Провадження №11-сс/801/982/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представник власника майна адвокат ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000163 від 11 листопада 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України

у с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року задоволено клопотання слідчого.

Накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду 11 листопада 2025 року, в рамках кримінального провадження № 0000163 від 11 листопада 2025 року, а саме:

мобільний телефон марки «Iphone 16», який поміщено до спец. пакету НПУ № NPU512706 та ноутбук марки «Lenovo», чорного кольору, який поміщено до спец. пакету № QHY0184945.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що:

майно вилучене під час огляду є предметом вчинення кримінального правопорушення, може бути використане як доказ під час досудового розслідування кримінального провадження;

дізнавачем доведено необхідність накладення арешту та обґрунтовано правову підставу його застосування (збереження предмету кримінального провадження);

незастосування заходу забезпечення кримінального провадження може перешкодити кримінальному провадженню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на майно ОСОБА_9 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ухвала слідчого судді є незаконною, винесеною з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України;

органом досудового розслідування не надано доказів того, що ОСОБА_9 причетний до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення;

ОСОБА_9 не є власником домоволодіння, у якому проводився огляд, а також вилученого майна, зокрема ноутбука «Lenovo»;

дізнавачем не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України та необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту вилученого майна.

Позиції учасників судового провадження

Представник власника майна адвокат ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти апеляційної скарги, указав, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді відповідає.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен урахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, у тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. При цьому завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

За приписами п. 2 ч. 2 ст. 170 та ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 цього кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Указаним обставинам слідчим суддею надано належну оцінку та обраний захід накладення арешту на майно відповідає заходам забезпечення кримінального провадження на цьому етапі.

З матеріалів судового провадження слідує, що у провадженні Підрозділу дізнання ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області перебуває кримінальне провадження № 0000163 внесене до ЄРДР 11 листопада 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України.

Зібраними у ході досудового розслідування доказами установлено, що 11 листопада 2025 року в ході моніторингу телеграм каналу «Типова Вінниця» було виявлено відеозапис на якому помітно телефонний дзвінок до автора відео, де невідома особа чоловічої статті у телефонному режимі запитує у останнього чи він «забрав заяву» та щоб прийняв правильне рішення, що являється примушуванням до відмови від давання показів.

Надалі установлено, що до вчинення цього кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_9

11 листопада 2025 року під час проведення огляду місця події за добровільної згоди користувача домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Iphone 16» та ноутбук марки «Lenovo», чорного кольору.

Постановою дізнавача від 11 листопада 2025 року вилучені на місці події майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відтак інформація, що міститься у мобільному терміналі (телефоні) та ноутбуку можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зазначені обставини указують на те, що ці предмети відповідають критеріям речових доказів, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Ураховуючи, що у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000163 від 11 листопада 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого 386 КК України існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно може бути використане як доказ під час досудового розслідування кримінального провадження, з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також унеможливлення подальшого відчуження указаного майна на час досудового розслідування та забезпечення його схоронності, тому наявні усі підстави для задоволення клопотання дізнавача про накладення арешту на указане майно.

На переконання апеляційного суду, доводи заявника про відсутність правових підстав для арешту майна і невідповідність його критеріям ст. 98 КПК України не ґрунтуються на матеріалах судового та кримінального провадження.

Чинним КПК України установлено, що майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке дізнавач просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а тому останній дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання дізнавача, оскільки у цьому кримінальному провадженні є усі підстави вважати, що вилучене майно, є речовим доказом.

Інші доводи апеляційної скарги про відсутність правової підстави для накладення арешту на майно, є безпідставними та спростовуються змістом клопотання про арешт майна, яке відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а також дослідженими під час апеляційного розгляду матеріалами судового та кримінального провадження.

При цьому власник майна та його представник за відповідних обставин не позбавлений права в ході провадження досудового розслідування порушувати питання про скасування арешту майна в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

Отже, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладені у ній висновків не спростовують.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її зміни чи скасування, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4