ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/892/26 Справа № 182/577/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні №0000050 від 10.01.2025 р., яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, без освіти, без реєстрації проживаючого у АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

- 13.07.2017 р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75, 76 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 03.06.2019 р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 10 днів позбавлення волі. 23.10.2020 р. звільненого умовно-достроково на невідбутний строк 10 місяців 2 дні;

- 18.11.2024 р. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік,

засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного судом покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяць.

Вирішено питання щодо початку строку відбування покарання, строку дії запобіжного заходу, долі речових доказів, стягнення на користь держави у відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта.

Ухвалено частково задовольнити цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової шкоди та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 91 916 (дев`яносто одна тис. дев`ятсот шістнадцять) грн. 49 коп.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 , який раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив аналогічні кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_10 в період часу з 2016 року по січень 2025 року перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_11 , при цьому мешкав у будинку АДРЕСА_2 , який на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_11 та її матері ОСОБА_9 .

ОСОБА_10 в останніх числах серпня місяця 2024 року в денний час доби (точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено) перебував у будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадання чужого майна, а саме грошових коштів, які належали ОСОБА_9 , яка дозволу їх брати, користуватися та розпоряджатися не надавала.

Так, ОСОБА_10 в цей же день та час (точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено), реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення грошових коштів належних потерпілій ОСОБА_9 , скориставшись тим, що остання відсутня за своїм місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , не маючи дозволу, шляхом вільного доступу, зайшов до кімнати ОСОБА_9 , звідки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану введеного в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» зі змінами, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, викрав грошові кошти 900 доларів США, згідно офіційного курсу Національного банку України 41,1901 грн. за 1 долар США в сумі 37 071 грн. 09 коп. та 1 200 Євро, згідно офіційного курсу Національного банку України 45,7045 грн. за 1 Євро в сумі 54 845 грн. 40 коп., які належать ОСОБА_9 , чим спричинив останній майнову шкоду на загальну суму 91 916 грн. 49 коп. Після чого ОСОБА_10 залишив місце вчинення злочину, викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_10 27.12.2024 приблизно о 08.00 год. перебував на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадання майна, яке належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій єдиний злочинний намір, спрямований на викрадення чужого майна, скориставшись тим, що ОСОБА_9 відсутня за своїм місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, зайшов до літньої кухні, розташованої на території вищевказаного домоволодіння, звідки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану введеного в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» зі змінами, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, викрав телевізор «Liberti LE 2244», серійний № 15112287, вартість якого, згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи № 195 від 21.01.2025 становить 1 820 грн. 77 коп., який належить ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_10 залишив місце вчинення злочину та в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 31.12.2024 приблизно о 08.00 год., скориставшись тим, що ОСОБА_9 відсутня за своїм місцем мешкання, не маючи дозволу на розпорядження її майном, шляхом вільного доступу, зайшов до кімнати ОСОБА_9 , звідки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану введеного в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» зі змінами, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, викрав телевізор Toshiba модель «32E2533D», серійний № 32E2533DG, вартість якого, згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи № 195 від 21.01.2025 становить 3 525 грн. 00 коп., який належить ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_10 залишив місце вчинення злочину та в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 03.01.2025 в денний час доби (точного часу слідством не встановлено), скориставшись тим, що ОСОБА_9 відсутня за своїм місцем мешкання, не маючи дозволу на розпорядження її майном, шляхом вільного доступу, зайшов до кімнати ОСОБА_9 , звідки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану введеного в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» зі змінами, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, викрав електроконвектор «ТЕРМІЯ ЕВНА» 1,5 Квт, вартість якого, згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи № 195 від 21.01.2025 становить 1 533 грн. 00 коп., який належить ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_10 залишив місце вчинення злочину та в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_10 , діючи з єдиним злочинним умислом у період часу з 27.12.2024 по 03.01.2025 таємно викрав майно, яке належить потерпілій ОСОБА_9 , завдавши останній майнової шкоди на загальну суму 6 878 грн. 77 коп.

Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення /злочини/, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.10.2025 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання через суворість, призначивши йому покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

Не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій, захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу у зв`язку з невідповіністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (ст.414 КПК України).

Вважає оскаржений вирок занадто суворим, а тому таким, що підлягає зміні з наступних пілстав: обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 є визнання вини, його щиросердечне каяття, активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину, часткове відшкодування завданих збитків потерпілій. З урахуванням наведених обставин, захисник вважає, що суд мав можливість та підстави призначити ОСОБА_8 менш суворе покарання з застосуванням ст.69 КК України.

Позиції сторін в суді :

Захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала свою апеляційну скаргу в повному обсязі, просила її задовольнити з підстав, наведених в ній. Не заперечувала проти розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого обвинуваченого ОСОБА_8 , від якого заяв та клопотань про відкладення розгляду справим на адресу суду не надходило.

З огляду на те, що категорія обвинувачення та характер апеляційної скарги захисника обвинуваченого не тягнуть за кримінальним процесуальним законом обов`язкової участі обвинуваченого в судовому засіданні, колегія суддів вважає можливим проведення розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого без участі ОСОБА_8 .

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважав вирок суду 1-ї інстанції законним та обгрунтованим в частині призначеного покарання та таким, що підлягає залишенню без змін.

Потерпіла ОСОБА_12 в судове засідання не з?явилась, надала заяву, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок 1-ї інстанції без змін. Крім того, просить вирішити питання судових витрат та покласти їх на обвинуваченого ОСОБА_8 , звільнивши її від сплати у зв?язку зі станом здоров?я, необхідністю лікування, значними фінансовими витратами та завданою матеріальною шкодою.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягаєз наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому не перевіряється апеляційним судом на предмет його законності та обґрунтованості.

Твердження захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через тяжкість покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги Закону були належним чином дотримані судом першої інстанції.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відтак, місцевий суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 щире каяття та визнання вини, а обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Окрім того, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому у даному кримінальному провадженні, місцевим судом було враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься відповідно до ст. 12 КК України до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих кримінальних правопорушень, відбував покарання в місцях позбавлення волі, за останнім вироком суду був звільнений від відбування покарання з випробуванням, зі встановленням іспитового строку (а.п. 136), однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і в період іспитового строку вчинив новий умисний, корисливий злочин. ОСОБА_8 є працездатною особою, однак офіційно не працевлаштований. Не одружений. На утриманні нікого не має. Обвинувачений має постійне місце проживання. Зареєстрованого місця проживання не має. За попереднім місцем проживання обвинувачений характеризується задовільно (а.п. 133). На обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога, не перебуває (а.п. 131, 132). Також суд враховує і стан здоров`я обвинуваченого (виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 472 неврологічного відділення).

Таким чином, місцевий суд правильно вказав на недоцільність призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з реальним його відбуттям, та визначив необхідне та достатнє покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України на строк 5 (п?ять) років, що буде повністю відповідати принципам справедливості, достатності і співрозмірності, ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам і наслідкам.

Врахвував суд, що ОСОБА_8 вчинив нове кримінальне правопорушення /злочин/ в період звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, ОСОБА_8 вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 рік.

У даному кримінальному провадженні кримінальне правопорушення /злочин/, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 вчинив в останніх числах серпня місяця 2024 року, тобто до постановлення вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 р., а кримінальні правопорушення /злочини/, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, які охоплені єдиними злочинним умислом, 27.12.2024 р., 31.12.2024 р., 03.01.2025 р., а саме у період іспитового строку, встановленого вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 р.

З урахуванням вимог ст. 71 КК України, висновків, викладених в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2021 р. у справі № 390/235/19 та від 22.01.2024 р. у справі № 236/4167/20 та у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судоами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що в разі вчинення особою нового кримінального правопорушення в період іспитового строку, остаточне покарання має бути призначено за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Перевіряючи доводи захисника про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд виходить з наступного:

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, застосування випробування є правом суду і можливе лише за умови, якщо з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи суд дійде переконання про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції в повній мірі враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення /злочину/ під час іспитового строку, встановлених даних про особу винного, конкретних обставин справи, свідомого порушення обвинуваченим закону, незважаючи на невідворотність покарання, недосягнення мети покарання за попереднім вироком, яким ОСОБА_8 було призначено покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. Зазначене не дає підстав для переконання суду в можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, а тому суд обгрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування ст. 69, 75 КК України стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Посилання захисника про неврахування судом визнання вини ОСОБА_8 , його щиросердечного каяття, активного сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину, часткове відшкодування завданих збитків потерпілій, апеляційний суд вважає необгрунтованими.

Так, судом було визнано обставинами, що пом?якшують покарання ОСОБА_8 : щире каяття (п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України) та визнання вини (ч. 2 ст. 66 КК України).

При цьому, суд виходив з того, що щире каяття ОСОБА_8 проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись.

Часткове відшкодування спричиненої шкоди, шляхом вилучення викраденого майна (телевізорів і електроконвектора) та передачу його потерпілій, пом`якшуючою обставиною суд не визнав, оскільки воно фактично відбулося без участі обвинуваченого, а завдяки діям співробітників поліції.

Під ас апеляційного розгляду не було встановлено і активного сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину.

Згідно висновків, які містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (кримінальне провадження №288/1158/16-к), під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю злочину.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, у них не міститься даних про повідомлення обвинуваченим органам досудового розслідування таких обставин вчинення злочину, які б не були встановлені ними на підставі інформації, встановленої з інших джерел.

Тож, зважаючи на зазначені вище обставини, апеляційний суд доходить висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання належним чином умотивовано, є співмірним його протиправним діянням, необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так й іншими особами, не може вважатися явно несправедливим унаслідок суворості та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які би впливали на законність вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок місцевого без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404-419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2025 року, яким ОСОБА_8 визнано винним та засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4