Справа № 742/4969/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/192/26
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеному до ЄРДР за №0000625 від 10.07.2025 р. за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах особи, стосовно якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області 07.11.2025 року, якою застосовані примусові заходи медичного характеру щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Замістя, Прилуцького району, інваліда ІІ групи загального захворювання, неодруженого, офіційно непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку ухвалено залишити без змін.

Речові докази: одяг та мобільні телефони марки «Infifnix smart 8» та «Nomi», вилучені під час затримання ОСОБА_8 повернуто власнику, інші предмети (квитанції №25000698,25000723, 25000691) знищено.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить ухвалу, якою до останнього застосовані примусові заходи медичного характеру скасувати, а кримінальне провадження закрити. Вважає ухвалу такою, що ґрунтується на припущеннях, а також ухваленою на підставі недопустимих і недостовірних доказів, яким суд не надав належної оцінки, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, та при цьому судом необґрунтовано були відхилені доводи захисту. Не погоджується з твердженням суду, що результати огляду місця події від 10.07.2025 є належними та допустимими з урахуванням поведінки володільця та ухвали слідчого судді від 11.07.2025 року, якою надано дозвіл на огляд житла після його проведення. Вважає, що зважаючи на стан неосудності ОСОБА_8 , підстави якого були наявні у нього і станом на момент проведення працівниками поліції огляду його помешкання, а також враховуючи його поведінку на той час, зокрема, відмову в підписанні протоколу огляду, відсутні підстави вважати, що працівники поліції проводили огляд його житла на підставі його усвідомленої згоди, оскільки він не міг її надати за станом свого психічного здоров`я. Щодо ухвали слідчого судді від 11.07.2025 року про надання слідчому дозволу на огляд кв. АДРЕСА_2 , який був проведений 10.07.2025 року, то захист в підготовчому засіданні подавав на неї заперечення, оскільки вона винесена за відсутності умов для здійснення невідкладного проникнення до володіння особи без ухвали слідчого судді, крім того, ухвалою надано дозвіл на огляд, а не на обшук, які залишились поза увагою суду першої інстанції. Також, під час судового розгляду, захист наполягав на недопустимості наданих прокурором доказів, оскільки досудове розслідування здійснювалось не уповноваженим слідчим. Зазначає, що у даному кримінальному провадженні слідчих, які здійснювали досудове розслідування, визначав не керівник органу досудового розслідування, а начальники структурних відділень, які функціонують у складі слідчого відділу Прилуцького РВП ГУНП (слідчі визначали групу слідчих). Такі рішення прийняті не уповноваженими особами, тому слідчі, які перераховані у постановах від 10.07.2025, 11.08.2025 р.р. не набули повноважень здійснювати досудове розслідування даного кримінального провадження. Також органом розслідування та прокурором не було дотримано порядку продовження строку досудового розслідування, визначеного ст.. 295 КПК України. Двомісячний строк досудового розслідування спливав 10.09.2025 року. Постановою в.о. керівника Прилуцької окружної прокуратури від 28.08.2025 року вказаний строк був продовжений до трьох місяців, тобто до 10.10.2025 року. Утім, клопотання було винесене слідчим 27.08.2025, а вже 28.08.2025 керівник прокуратури виніс постанову про його задоволення, таким чином знівелював право захисту на подання протягом 5 днів письмових заперечень. З огляду на це, постанова прокурора про продовження строку розслідування є незаконною, а тому не продовжує строк розслідування, який за таких обставин закінчився 10.09.2025 року. Також суд не перевірив доводи захисту щодо безпідставного залучення слідчим до участі у справі в якості представника померлої ОСОБА_9 головного спеціаліста юридичного відділу Прилуцької міської ради, так як залучення таких осіб представниками потерпілої нормами КПК України не передбачено. Крім того, суд першої інстанції проявив неповноту судового розгляду. Так, обставини вчинення суспільно небезпечних дій, які викладені прокурором у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру, та які суд визнав доведеними у ході судового розгляду, не узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 167 від 12.09.2025 року. Також, згідно з висновком медико-криміналістичної експертизи № 92-М від 16.07.-20.08.2025 при дослідженні трьох клаптів шкіри з ранами по краях ран виявлені сліди заліза. Тому захист просив викликати експерта для його допиту в суді з метою роз`яснення висновку щодо механізму отримання потерпілою тілесних ушкоджень, та встановлення підстав вважати, що вчинене суспільно небезпечне діяння підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 119 КК України або ст. 128 КК України, проте у клопотанні судом було відмовлено. Також суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у клопотанні сторони захисту щодо отримання та дослідження висновку молекулярно-генетичної експертизи, яка була призначена під час досудового розслідування постановою слідчого від 18.07.2025 року, чим було порушено принцип рівності сторін, обмежено право стороні захисту на надання доказів, не дотримання принципу безсторонності та змагальності сторін, оскільки позбавило сторону захисту реалізувати своє право на доступ до матеріалів досудового розслідування та у разі потреби використати їх як докази в суді. Крім цього, у зв`язку з перебуванням на час судового розгляду частини речових доказів на експертизі, суд в своєму рішенні не вирішив їх долю.

В свою чергу прокурор у кримінальному провадженні прокурор Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу сторони захисту, в яких просив поновити строк для їх подачі, апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах особи, стосовно якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 залишити без задоволення, а на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області 07.11.2025 року, якою застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом без змін.

Як встановлено судом першої інстанції, 09.07.2025 р., близько 22 год. 30 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у ході конфлікту, під час продовжуваної сварки зі співмешканкою ОСОБА_9 , яка є інвалідом 2 групи захворювання, та з якою спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, перебуваючи в стані неосудності, завдав їй не менше 26 травматичних дій, з них в область голови не менше 7, невстановленими органом досудового розслідування предметами в область голови та по тілу своєї співмешканки.

В результаті чого ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливу під тверду та м`яку мозкові оболонки обох півкуль головного мозку з ділянкою забою речовини головного мозку, що підтверджується: забійною раною лобної ділянки голови з крововиливом на верхню та нижню повіки правого ока, саднами обличчя, крововиливу м`яких тканин голови з внутрішньої поверхні тім`яної ділянки з переходом на потиличну та ліву скроневу ділянку, лінійним переломом потиличної кістки, пластинчастим субдуральним крововиливом правої лобної ділянки з переходом на праву тім`яну, субарахноїдальним крововиливом по випуклій поверхні правої скроневої долі з переходом на праву тім`яну долю субарахноїдальним крововиливом по базальній поверхні правої лобної долі з переходом на скроневу долю із забоєм правої лобної долі, субарахноїдальним крововиливом базальної поверхні лівої лобної долі з переходом на скроневу долю, субарахноїдальним крововиливом випуклої поверхні лівої потиличної долі з переходом на міждолеву поверхню, субарахноїдальним крововиливом мозочка, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 167 від 12.09.2025 р. відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

Окрім цього, тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шиї, уламкових переломів остистих відростків 3,4,5-го шийних хребців, епідурального крововиливу в проекції 6,7-го шийних хребців шиї, крововиливу в м`які тканини в проекції шийного відділу хребта, уламкового перелому тіла 4-го шийного хребця, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №167 від 12.09.2025 р. відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

Також тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки та хребта, прямих переломів 7,8,9-го ребер зліва, уламкових переломів остистих відростків12-го грудного та 1-го поперкового хребців, крововиливу в м`які тканини в проекції поперекового відділу хребта, закритих переломів проксимальних фаланг 2,3,4-го пальців правої ступні, відкритого уламкового перелому 2-їплюсневої кістки правої ступні, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №167 від 12.09.2025 р., відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості та не знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Окрім цього, забійна рана верхньої третини лівої бічної поверхні шиї, численні синці та садна тіла та кінцівок, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №167 від 12.09.2025 р., мають ознаки легких тілесних ушкоджень та не перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

В результаті отриманих тяжких тілесних ушкоджень, ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_9 померла у приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаними діями, які виразились в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, ОСОБА_8 скоїв суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру підтримав та просив застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Задовольняючи вищезазначене клопотання, суд першої інстанції послався на висновок судово-психіатричного експерта № 324 від 07.08.2025 р., яким ОСОБА_8 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, характер вчиненого суспільно-небезпечного діяння та його непоправні наслідки у вигляді смерті потерпілої, загально-соціальні дані останнього: раніше в силу ст.89 КК України не судимий, не перебував на обліку в лікаря нарколога, та у зв`язку з чим вважав, що за своїм психічним станом і характером вчинених суспільно небезпечних діянь до ОСОБА_8 слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим режимом нагляду.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Так, відповідно до ч. 1-3 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;

2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;

3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;

4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Встановивши, що суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.

При цьому, ст. 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному провадженні є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюється лише щодо осудної особи. До такої позиції прийшов Верховний Суд у справі № 206/5483/18 від 12 березня 2020 року.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що при розгляді клопотанням прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 , суд врахував, що у даному кримінальному провадженні призначено судово-психіатричну експертизу за висновком №324 від 07.08.2025 р. якої, ОСОБА_8 за своїм психічним станом на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Як підсумок, у вказаному висновку зазначено, що ОСОБА_8 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування.

Підтримавши вказане клопотання, прокурор вважав, що в справі достатньо доказів вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який він вчинив в стані неосудності, та до нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 КПК України у разі отримання під час проведення слідчої (розшукової) дії доказів, які можуть вказувати на невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий, прокурор зобов`язаний провести відповідну слідчу (розшукову) дію в повному обсязі, долучити складені процесуальні документи до матеріалів досудового розслідування та надати їх суду у випадку звернення з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Наведених вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

В ході апеляційного розгляду було встановлено, що під час досудового розслідування постановою слідчого від 18.07.2025 року було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, яка не досліджувалась в місцевому суді, оскільки своєчасно не була проведена.

Проте, якщо прокурор вже почав проводити слідчі процесуальні дії, то зобов`язаний довести їх до кінця і надати в суд разом з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру висновок молекулярно-генетичної експертизи, яка була призначена під час досудового розслідування постановою слідчого від 18.07.2025 року.

Суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у клопотанні сторони захисту щодо вилучення, приєднання, дослідження такого висновку, чим допустив неповноту судового розгляду, що потягло за собою те, що частина речових доказів, які були направлені на експертизу та не повернулись, не були досліджені в суді.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Однак відмовляючи стороні захисту у клопотанні щодо отримання та дослідження висновку уже призначеної молекулярно-генетичної експертизи, суд першої інстанції порушив принцип рівності сторін, обмежив право захисту на надання доказів, не дотримався принципу безсторонності.

Позиція суду про те, що сторона обвинувачення сама визначає достатність доказів для звернення з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру суперечить загальним засадам кримінального провадження та ч. 2 ст. 9 КПК України, яка вимагає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Тим, більше, що на експертизу також була направлена частина речових доказів, яка у зв`язку з цим не була відкрита стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, а саме, змиви речовини бурого кольору із поверхні підлоги, два ножі змиви з рук ОСОБА_8 , одяг ОСОБА_8 , зразок букального епітелію, зрізи фрагментів нігтів з піднігтьовим вмістом, зразок крові потерпілої ОСОБА_9 на марлі. Такі дії сторони обвинувачення суперечать приписам ч. 2 ст. 290 КПК України, відповідно до якої прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування.

Водночас, у порушення вимог ст. 100 КПК України, судом не вирішено питання щодо долі всіх речових доказів у кримінальному провадженні, у зв`язку з перебуванням на час судового розгляду цієї частини речових доказів на експертизі.

Також, неповнота судового розгляду полягає в тому, що судом першої інстанції було відмовлено в клопотанні сторони захисту про виклик експерта для його допиту в суді з метою роз`яснення висновку щодо механізму отримання потерпілою ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, тому що обставини вчинення суспільно небезпечних дій, які викладені прокурором у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру, та які суд визнав доведеними у ході судового розгляду, не узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 167 від 12.09.2025 року.

Разом з тим, за встановлених під час апеляційного розгляду обставин, за яких оскаржуване рішення підлягає безумовному скасуванню, обґрунтованість інших доводів апеляційної скарги колегією суддів не перевіряється.

У відповідності до ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в числі іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду, тобто є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свідченням справедливого судочинства, на думку Європейського суду, є дотримання національними судами вимоги щодо вмотивованості судових рішень. Ця вимога стосується рівною мірою усіх видів українського судочинства, в тому числі і кримінального процесу.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з тим, що допущені судом першої інстанції помилки апеляційний суд, в межах свої повноважень, виправити не може, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, відповідно оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стаді підготовчого судового засідання під час якого необхідно, вирішити заявлені у справі клопотання, дати належну оцінку зібраним доказам згідно норм чинного КПК України, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення з викладенням у ньому аналізу доказів і докладних мотивів його прийняття.

При цьому колегія суддів не вбачає підстав для зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу, а тому вважає за необхідне продовжити останньому запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку на час судового розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 410, 419, 513 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах особи, стосовно якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 - задовольнити частково, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області 07.11.2025 року, якою до ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку на час судового розгляду - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4