Житомирський апеляційний суд
Справа №294/165/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/640/25
Категорія ч.4ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000318 від 17.11.2024 за апеляційною скаргою прокурора Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Чуднівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2025 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Токмак Запорізької області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 07.06.2019 Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців

- за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75,76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, призначивши іспитовий строк три роки та покладено обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 4 775 (чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 40 коп.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили вирішено не обирати.

Речові докази: грошові кошти в сумі 28 130 гривень, які визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000318, що зберігається в камері зберігання речових доказів ВП № 2 Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області вирішено повернути потерпілій ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 16.11.2024 близько 15 год 30 хв ОСОБА_6 , будучи обізнаним про дію воєнного стану в Україні, перебуваючи у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, діючи без розриву в часі, переконавшись у відсутності власника майна та інших сторонніх осіб, які могли завадити вчиненню злочину, умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу викрав з гаманця потерпілої ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

З викраденими коштами ОСОБА_6 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись ними на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_10 матеріального збитку на суму 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

Зазначає, що суд не врахував, що ОСОБА_6 не відшкодовував грошові кошти потерпілій, які наразі зберігаються у ВП №2 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області, які до того ж отримані потерпілою, як грошове забезпечення члену родини військового (чоловіка), який зник безвісти.

Крім того, відразу після викрадення у потерпілої ОСОБА_10 грошових коштів ОСОБА_6 поїхав до залізничної станції в м. Бердичів, придбав квитки на потяг до м. Козятина, однак був виявлений працівниками поліції, яким видав грошові кошти у сумі 28 130 гри. Вказане свідчить про намагання уникнути останнім кримінальної відповідальності за скоєний злочин та відсутності добровільності відшкодування коштів.

Звертає увагу та те, що ОСОБА_6 останній раз засуджений 07.06.2019 Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, має непогашену судимість за попередні злочини, в тому числі корисливі.

Відповідно до довідки про звільнення серії РІВ №11936 ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 06.09.2023 ОСОБА_6 умовно-достроково звільнений від відбування покарання на невідбутий термін покарання, 10 місяців 27 днів.

Таким чином, вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України в даному випадку не є достатнім для його виправлення та не відповідає меті покарання, якою є також попередження вчинення особою нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого та його захисника на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про неправильне застосування судом при призначенні покарання обвинуваченому Закону України про кримінальну відповідальність та про м`якість призначеного покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. ст. 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 КК України, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції таких вимог Закону не дотримався, та вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України не врахував в достатній мірі обставини скоєння злочину та дані про особу обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання положень ст.ст. 65, 75 КК України не врахував.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції зосередився виключно на обставинах, що позитивно характеризують ОСОБА_6 , пом`якшуючих покарання обставини, а зокрема визнанні вини, щирому каятті у вчиненні злочину.

Про те, поза увагою суду залишилася тяжкість вчиненого злочину, оскільки злочин, який вчинив ОСОБА_6 відноситься до категорії тяжких, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, відбував покарання у місцях позбавлення волі, 06.09.2023 звільнений умовно достроково від відбування покарання.

При цьому, після закінчення умовно дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 знову, через декілька місяців, вчиняє крадіжку у потерпілої ОСОБА_10 коштів в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. отриманого нею грошового забезпечення члену родини військового (чоловіка), який зник безвісти, що переконливо вказує, що ОСОБА_6 для себе висновків не зробив.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на позицію потерпілої сторони, яка претензій до обвинуваченого не мала, однак враховує і те, що так позиція потерплої можливо викликана не у зв`язку з добровільним відшкодуванням шкоди обвинуваченим, а внаслідок дій працівників правоохоронних органів, які вилучили у обвинуваченого більшу частину викрадених коштів.

Між тим, така позиція потерпілої сторони не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Зазначені обставини, на переконання колегії суддів вказують про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише з призначенням йому реальної міри покарання у виді позбавлення волі, оскільки він не бажає ставати на шлях виправлення та продовжує вчиняти умисні корисливі злочини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, неправильного застосування судом положень ст. 75 КК України.

Призначаючи покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, апеляційний суд в межах доводів апеляційної скарги прокурора врахувавши обставини, які характеризують обвинуваченого та тяжкість злочину, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити йому реальне основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, на мінімальний строк, яке буде достатнім та зможе забезпечити виправлення обвинуваченого та попередити вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Чуднівської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Чуднівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту затримання в порядку приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: