ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/797/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/323/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської обласної прокуратури на вирок судді Зборівського районного суду Тернопільської області від 4 серпня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниця, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки без позбавлення прав керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк два роки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_7 02 квітня 2025 року о 10 год. 10 хв., керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача DAF XF 105.460. р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа SCHWARZMUELLER SPA - 3E. р.н. НОМЕР_2 , рухався автомобільною дорогою М-09 «Тернопіль-Львів-Рава-Руська» у напрямку міста Тернопіль зі швидкістю близько 80 км/год.

Рухаючись на 11 км вказаної автодороги М-09, неподалік повороту до села Цебрів Тернопільського району Тернопільської області, водій ОСОБА_7 був належно проінформований дорожніми знаками 1.39 Правил дорожнього руху України, «Аварійно - небезпечна ділянка дороги» з табличками до нього 7.21.2 («Вид небезпеки - попутне зіткнення») протяжністю 500 м (7.2.1 ПДР України), проте ігноруючи вимоги вказаних дорожніх знаків, не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну та порушив вимоги п. 1.5 ч.1, п. 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», порушив виконання їх вимог), порушив п.2.3 (б, д) ПДР України.

Продовжуючи рух у зазначеному напрямку автодороги із мокрим асфальтобетонним покриттям, водій ОСОБА_7 побачив попереду себе транспортні засоби, що рухались у попутному з автопоїздом напрямку. Виявивши попутні транспортні засоби, водій ОСОБА_7 не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР України та застосувавши неправильні прийоми керування, втратив контроль над управлінням транспортним засобом, допустивши його виїзд на зустрічну смугу руху та лівосторонній занос.

У вказаний час лівою смугою руху автодороги М-09 в напрямку міста Львів, тобто назустріч автопоїзду у складі сідлового тягача DAF XF 105.460. р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа SCHWARZMUELLER SPA - 3E. р.н. НОМЕР_2 , рухався автомобіль MERCEDES - Benz 814 D. р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 .

Продовжуючи рух у стані заносу зустрічною смугою руху, водій ОСОБА_7 , не забезпечивши безпеку дорожнього руху, допустив зіткнення в межах лівої смуги руху до міста Львів, правою боковою частиною керованого автопоїзда з передньою частиною автомобіля MERCEDES - Benz 814 D. р.н. НОМЕР_3 .

У результаті даного зіткнення транспортних засобів водій автомобіля MERCEDES - Benz 814 D. р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді масивної травми тіла з численними переломами кісток та ушкодженнями внутрішніх органів, яка супроводжувалась ознаками зовнішньої і внутрішньої кровотечі та призвела до масивної крововтрати, яка стала безпосередньою причиною настання його смерті на місці події.

В апеляційній скарзі прокурор Тернопільської обласної прокуратури просить вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 04.08.2025 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та засудити за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Також, прокурор просить дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції допустив суттєві порушення закону при призначенні покарання, не врахувавши належним чином тяжкість злочину.

Зокрема, сторона обвинувачення вважає, що:

- враховані судом першої інстанції обставини, що пом`якшують покарання, не можуть повністю компенсувати тяжкість злочину, який призвів до смерті людини, а тому не є підставами не призначати додаткове покарання, метою якого є не лише притягнення винного до відповідальності, але також і запобігання вчиненню нових злочинів та формування думки інших осіб про неприпустимість порушення ПДР;

- відшкодування шкоди і прохання потерпілої дружини загиблого також не може нівелювати суспільну небезпеку вчиненого злочину;

- судом першої інстанції залишив поза увагою, що вчинений ОСОБА_7 тяжкий злочин завдає шкоди не лише потерпілому, але й становить суспільну небезпеку, а відтак позбавлення права керувати транспортними засобами є необхідним і пропорційним покаранням в даному випадку.

Потерпіла та її представник в судове засідання не з`явилися, подали до апеляційного суду клопотання про проведення судового засідання в їх відсутності та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а оскаржений вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та пояснила, що оскільки внаслідок вчиненого обвинуваченим злочину загинув інший водій (чоловік молодого віку, який мав на утриманні трьох дітей), то за відсутності реального основного покарання призначення додаткового покарання є необхідним для досягнення визначеної законом мети покарання, думку обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, повторно дослідивши обставини провадження в частині відомостей про особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аналізуючи доводи сторони обвинувачення про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, апеляційний суд приходить до висновку про їх обґрунтованість та наявність підстав для призначення в даному випадку додаткового покарання.

Так, вироком Зборівського районного суду Тернопільської області від 4 серпня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього судом обов`язки, визначені ст.76 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як видно з матеріалів справи та зі змісту оскарженого вироку, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_7 та призначив йому основне покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, що відповідає вимогам ст. 65 КК України, обґрунтовано звільнивши останнього від відбування такого покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки і покладенням відповідних обов`язків, згідно ст. 75 КК України.

При цьому, судом першої інстанції уже було враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Обставинами, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття у вчиненому злочині та добровільне відшкодування збитків потерпілій, обтяжуючих обставин судом не встановлено.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, тяжкість наслідків, що настали у результаті грубого порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, а саме заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді масивної травми тіла з численними переломами кісток та ушкоджннями внутрішніх органів, яка супроводжувалась ознаками зовнішньої і внутрішньої кровотечі та призвела до масивної крововтрати, яка стала безпосередньою причиною настання його смерті на місці події, виключає можливість незастосування до обвинуваченого додаткового покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, віднесено законодавцем до злочинів проти безпеки руху, а тому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами з урахуванням конкретних обставин вчинення вказаного злочину очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так й іншими особами.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що суд належним чином не мотивував своє рішення щодо незастосування додаткового покарання. Таким чином, покарання, призначене вироком суду першої інстанції від 04.08.2025 року не відповідає тяжкості вчиненого, особі обвинуваченого, оскільки є недостатнім для його виправлення, не забезпечує притягнення до кримінальної відповідальності в міру вини, не сприяє відновленню соціальної справедливості та може створити негативний прецедент, що в разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди з тяжкими наслідками у вигляді смерті людини можна повністю уникнути будь-якого покарання.

При цьому такі обставини, як щире каяття та відшкодування шкоди, і пов`язана з ним думка потерпілої, хоч і є обставинами, що пом`якшують покарання, однак не можуть нівелювати суспільну небезпеку вчиненого злочину.

Враховуючи тяжкість правопорушення скоєного обвинуваченим ОСОБА_7 , яке спричинило смерть потерпілого внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху і призвело до дорожньо-транспортної пригоди з тяжкими наслідками, колегія суддів критично оцінює висновки про неможливість призначення додаткового покарання через те, що позбавлення права керувати транспортними засобами позбавить обвинуваченого можливості вільного пересування та отримання доходу. Незважаючи на необережний характер вини щодо наслідків, об`єктом посягання була найвища соціальні цінність життя іншої людини.

Крім того, в ході апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 хоча і позитивно характеризується за місцем роботи у ФОП ОСОБА_10 , де працює водієм з 29.11.2024р., однак за період з вересня 2024 року по лютий 2025 року чотири рази допускав такі порушення Правил дорожнього руху: перевищення встановленої швидкості руху, порушення правил проїзду перехресть, керування транспортним засобом, що має несправності, експлуатація транспортного засобу без номерного знаку або з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу (а.с.124).

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора стосовно питання про погіршення становища обвинуваченого, а саме вимог про скасування вироку відносно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання з постановленням нового вироку в порядку п.2 ч.1 ст.420 КПК України та призначення додаткового покарання згідно санкції ч.2 ст.286 КК України.

Разом з тим, щодо строку додаткового покарання, апеляційний суд враховуючи положення ст. ст. 50, 65 КК України за встановлених судом першої інстанції обставин, в тому числі тих, що пом`якшують покарання, та відомостей про особу обвинуваченого, приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на мінімальний строк, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 4 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити в цій частині новий вирок, яким:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В іншій частині вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 4 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді