ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1585/25 Справа № 192/857/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000060 відносно:

ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянки України, з середньо освітою, незаміжня, не працює, на утриманні має малолітню дитину, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2023 року ОСОБА_9 визнано невинуватою вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_9 визнано невинуватою у тому, що вона 05.10.2018 приблизно о 16 годин 00 хвилин, перебувала на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 , за згодою власника пішла до приміщення коридору будинку, двері якого були відкриті навстіж, де побачила магнітолу марки Panasonic модель RX-FS 430. В цей час у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а саме магнітоли марки Panasonic модель RX-FS 430.

Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_9 05.10.2018 приблизно о 16 годині 00 хвилин, перебуваючи у коридорі житлового будинку АДРЕСА_3 , умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, діючи відкрито, розуміючи, що її дії є відкритими для потерпілого, заволоділа магнітолою марки Panasonic модель RX-FS 430, вартістю 500 гривень, що належить ОСОБА_11 , після чого вийшла з зазначеного будинку та передала магнітолу марки Panasonic модель RX-FS 430 через паркан ОСОБА_12 , яка не була обізнана про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 , чим розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, та заподіяла потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 500 грн.

Виправдовуючи обвинувачену ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення суд першої інстанції виходив з того, що показання свідків які були допитані в судовому засіданні, а саме: Будила, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також показання потерпілого є суперечливі в тій частині, хто саме виніс магнітофон з будинку потерпілого, та усунути вказані суперечності суд першої інстанції не зміг.

Крім зазначеного, суд вказав й на те, що заява про вчинене кримінальне правопорушення від 6 лютого 2019 року, була подана через 4 місяці після самої події, у якій потерпілий ОСОБА_11 вказує, що невстановлена особа намагалась викрасти магнітолу та продукти харчування у нього. Тобто на момент подачі заяви, потерпілий не вказав на ОСОБА_9 , як на особу, що вчинила кримінальне правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставина кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватою за ч. 1 ст. 186 КК та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор посилається на необґрунтованість та невмотивованість вироку суду, вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а саме суд дав неправильну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_11 , який прямо вказав на ОСОБА_9 як на особу, яка відкрито заволоділа його майном, а також показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які також вказали на причетність ОСОБА_9 до вчиненого злочину. На переконання прокурора, показання свідків і потерпілого повністю узгоджуються між собою та не спростовувались іншими доказами, крім показань свідка Будила, і є достатніми для встановлення всіх обставин справи та ухвалення обвинувального вироку.

Суд мав оцінити критично показання свідка ОСОБА_16 , який з ОСОБА_9 проживав однією сім`єю і має спільну дитину. Посилається на постанову Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 750/7023/18 та вважає, що суд безпідставно не визнав допустимим доказом протокол допиту та додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 . Суд першої інстанції пославшись на протокол прийняття заяви про злочин від потерпілого і акцентуючи увагу на тому, що в ньому вказано, що злочин вчинений невстановленою особою, не взяв до уваги протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 , який вказував на ОСОБА_9 , яка викрала його майно. Суд не визнавав цей доказ недопустимим і не навів мотивів чому він його відхилив.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник вважає вирок суду законним, обґрунтованим, справедливим та таким, що ухвалений із дотриманням норм матеріального і процесуального права та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу прокурора, без задоволення.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

Прокурори підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та призначити покарання у відповідності до санкції ч. 1 ст. 186 КК України.

Обвинувачена та її захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просили залишити його без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В той же час, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив відповісти на всі доводи апеляційної скарги і постановити законне та обґрунтоване рішення.

Аналогічні висновки викладені у Постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі №589/5015/19.

В своїй апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та зазначаючи про відсутність протиріч у показах свідків, яка встановлена судом першої інстанції, не заявляв про клопотання про їх виклик та повторний допит в апеляційному суді, у зв`язку з чим при прийнятті даного рішення, колегія суддів виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

За змістом п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За змістом ст. 411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: (1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; (2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; (3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; (4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Вищевказаних положень кримінального процесуального Закону, на переконання апеляційного суду, судом першої інстанції не дотримані в повній мірі з огляду на таке.

Так, роблячи висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України суд першої інстанції послався на досліджені ним під час судового розгляду докази, в тому числі й на показання обвинуваченої ОСОБА_9 , показання потерпілого ОСОБА_11 , наданих надав попередньому складу суду у зв`язку зі смертю останнього, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами.

Дослідивши показання вищевказаних осіб та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до висновку, що органом досудового розслідування не здобуто належних та допустимих доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України у зв`язку з тим, що показання обвинуваченої, потерпілого та свідків містять істотні суперечності щодо суб`єкта та механізму вчинення кримінального правопорушення, оскільки поза розумним сумнівом стороною обвинувачення не доведено того факту, що саме ОСОБА_9 здійснила викрадення магнітофону.

При цьому, суд зазначив, що усунути вказані суперечності він не має можливості, оскільки ключовий свідок у справі ОСОБА_17 , в якої і було вилучено магнітолу, зі слів свідка ОСОБА_16 та обвинуваченої ОСОБА_9 померла.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження, тобто вона виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту статей 23 та 86 КПК України, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими та враховані під час постановлення судового рішення судом, крім випадків, передбачених КПК України.

Безпосередність у дослідженні судом показань вбачається в тому, що він у ході судового розгляду особисто сприймає відомості щодо обставин кримінального провадження, які відомі обвинуваченому, потерпілому, свідкам, експерту та мають значення для цього кримінального провадження.

Деталізація засад безпосередності, за змістом КПК України, передбачає, імперативну заборону використання судом показань особи без їх безпосереднього сприйняття судом (слідчим суддею). Так, ч. 4 ст. 95 КПК України встановлено, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Тобто кримінальним процесуальним законодавством України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки показаннями свідка чи потерпілого, яких безпосередньо не допитував під час судового засідання, лише в разі коли вказані особи були допитані слідчим суддею в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 225 КПК України.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 6 січня 2025 року по справі № 317/3658/20 зазначила, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18).

У цій справі колегія суддів дійшла висновку, що дослідження показань потерпілих, які вони давали під час попереднього судового розгляду, забезпечило сторонам достатні процесуальні гарантії, здатні компенсувати неможливість їхнього допиту під час нового розгляду кримінального провадження, та їхні показання обґрунтовано визнано допустимими доказами.

Так, у даному кримінальному провадженні, судом першої інстанції було відтворено покази потерпілого ОСОБА_11 , який надавав їх під час попереднього розгляду справи, у зв`язку зі смертю останнього та який у своїх показах зазначив, що ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та він розпивали спиртні напої 5 жовтня 2018 року на території домогосподарства ОСОБА_21 . Потерпілий вказав, що бачив, як магнітолу взяла ОСОБА_18 з холодильника, але в пакет магнітолу поставила ОСОБА_17 . В подальшому з пакетами та магнітолою ОСОБА_22 зустрічав на вулиці свідок ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що 5 жовтня 2018 року, коли повертався з магазину зустрів на вулиці Лісовій в с. Звонецьке ОСОБА_23 , неподалік від господарства ОСОБА_11 , яка несла в руках два пакети і магнітолу. Він з нею привітався, тай пішов далі.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він, з ОСОБА_9 та ОСОБА_24 , а також потерпілим ОСОБА_11 розпивали на вулиці горілку, закусували виноградом, ОСОБА_21 свою бутилку пив та виніс магнітолу на вулицю. Магнітолу забрала ОСОБА_20 , яку було вилучено у нього вдома, так як всі разом і проживали.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що в жовтні 2018 року приблизно о 16 год. йшов повз домоволодіння ОСОБА_11 за самогоном до самогонщиці ОСОБА_25 , коли на подвір`ї побачив потерпілого і ОСОБА_9 десь на відстані 4 м. від себе. ОСОБА_9 вийшла з будинку потерпілого, в руках в неї був приймач і пакет, вона пішла за хату в сторону городу, чув як потерпілий крикнув ОСОБА_9 куди ти понесла речі і побачив як він пішов за нею.

З протоколу огляду місця події від 5 жовтня 2018 року слідує, що огляд проводився біля території подвір`я АДРЕСА_2 . Об`єктом огляду є добровільно виданий ОСОБА_12 одно касетний магнітофон з приймачем в корпусі чорного кольору з надписом Panasonic, який їй передав ОСОБА_26 та сказав, щоб та віднесла його до дому, та який в подальшому було повернуто потерпілому ОСОБА_11 .

З протоколу проведення слідчого експерименту від 11 лютого 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_11 видно, що він розповідає та показує де разом з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 розпивали спиртні напої, де стояли продукти та звідки ОСОБА_18 забрала магнітолу і пішла з нею за будинок.

Таким чином, дійсно, між показаннями обвинуваченої ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 є певні суперечності щодо тієї обставини, хто саме викрав магнітолу у потерпілого.

В той же час, потерпілий ОСОБА_11 як під час проведення слідчого експерименту за його участю так і під час свого допиту в судовому засіданні підтвердив, що саме ОСОБА_9 викрала його магнітолу у зв`язку з чим він й здійснив постріл в неї, а свідок ОСОБА_14 особисто бачив ОСОБА_9 з приймачем у руках.

При цьому, суд надав перевагу показам самої обвинуваченої ОСОБА_9 та її співмешканця свідка ОСОБА_16 , які очевидно зацікавлені у наслідках розгляду даного кримінального провадження.

Вищевказані судом суперечності могли бути усунуті судом першої інстанції шляхом безпосереднього допиту у судовому засіданні ключового свідка ОСОБА_27 , однак суд, всупереч положенням ч. 3 ст. 370 КПК України не вжив належних заходів для її виклику та допиту у судовому засіданні та, пославшись на неперевірену інформацію, яка надійшла від обвинуваченої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_16 зазначив про неможливість допиту вказаного свідка у зв`язку з його смертю.

Питання, щодо використання показів свідка, допитаного під час досудового розслідування, у кримінальному провадженні у якості доказу, у зв`язку з неможливістю його безпосереднього допиту судом, неодноразово вирішувалось Верховним Судом, який зазначив, що якщо на час судового розгляду свідок помер, через що його показання не могли безпосередньо сприйматися у судовому засіданні, але висновок про винуватість особи зроблено на підставі інших безпосередньо досліджених доказів, то принципу безпосередності дослідження доказів судом не порушено.

Такі висновки містять Постанови ККС ВС від 10.09.2020 у справі №766/19891/17, від 17.01.2023 у справі №753/13113/18 та від 17.10.2023 у справі №638/18452/17.

У даному випадку, свідок ОСОБА_28 могла усунути протиріччя між показами обвинуваченої, потерпілого та вже допитаних судом свідків, тобто її показання містили істотні обставини, які мають значення для повноти та всебічного розгляду даного кримінального провадження.

В той же час, матеріали даного кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували смерть свідка ОСОБА_29 , оскільки судом першої інстанції не вжито усіх, передбачених КПК України засобів для встановлення факту смерті ключового у справі свідка ОСОБА_27 , що надавало б суду можливість використати її позасудові покази у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, що на переконання апеляційного суду перешкодило суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є самодостатньою підставою для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Ураховуючи, що чинним КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження апеляційного суду, до яких не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції без клопотання учасників судового провадження, що покладено кримінальним процесуальним законом на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку, в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України не входять зазначені порушення вимог чинного законодавства, однак, виходячи з вимог ст. 7 КПК України, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений можливості винести рішення у кримінальному провадженні, а тому вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, з неухильним дотриманням положень КПК України безпосередньо дослідити докази, в тому числі й показання свідків, з`ясувати можливість допиту свідка ОСОБА_27 або можливість врахування її позасудових показів у сукупності з іншими доказами та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2023 року стосовно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 186 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4