Справа № 297/4065/25
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

29 грудня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001037 від 16.09.2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Берегівського районного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001037 від 16.09.2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

29.12.2025 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , мотивоване тим, що ризики, які були підставою для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та не відпали, а отже продовжують існувати на час розгляду справи судом. Зокрема, сторона обвинувачення посилається на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватися від суду, з огляду на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на значний строк, може незаконно впливати на свідків, експертів та інших учасників кримінального провадження, з метою зміни ними показань на його користь, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі шляхом узгодження позицій із невстановленими або недопитаними особами, з огляду на корисливий мотив інкримінованих дій, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Прокурор у клопотанні також зазначає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі особистого зобов`язання, застави або домашнього арешту, не здатне належним чином забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не усуває зазначені ризики. Крім того, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням розміру застави у сумі 900 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, посилаючись на характер та тяжкість кримінального правопорушення та значний обсяг доказів сторони обвинувачення.

Разом з тим, до Берегівського районного суду Закарпатської області від адвоката ОСОБА_5 надійшли заперечення на клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що подальше тримання ОСОБА_4 під вартою є надмірним та непропорційним з огляду на стан здоров`я, наявність встановленої інвалідності ІІІ групи, постійного місця проживання, а також відсутніх даних, які б свідчили про намір обвинуваченого ОСОБА_4 ухилятись від суду. У клопотання також захисник зазначає, що визначений слідчим суддею Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області розмір застави 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є завідомо непомірним для ОСОБА_4 та його родини, у зв`язку з чим сторона захисту просить зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підтримав повністю з підстав викладених у ньому.

Захисник ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні щодо клопотання прокурора категорично заперечив та вважає клопотання необґрунтованим, яке базується тільки на припущеннях, ризики не доведеними, а тому просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, клопотання прокурора та захисника, дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2025 року застосовано відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в строк до 08 січня 2026 року.

На даний час, строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується, однак завершити кримінальне провадження не можливо.

Згідно з ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу строку, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Судом встановлено, що під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який відноситься до тяжкого злочинц, карається позбавленням волі на строк до 9 років, і є наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, усвідомлюючи, що йому загрожує реальна міра покарання, та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України, а також переховуватись на території України; незаконно впливати на свідків та інших осіб в кримінальному провадженні шляхом погрози чи тиску, з метою зміни їх показів чи відмови від надання таких в ході досудового розслідування, оскільки покази дані на досудовому розслідуванні, судом до уваги не беруться; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинуваченується.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є вмотивованим та таким, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Також, прокурором доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який відноситься до тяжких злочинів, карається позбавленням волі на строк до 9 років, і є наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, а саме: ОСОБА_4 можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, усвідомлюючи, що їм загрожує реальна міра покарання та мають реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України, а також переховуватись на території України; незаконно впливати на свідків та інших осіб в даному кримінальному провадженні, шляхом погрози та тиску, з метою зміни їх показів чи відмови від надання таких в ході досудового розслідування, оскільки покази дані на досудовому розслідуванні, судом до уваги не беруться; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вищенаведене, на думку суду, свідчить про обґрунтованість висновку, що ризики, які слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний момент не відпали та не зменшилися, і продовжують існувати, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти вказаним ризикам, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які стороною захисту не спростовані.

Отже, продовження строку дії запобіжного заходу вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу, є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, обвинуваченого у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Для того щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, фактичних обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого та тяжкістю злочину у вчиненні якого він обвинувачується.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб не викликати у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд виходить з того, що застава має гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, бути реальною та досяжною для обвинуваченого, не носити характеру завідомо непомірного фінансового тягаря.

Визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, суд враховує фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, характер та тяжкість кримінального правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_4 та вважає, що в даному випадку має місце виключний випадок і застава в максимальному розмірі передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України, не в повній мірі гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Разом з тим, судом враховано, наявність у ОСОБА_4 постійного зареєстрованого та фактичного місця проживання у м. Стрий Львівської області, позитивну характеристику з місця проживання (видану 16.05.2025 року №41 ОСББ «Стрийський дім»), яка підтверджує його законослухняну поведінку, не конфліктність та сталі соціальні зв`язки, факт перебування у шлюбі, відсутність відомостей про попередні судимості.

Також, суд враховує заперечення захисника про те, що мати обвинуваченого є особою пенсійного віку, яка не має інших стабільних джерел доходів та фактично перебуває на матеріальному утриманні сина, що свідчить про наявність у ОСОБА_4 додаткових соціальних зобов`язань.

Наведені обставини свідчать про соціальну закріпленість обвинуваченого та мають бути враховані при визначенні розміру застави відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України.

Крім того, судом також досліджено надані стороною захисту документи, зокрема витяг з рішення експертної команди про встановлення ОСОБА_4 інвалідності ІІІ групи, індивідуальну програму реабілітації, довідку ВЛК, якою підтверджено наявність у обвинуваченого хронічних захворювань (подагра, гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця).

Разом із тим, суд зазначає, що зазначені документи не містять висновків про неможливість тримання ОСОБА_4 в умовах слідчого ізолятора та не виключають застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, на думку суду, запропонований прокурором розмір застави носить каральний характер для обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки фактично унеможливлює існування «альтернативи», яка закладена в правовому інституті застави та буде завідомо непомірним для особи, що притягується до кримінальної відповідальності, в той час, як сума застави повинна бути такою, аби забезпечити стримуючий фактор.

Сторона державного обвинувачення зобов`язана належним чином виправдати суму застави, та прийняти до уваги фінансовий стан обвинуваченого та його спроможність сплатити необхідну суму (Мангурас проти Іспанії п. п. 78-80).

Також прокурором не надано відомостей про майновий стан обвинуваченого та фінансову спроможність останнього внести заставу у розмірі, про який просить прокурор.

Статтею 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі Конвенція) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність, яке може бути обмежене лише у виключних випадках та відповідно до встановленої законом процедури, якими є законні затримання, арешт та ув`язнення.

Розмір застави повинен бути помірним та пропорційним щодо конкретної людини та обставин, вчиненого ним кримінального правопорушення.

На думку суду, тяжкість покарання, не може бути єдиним обґрунтуванням застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 більшого розміру застави аніж визначеного в передбачених законом межах, оскільки в такому випадку нівелюється інститут застави, як альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , строком на 60 днів, з можливістю внесення застави у розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 363 360 (триста шістдесят три тисячі триста шістдесят) гривень, що буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків.

При цьому, суд вважає, що в разі внесення щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , застави покласти на нього наступні обов`язки у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме прибувати до суду на першу вимогу, не відлучатись за межі м. Стрий, Львівської області,без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 194, 196, 197, 331, 369-372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в Закарпатській області, строком на 60 днів, до 27 лютого 2026 року.

На підставі ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, визначити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу, достатню для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у розмірі 120 (сто двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 363 360 (триста шістдесят три тисячі триста шістдесят) гривень 00 копійок.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному розмірі. У разі внесення застави у визначеному розмірі ОСОБА_4 повинен бути звільнений з-під варти.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави щодо обвинуваченого ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу;

- не відлучатись за межі м. Стрий, Львівської області,без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_7