайдена кров людини, при серологічному дослідженні в якій виявлено антиген А. В інших досліджених об`єктах № 2-5 на цих штанах кров не знайдена. Таким чином, кров на спортивних штанах може відноситься до групи А та, за дослідженою системою АВО, може походити від особи (осіб) з такою ж групою крові, в тому числі як від потерпілого ОСОБА_9 так і від підозрюваного ОСОБА_8 , якщо на момент скоєння злочину у нього були поранення, які супроводжувалися зовнішньою кровотечою;

Згідно висновку експерта № 83/ ім від 31.07.2024 року, на 2-х змивах з килимового покриття, вилучених в ході огляду місця події за адресою: Херсонська область, с.Станіслав, вул. Свободи, 25, знайдена кров людини, при серологічному дослідженні в якій виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти - В. Таким чином, кров на ви ще вказаних 2-х тампонах - змивах відноситься до групи А з ізогемаглютиіном анти - В, та за дослідженою системою АВО ,може походити від потерпілого або іншої особи з такою ж групою крові. На фрагменті килимового покриття, вилученому в ході огляд місця події за адресою: Херсонська область, с.Станіслав, вул. Свободи, 25, знайдена кров людини при серологічному дослідженні в якій виявлено антиген А. таким чином, кров на фрагменті килимового покриття може відноситися до групи А та, за дослідженою системою АВО, може походити від потерпілого ОСОБА_9 або іншої особи (осіб) з такою ж групою крові.;

Відповідно до висновку експерта № 23/716 від 02.08.2024 року, утворення виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у засіб та при обставинах вказаних в протоколі допиту ОСОБА_15 і в протоколі слідчого експерименту за його участі, а саме при ударах по тулубу, голові, кінцівкам дерев`яною палицею, руками, ногами, не виключається. Враховуючи травматичні ушкодження головного мозку, не виключено, що при нанесенні їх була втрата свідомості і самостійно ОСОБА_31 рухатись при цьому не міг. Ознак, які б свідчали, що виявлені тілесні ушкодження могли утворитись при падінні з висоти власного зросту не виявлено.

Вказані докази отримано з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства. Дані, що містяться в наведених доказах узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 злочину (часу, місця, способу, знаряддя вчинення злочину, характеру та локалізації тілесних ушкоджень) та не містять істотних суперечностей, у зв`язку із чим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв їх до уваги, вказавши на їх відповідність критеріями належності, допустимості, достатності та достовірності.

Крім того зі змісту вироку вбачається, що суд надав належну та вірну оцінку доводам сторони захисту щодо недопустимості як доказів протоколів слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , визнавши їх допустимими доказами.

В ході апеляційного провадження захисник ОСОБА_7 звернув увагу на неможливість використання як доказів вказаних протоколів слідчих експериментів, у зв`язку із тим, що вподальшому зазначених свідків не було допитано.

Водночас така позиція сторони захисту є безпідставною, оскільки в ходу судового розгляду було встановлено, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_15 померли, у зв`язку із чим їх і не було допитано.

Водночас врахування у такому випадку судом як доказів протоколів слідчих експериментів не суперечить приписам Кримінального процесуального кодексу України, оскільки слідчий експеримент є окремою процесуальною дією, а тому протокол, що складений за його результатами може бути визнаний допустимим доказом.

Зі змісту протоколів слідчих експериментів за участю ОСОБА_13 та ОСОБА_15 вбачається, що вказані слідчі дії проведені за правилами ст.240 КПК України, в ході яких свідки у присутності понятих не тільки розповіли, а й детально показали відомі їм обставини вчинення кримінального правопорушення. За наведеного суд першої інстанції обґрунтовано послався у вироку на вказані докази.

Зазначене в повній мірі відповідає практиці Касаційного кримінального суду ВС ( постанова від 01 березня 2023 року у справі №628/1284/20, постанова від 02 березня 2023 року у справі № 525/1207/20).

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що «держак» (палицю, що визнана речовим доказом) знайдено в його дворі без його присутності, то вказана обставина не свідчить про її недопустимість як доказу чи недопустимість як доказу протоколу огляду від 19.06.2024 року, з фототаблицями, відповідно до якого була оглянута дерев`яна палиця, яку добровільно видав присутній при огляді ОСОБА_13 та на якій було виявлено плями неправильної форми речовини бурого кольору (т.1 а.п.168).

Зі змісту протоколу огляду від 19 червня 2024 року (т.1 а.п.169), а також заяви ОСОБА_13 (т.1 а.п.167) вбачається, що вказана палиця була добровільно видана ОСОБА_13 та оглянута слідчим.

Згідно з положеннями ч.3 ст.237 КПК України для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

З огляду на вказані положення кримінального процесуального законодавства, що визначають порядок проведення огляду, слідчий наділений правом залучити до проведення вказаної слідчої дії підозрюваного. Водночас КПК України не передбачає обов`язку слідчого залучати підозрюваного до проведення огляду.

Таким чином доводи обвинуваченого, щодо вилучення вказаного речового доказу за його відсутності апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки чине законодавство не вимагає обов`язкової участі підозрюваного, обвинуваченого у вказаній слідчій дії.

Посилання обвинуваченого на те, що свідки обмовили його, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки зі змісту аудіозаписів судових засідань від 10 липня 2025 року (допит свідка ОСОБА_19 ) та від 11 вересня 2025 року (допит свідка ОСОБА_12 ) перед допитом вказаних свідків суд з`ясував їх взаємовідносини з обвинуваченим, зокрема наявність неприязних стосунків. Вказані свідки були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України.

В ході їх допиту сторони скористалися своїм правом на перехресний допит, та під час допиту вказаних свідків не було встановлено жодних відомостей про її спонукання з боку правоохоронних органів до надання показань чи її зацікавленості в наданні викривальних показань стосовно ОСОБА_8 .

На переконання суду апеляційної інстанції враховані судом першої інстанції письмові докази та показання свідків узгоджуються між собою та в повній мірі підтверджують факт спричинення обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останнього.

Слід зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку (статті 85 та 94 КПК).

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, доказування тих чи інших обставин злочину, як правило, ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на сукупності всіх, у тому числі непрямих, доказів. Саме з урахуванням такого аналізу та оцінки всіх доказів і робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою (див., наприклад, рішення Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 728/578/19, від 26 травня 2023 року у справі № 737/641/17, від 15 квітня 2024 року у справі № 587/102/18).

З урахуванням обставин даного кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що сукупність наявних у справі доказів безпосередньо вказує на те, що саме ОСОБА_8 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України.

Відповідні обставини підтверджуються як показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , так і письмовими доказами, зокрема протоколами огляду місця події, протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, протоколами слідчих експериментів за участю підозрюваного ОСОБА_8 та свідків, а також змістом висновків за результатами експертних досліджень.

Так, свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_12 в ході судового розгляду повідомили обставини заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Зокрема свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_19 підтвердили факт перебування 17 червня 2024 року адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні вказаного домоволодіння ОСОБА_26 , ОСОБА_9 , які вживали алкогольні напої. Надалі до вказаного домоволодіння прибули ОСОБА_8 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 , які за твердженням ОСОБА_12 повернули його до будинку, коли він вже виходив.

Надалі між обвинуваченим ОСОБА_26 та ОСОБА_9 на ґрунті особистих неприязних відносин виник конфлікт в ході якого обвинувачений почав наносити ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Зокрема свідок ОСОБА_12 повідомив, що бачив «…як ОСОБА_9 лежить на підлозі, а ОСОБА_24 , стоячи над потерпілим, б`є його руками хаотично по тілу», «…бачив в руках у Ростика палку-рейку, закрив голову та очі руками, тому що боявся, що його також будуть бити, більше нічого не бачив, чув удари та як стогнав ОСОБА_9 »

Свідок ОСОБА_19 зазначив, що «…він ( ОСОБА_8 ) вдарив ОСОБА_9 долонею руки по обличчю та голові, разів 4-5, від чого останній впав на підлогу. Після цього свідок вийшов з будинку, бачив як за ним вийшов також ОСОБА_8 взяв з подвір`я палицю та повернувся в будинок. Після цього він чув з будинку глухі удари як від побиття, та крики ОСОБА_9 , що «не треба бити, не треба, будь ласка». Палиця, яку взяв ОСОБА_23 , була на вигляд як держак від лопати, в діаметрі кругла, довжиною приблизно 1 метр. Через хвилин 10, коли він повернувся до будинку, побачив як ОСОБА_9 знаходився на підлозі під стінкою, непритомний…», «..Бачив у ОСОБА_9 сліди тілесних ушкоджень: червоні полоси в районі грудної клітини та живота, як від ударів палицею.», «зранку дізналися від поліції, що ОСОБА_9 помер.»

Згідно протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками від 18 червня 2024 року свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_14 впізнали за фотознімками обвинуваченого як особу, яка 17.06.2024 року, заподіяла ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Зазначені фактичні обставини щодо заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 в повній мірі підтверджуються змістом протоколів слідчих експериментів від 26 червня 2024 року за участю свідків ОСОБА_12 (який під час вказаної слідчої дії навів аналогічні пояснення та показав, як саме відбувалися озвучені ним події), а також свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , та підозрюваного ОСОБА_8 .

Згідно протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 вказаний свідок детально розповів та показав за яких обставин та яким чином обвинувачений ОСОБА_8 , наносив множинні удари палицею - хаотично по всьому тілу потерпілому ОСОБА_9 , коли той лежав на підлозі. При цьому від ударів палиця в руках у ОСОБА_8 розламалась навпіл.

Також про обставини заподіяння ОСОБА_8 ОСОБА_9 хаотичних ударів (більше 10 разів) кулаками в обличчя зазначив свідок ОСОБА_13 та показав як це відбувалося під час слідчого експерименту.

Посилання обвинуваченого на те, що він завдав ОСОБА_9 лише декілька ударів кулаком та віконною рейкою, апеляційний суд до уваги не приймає, та розцінює їх як обраний обвинуваченим спосіб захисту, шляхом применшення кількості заподіяних тілесних ушкоджень, оскільки обставини заподіяння ОСОБА_8 саме численних ударів ОСОБА_9 підтверджуються, як показаннями свідка ОСОБА_19 , який зазначив про заподіяння ОСОБА_8 4-5 ударів рукою по голові потерпілого, так і відомостями, що містяться в протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 , який зазначив про множинні та хаотичні удари, що завдавалися ОСОБА_8 палицею по потерпілому ОСОБА_9 і показав місця та послідовність ударів, так і частково змістом протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 який вказав, що ОСОБА_8 наносив хаотично удари (більше 10 разів) кулаками в обличчя потерпілому ОСОБА_9 та показав як це відбувалося.

Що стосується тверджень обвинуваченого про те, що він наносив потерпілому удари рейкою, а не круглою палкою-держаком, то вказане питання було детально досліджене судом першої інстанції. Зокрема судом проаналізовано як показання свідків, так і письмові докази із вказаного приводу.

Так, фактично використання обвинуваченим палиці при заподіянні ударів потерпілому ОСОБА_9 обвинуваченим не заперечується. Обвинувачений стверджував під час судового розгляду та зазначає про це в апеляційній скарзі, що заподіював удари потерпілому не круглою палицею держаком, а штахетиною-рейкою.

Водночас такі твердження обвинуваченого в повній мірі спростовуються як змістом показань свідків, так і письмовими доказами.

Зокрема, і свідок ОСОБА_19 , і свідок ОСОБА_12 зазначили про наявність в руках обвинуваченого палки. Свідок ОСОБА_12 зазначив, що бачив в руках ОСОБА_8 палку-рейку, однак не зміг її детально описати в ході допиту в суді.

Свідок ОСОБА_19 описав її наступним чином: «була на вигляд як держак від лопати, в діаметрі кругла, довжиною приблизно 1 метр».

Показання свідка ОСОБА_19 в цій частині в повній мірі узгоджуються зі змістом протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 , який також вказував про наявність у ОСОБА_8 палиці, а також протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 який вказав, що завдавав удари потерпілому палицею-штахетиною, і показав її розмір.

Довжина, описаної свідком ОСОБА_19 палиці вцілому відповідає тій, про яку зазначив підозрюваний ОСОБА_8 під час слідчого експерименту, а також відображеній в протоколі огляду від 19 червня 2024 року.

Як вірно вказав суд першої інстанції розбіжності в показаннях свідка ОСОБА_12 та ОСОБА_19 щодо характеристики використаної ОСОБА_8 палиці (держак/рейка) вказують лише на особисте сприйняття кожним із них моментів, які вони спостерігали.

Слід зазначити, що попри стверджуване обвинуваченим зауваження щодо використання ним саме рейки, не дивлячись на видову характеристику використаного обвинуваченим ОСОБА_8 знаряддя, поза увагою суду не може залишитись численність та тяжкість заподіяних обвинуваченим таким знаряддям тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

Відповідно до висновку експерта № 716 від 17.07.2024 року, при експертизі трупа ОСОБА_9 було виявлені наступні тілесні ушкодження:

прямі переломи 3-12 ребер справа і зліва,

забої легень,

крововиливи в м`які тканини в місцях переломів,

крововиливи в м`які тканини грудної клітини,

синці грудної клітини, обличчя,

крововиливи у слизову губ,

забої головного мозку,

крововиливи під м`які мозкові оболонки,

крововилив у м`які тканини голови,

синці лівої верхньої і правої нижніх кінцівок.

Всі пошкодження утворилась від дії тупих предметів 17.06.2024 року та ступенем тяжкості об`єднані в 2 групи:

1.група: прямі переломи 3-12 ребер справа і зліва, забої легень, крововиливи в м`які тканини в місцях переломів, крововиливи в м`які тканини грудної клітини, синці грудної клітини, обличчя, крововиливи у слизову губ, забої головного мозку, крововиливи під м`які мозкові оболонки, крововилив у м`які тканини голови, відносяться до тяжких тілесним ушкодженням за рівнем небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті,

2.група: синці лівої верхньої і правої нижньої кінцівок, мають ознаки легких тілесних пошкоджень.

Смерть настала 17.06.2024 від закритої травми органів грудної порожнини у вигляді множинних переломів ребер, що ускладнились травматичним шоком.

Згідно висновку експерта № 340 від 05.07.2024 року, при судово-медичній експертизі гістопрепаратів від трупу ОСОБА_9 встановлено крововилив в речовину головного мозку з деструкцією нервових клітин, набряк головного мозку, внутрішніх органів, крововиливи у легені, нирки, порушення реологічних властивостей крові, пошкодження м`яких тканини грудної клітини з початковими ознаками реактивної реакції;

З огляду на вказаний перелік тілесних ушкоджень, зокрема прямі переломи 3 -12 ребер справа і зліва (майже всі ребра, які наявні в скелеті людини), забої легень, забої головного мозку, є очевидним, що використане обвинуваченим знаряддя за своїми характеристиками дозволило йому спричинити потерпілому такі численні та серйозні тілесні ушкодження, у зв`язку із чим применшення обвинуваченим характеристик використаної ним палиці, апеляційний суд розцінює як обраний спосіб захисту та не приймає до уваги.

Про силу ударів та відповідно тяжкість заподіяних ушкоджень також свідчить факт втрати потерпілим свідомості. Так, і обвинувачений ОСОБА_8 , і свідок ОСОБА_19 під час допиту в суді першої інстанції вказували на втрату ОСОБА_9 свідомості після заподіяних ударів, у зв`язку із чим щоб привести його до тями вилили на нього відро води. Також відомості про втрату ОСОБА_9 свідомості наявні і в протоколах слідчих експериментів за участю підозрюваного ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_15 . Крім того в ході проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_15 зазначив, що від ударів ОСОБА_8 палицею по ОСОБА_9 остання зламалася.

Посилання обвинуваченого на те, що коли він пішов то потерпілий ще був живий апеляційний суд не вважає такими, що можуть свідчити про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Так, зі змісту досліджених судом доказів встановлено, що саме ОСОБА_8 заподіював ОСОБА_9 тілесні ушкодження спочатку кулаками, а потім палицею. Будь-яких відомостей про те, що отримані потерпілим тілесні ушкодження були заподіяні чи могли бути заподіяні іншими особами матеріали кримінального провадження не містять. Про таку версію подій не заявляв, ні обвинувачений, ні свідки, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Навпаки, і під час досудового розслідування і під час судового розгляду свідки вказували саме на ОСОБА_8 як на особу, яка заподіяла ОСОБА_9 тілесні ушкодження. Факт заподіяння ударів по потерпілому обвинувачений не заперечив в ході судового розгляду, заперечив лише їх кількість та характер. Однак відповідні заперечення обвинуваченого спростовані наявними в матеріалах справи відомостями.

Таким чином наявні у матеріалах справи докази в повній мірі підтверджують, що саме завдані обвинуваченим ОСОБА_8 удари спричинили обвинуваченому ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Зазначена обставина зокрема підтверджується, як змістом протоколів слідчих експериментів за участю підозрюваного ОСОБА_8 , а також свідків, так і висновками за результатами експертних досліджень.

Відповідно до висновку експерта № 23/716 від 02.08.2024 року, утворення виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у засіб та при обставинах вказаних в протоколі допиту ОСОБА_15 і в протоколі слідчого експерименту за його участі, а саме при ударах по тулубу, голові, кінцівкам дерев`яною палицею, руками, ногами, не виключається. Враховуючи травматичні ушкодження головного мозку, не виключено, що при нанесенні їх була втрата свідомості і самостійно ОСОБА_31 рухатись при цьому не міг. Ознак, які б свідчали, що виявлені тілесні ушкодження могли утворитись при падінні з висоти власного зросту не виявлено.

Слід зазначити, що причинний зв`язок між діянням обвинуваченого та смертю потерпілого має місце в разі, коли діяння за своїм характером є головною умовою, без якої не можливе настання наслідку, воно передує йому в часі й породжує його, отже є необхідною і визначальною причиною щодо заподіяння смерті потерпілому.

У даному випадку саме між діями обвинуваченого і смертю потерпілого вбачається причинний зв`язок, оскільки саме спричинені обвинуваченим ОСОБА_8 тілесні ушкодження спричинили смерть потерпілого ОСОБА_9 , що прямо підтверджується висновком експерта № 716 від 17.07.2024 року, згідно з яким смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 від закритої травми органів грудної порожнини у вигляді множинних переломів ребер, що ускладнились травматичним шоком. За наведеного, доводи обвинуваченого про наявність у потерпілого хвороб, що могли спричинити смерть, апеляційний суд до уваги не приймає. Більш того матеріали провадження не містять жодних відомостей про наявність у ОСОБА_9 захворювань.

Що стосується часового проміжку між моментом заподіяння тілесних ушкоджень та смертю потерпілого, то вказана обставина у даному випадку на кваліфікацію дій обвинуваченого не впливає, оскільки матеріалами провадження підтверджено, що наслідки у виді смерті ОСОБА_32 настали саме від отриманих тяжких тілесних ушкоджень.

Щодо наявності умислу на спричинення смерті обвинуваченого та кваліфікації дій обвинуваченого за ст.119 КК України.

Посилання обвинуваченого на відсутність у нього умислу на спричинення смерті потерпілого та необхідність кваліфікації його дій за ст. 119 КК України, є неспроможними, з огляду на таке.

Розмежування складів злочинів, передбачених ч.2 ст. 121 КК України та ч. 1 ст. 119 КК України, здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень, а також усвідомлення особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та ставлення до них.

Так, склад злочину, передбачений частиною 2 статті 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей, заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Особливість об`єктивної сторони цього злочину полягає в тому, що передбачене законом умисне діяння спричиняє два різні похідні наслідки: первинний з них (найближчий) - тяжкі тілесні ушкодження (обов`язкова ознака об`єктивної сторони) - знаходяться у необхідному причинному зв`язку з наслідками вторинними (віддаленими) - смертю потерпілої особи (кваліфікуюча ознака). У цьому злочині згідно із законом і щодо діяння, і щодо першого, обов`язкового наслідку суб`єктивна сторона виражається в формі умислу (прямому чи непрямому), а стосовно другого (кваліфікованого) наслідку - тільки в необережності (самовпевненості чи недбалості). У цілому цей злочин визнається умисним, бо саме умисне ставлення до діяння і найближчого наслідку визначає спрямованість злочину, його суспільну небезпечність.

Значення змішаної форми вини полягає в тому, що вона дає можливість:

а) конкретизувати ступінь суспільної небезпечності злочину;

б) визначити правильну кваліфікацію;

в) відмежувати близькі за об`єктивними ознаками склади злочинів, зокрема умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність, коли винуватий не усвідомлював можливості настання похідного вторинного (віддаленого) наслідку в результаті настання похідного первинного (найближчого).

Прояв ознак умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та вбивства через необережність, їх відмінність між собою полягає у фактичних підставах кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.

У контексті оцінки дій обвинуваченого, а також наявності, змісту і спрямованості умислу ОСОБА_8 колегія суддів враховує всі обставини події в їх сукупності, а саме: наявність раптово виниклого конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, його тривалість та місце, дані про кількість, характер, спосіб та знаряддя заподіяння обвинуваченим потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, їх локалізацію і характер, а також посткримінальну поведінку обвинуваченого, який залишив потерпілого, тощо.

Оцінка цих обставин у своїй сукупності вказує на те, що ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді отримання потерпілим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень і бажав їх настання. Так, завдаючи ударів кулаками в обличчя потерпілого після чого останній впав на підлогу та вподальшому заподіявши потерпілому численних ударів зі значною силою палицею зокрема в область життєво важливих органів потерпілого, ОСОБА_28 усвідомлював можливість завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та бажав настання вказаних наслідків.

Колегія суддів зважає на те, що завдання особі численних ударів палицею (держаком довжиною майже метр та діаметром 2,5 сантиметри) із прикладанням значної сили в область життєво важливих органів людини зокрема тулубу та грудної клітини очевидно здатне спричинити тяжкі тілесні ушкодження, що в будь-якому випадку усвідомлювалося обвинуваченим. Таким чином ОСОБА_8 діяв із прямим умислом направленим на завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, тобто він усвідомлював можливість завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень і бажав настання таких наслідків. В даному випадку заподіяння численних ударів та тілесних ушкоджень з необережності виключається.

Водночас, спричинення такими діями вторинних наслідків у виді смерті потерпілого у даному випадку характеризується необережністю у формі кримінальної протиправної самовпевненості, оскільки обвинувачений, завдаючи численних зі значною силою ударів палицею потерпілому та спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у виді смерті потерпілого, але легковажно розраховував на їх відвернення, залишивши потерпілого, який тяжко дихав та хрипів, в будинку, розраховуючи, що інші особи прослідкують за станом ОСОБА_9 .

За наведеного, встановлені в ході кримінального провадження ознаки суб`єктивної сторони свідчать саме про скоєння ОСОБА_8 злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки він умисно спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що були небезпечні для життя в момент заподіяння, та вказані ушкодження спричинили смерть потерпілого.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані правильно.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зі змісту вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином проти життя та здоров`я людини, відомості про особу обвинуваченого, який раніше є раніше судимою особою, на обліках не перебуває, є учасником бойових дій, має на утриманні неповнолітню дитину, характеризується негативно. Також суд врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, що його обтяжує вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Сукупність вказаних обставин, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано та мотивовано прийшов до висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

З огляду на тяжкість та характер скоєного ОСОБА_8 злочину який має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, оскільки його наслідком стала смерть людини, саме такі вид та міра покарання матимуть на обвинуваченого належних виховний вплив та сприятимуть його виправленню та попередженню нових кримінальних правопорушень.

У даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано зважив на підвищену суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке вчинене в стані алкогольного сп`яніння.

Одночасно суд врахував всі наявні відомості про особу обвинуваченого, зокрема ті про які обвинувачений зазначив в апеляційній скарзі - щодо участі в бойових діях та наявності на утриманні дитини.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є справедливим, а місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 64, 65, 66, 67 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про його бажання мобілізуватися до Лав Збройних Сил України, то апеляційний суд їх оцінює критично, оскільки таке бажання ОСОБА_8 не підтверджене жодними доказами. Зокрема матеріали провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_8 як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження звертався в порядку ст.616 КПК України із клопотанням про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за мобілізацією.

За наведеного, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду від Херсонської області від 05 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4