провадження № 1-кп/208/400/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду № 7 м. Кам`янське у кримінальному провадженні №0002938 від 12.09.2024 клопотання прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.111 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Заводського районного суду міста Кам`янського перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

У справі триває судовий розгляд, досліджено письмові докази, допитано експерта, прокурором не надано інформації стосовно диску до протоколу проведення НС (Р)Д від 07.10.2024.

Під час судового провадження прокурором подано клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без визначення застави.

Клопотання вмотивоване тим, що ризики, визначені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, тому просила продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання, надав пояснення аналогічні змісту клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 щодо вирішення клопотання заперечили. Зокрема звернули увагу суду, що ризики, на які посилається прокурором нічим не підтверджені та зазначені формально, оскільки обвинувачений перебуває під вартою з жовтня 2024 відтак, він не може переховуватись від суду. Крім того, обвинувачений не може знищити, сховати або спотворити докази, оскільки стороною обвинувачення вони вже долучені до матеріалів справ. Що стосується незаконного впливу на свідків зазначили, що такі згідно реєстру відсутні, а експерт вже був допитаний у судовому засіданні. Інші доводи прокурора також нічим не підтверджено. Окрім того, обвинувачений має сталі соціальні зв`язки та маму похилого віку. Також, судом було визначено заставу, водночас прокурор просить продовжити запобіжний захід без визначення заставу, що на думку захисту погіршує становище обвинуваченого. Просили відмовити у задоволенні клопотання.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Підставою для обрання і надалі продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано, в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за яке законодавством передбачено покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі, або довічним позбавленням волі.

Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

Колегія суддів вважає, що тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик переховування від суду настільки, що його неможливо не враховувати.

Щодо характеру особи обвинуваченого та його моральності, стану його здоров`я та стану здоров`я його родини, колегія суддів зазначає, що наявність у обвинуваченого відповідних соціальних зв`язків, на що, як на підставу зміни запобіжного заходу наголошує захисник, само по собі не є достатнім стримуючим фактором порушення ОСОБА_6 процесуальних обов`язків.

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_6 , під варту, і продовження такого запобіжного заходу та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 , будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, може переховуватися від суду.

Беручи до уваги запровадження в Україні воєнного стану, ускладненість контролю за зобов`язаннями обвинуваченого, такі обставини у своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, та як він не має визначеного джерела доходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», відповідно до якого інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

КПК України не містить вимоги того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак це потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його характеризуючи дані, ризики, які стали підставою для обрання і надалі продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які продовжують існувати і не зменшилися, а також те, що останній підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, яке має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, за даних обставин, колегія суддів вважає недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід продовжити.

Водночас, запобіжний захід не є покаранням за злочин. Його мета забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої особи.

Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій країні, де панує верховенство права.

Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема, в справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який би забезпечив належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість в такому разі обмежитися застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

Ухвалою суду від 16.12.2025 обвинуваченому було визначено як запобіжний захід, для забезпечення виконання обвинуваченим передбачених КПК України обов`язків у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Прокурором не зазначено підстав для скасування раніше визначеної застави.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з думкою сторони захисту про можливість продовження обвинуваченому раніше визначеного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, але вважає, що розмір застави в даному випадку зменшенню наразі не підлягає.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181-184 КПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з 20.01.2026 до 20.03.2026 - включно.

Раніше визначений розмір застави, як запобіжний захід, для забезпечення виконання обвинуваченим передбачених КПК України обов`язків у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, які обвинувачений або заставодавець мають право внести у будь-який момент, що є підставою для звільнення ОСОБА_6 з-під варти, і останній вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави залишити без змін.

У разі внесення застави вважати, що до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді застави та в цьому випадку покласти на обвинуваченого наступні обов`язки передбачені ст. 194 КПК України:

прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

здати на зберігання до уповноважених органів документи які надають право в`їзду/виїзду з України.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 20.01.2026 о 17:00 год.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3