Справа № 572/3481/25
Провадження № 1-кп/572/452/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2025 року

Сарненський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої - ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни кримінальне провадження №000638 щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 12 вересня 2024 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин, у темну пору доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись правою смугою проїзної частини автодороги ТІ812 (Немовичі- Березне-Великі Межирічі-Федорівка) зі сторони автодороги Н-25 (Городище-Рівне- Старокостянтинів) у напрямку села Зносичі, на 2 км + 250 м вищевказаної автодороги, що в межах села Немовичі, Сарненського району, Рівненської області, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, 12.3 «Правил дорожнього руху України», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), проявила неуважність до дорожньої обстановки, з моменту виникнення перешкоди для руху у вигляді гужового возу під керуванням ОСОБА_8 , який був обладнаний світловідбивачами на задній частині та рухався попереду у попутному напрямку, негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та допустила наїзд на задню частину гужового возу.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій гужового возу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження, а саме: важку комбіновану краніо-спінальну травму: відкриту черепно-мозкову травму (з руйнуванням кісток черепа із роздрібненням (частковим) речовини головного мозку, переломами 1-4 шийних хребців із розривами зв`язкових структур шийного відділу хребта, з ушкодженням стовбуру), з масивними крововиливами в тканини голови та шиї, від яких помер на місці пригоди, а автомобіль та гужовий віз зазнали механічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_4 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, знаходиться у прямому причинному - наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно- небезпечними наслідками, що настали - смертю потерпілого ОСОБА_8 .

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 вину визнала повністю, підтвердила фактичні обставини вчинення нею кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, просила суд здійснювати розгляд з урахуванням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Їй роз`яснено та зрозуміло неможливість у подальшому оспорити фактичні обставини в апеляційному порядку.

Прокурор ОСОБА_3 підтримала обвинувальний акт, просила суд, з урахуванням думки обвинуваченої, здійснювати розгляд, ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, та обмежитись допитом обвинуваченої, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченої, вирішити долю речових доказів. Прокурор не оспорював фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку роз`яснено та зрозуміла.

Адвокат обвинуваченого ОСОБА_5 підтримав позицію ОСОБА_4 , не заперечував проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 підтвердили фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, просили суд суворо не карати обвинувачену, обрати міру покарання не пов`язану з позбавленням волі, претензій до неї не мають та здійснювати розгляд з урахуванням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, їм роз`яснено та зрозуміло неможливість у подальшому оспорити фактичні обставини в апеляційному порядку.

Положенням ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України є: повне визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.

Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченою за ч. 2 ст. 286 КК України, повідомлення нею фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, ствердивши факт вчиненого нею кримінального правопорушення, в час, спосіб та при зазначених в обвинувальному акті обставинах, докази, здобуті на досудовому слідстві, визнає повністю, не оспорюючи їх, у вчиненому щиро розкаюється, дослідивши характеризуючи особу обвинуваченої матеріали, заслухавши думки учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає, що відповідно до ст. 22 КПК України, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

При призначенні покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Також суд враховує особу обвинуваченої,а саме те,що ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, вчинила тяжкий злочин вперше, має на вихованні 4 неповнолітніх дітей, двоє з яких потребують постійного догляду, щиро розкаялась, відшкодувала моральні та матеріальні збитки, що підтвердила потерпіла в судовому засіданні.. За .

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Підстав для застосування ст.69 КК України, судом не встановлено.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченої, з врахуванням всіх обставин вчиненого злочину в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд прийшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції від суспільства та про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї судом, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки.

За таких обставин, суд вважає, що покарання обвинуваченій необхідно призначити в межах санкції ч. 2 ст. 286 у виді позбавлення волі із застосуванням ст.. 75 КК України та покладенням на обвинувачену відповідних обов`язків.

Вирішуючи питання про застосування додаткового покарання, суд керується п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», а саме щодо застосовування до винної додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами слід у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 злочин вчинила вперше, з необережності, в тверезому стані, порушення ПДР України було одноразове, пов`язане з погодними умовами, нею здійснено заходи з добровільного відшкодування потерпілій шкоди, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, відсутні дані щодо зловживання нею алкогольними напоями чи наркотичними речовинами,чи щодо неналежної поведінки в побуті та сім`ї.

З огляду на таке, суд приходить до переконання про відсутність безсумнівних чи ґрунтовних підстав застосувати до обвинуваченої додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

На думку суду, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченій та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов на клопотання позивача залишено без розгляду, процесуальні витрати покласти на обвинувачену ОСОБА_4 , долю речових доказів вирішити згідно ст.. 100 КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 373, 374, 615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки на час іспитового строку:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

-автомобіль марки «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_4 скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17.09.24р та ухвалою від 09.04.25р.;

-5 світловідбивачів та гужовий транспорт повернути потерпілій ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні в сумі 14803 (чотирнадцять тисяч вісімсот три) гривні,70 коп.

Початок іспитового строку відраховувати з дня ухвалення вироку суду.

Документи кримінального провадження зберігати в суді.

На вирок може бути подана апеляційна скарга в Рівненський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Сарненський районний суд Рівненської області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя