Справа № 163/768/24 Провадження №11-кп/802/618/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000005 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 02 липня 2025 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бережці Ковельського району Волинської області, що проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, судимого 29 березня 2021 року Острозьким районним судом Рівненської області до 4 років позбавленням волі з іспитовим терміном на 2 роки та з додатковим покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки,

засуджений за ч.1 ст.389 КК України по епізодам обвинувачення, що мали місце 29 грудня 2023 року, 02 січня 2024 року, 05 січня 2024 року і призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки.

Покладено на ОСОБА_9 , відповідно до ч.2 ст.59-1 КК України, наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.389 КК України по епізодам обвинувачення, що мали місце 17 червня 2021 року, 12 жовтня 2022 року, 27 жовтня 2022 року та виправдати за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення за цими епізодами.

Вироком вирішено питання речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винний та засуджений за те, що він будучи засудженим вироком Острозького районного суду Рівненської області від 29 березня 2021 року, крім основного покарання у виді позбавлення волі, до додаткового покарання у виді трирічного строку позбавлення права керувати транспортними засобами, який набрав законної сили 29 квітня 2021 року, будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування додаткового покарання, наслідками порушення умов відбування покарання за вироком та попереджений про настання кримінальної відповідальності у разі ухилення від відбування додаткового покарання, маючи можливість виконувати вирок, об 11:50 годині 29 грудня 2023 року по вулиці Володимирській в місті Любомль Ковельського району Волинської області та о 16:36 годині 02 січня 2024 року по вулиці Української Армії в місті Любомль Ковельського району Волинської області, керував автомобілем «Ауді», номерний знак НОМЕР_1 .

Крім цього, ОСОБА_9 о 22:15 годині 05 січня 2024 року на автодорозі Т-03-02 сполученням сіл Радехів-Вишнів Ковельського району Волинської області, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вищезазначеного вироку, не маючи достатніх для цього причин, керував автомобілем «KIA CARNIVAL», номерний знак НОМЕР_2 , де був зупинений працівниками ДПС України під час виконання ними службових обов`язків.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність а невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зазначає, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_9 є продовжуваним кримінальним правопорушенням, оскільки складається з ряду вчинених ним тотожних діянь, об`єднаних єдиним умислом спрямованим на умисне ухилення від відбування додаткового покарання та обґрунтовано кваліфіковане органом досудового розслідування за ч.1 ст.389 КК України, однак суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права, вийшов за межі обвинувачення, надав самостійну кримінально-правову оцінку діянням ОСОБА_9 , які полягали в умисному ухиленні від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами 17.06.2021, 12.10.2022, 27.10.2022 та були частиною продовжуваного кримінального правопорушення, передбаченого.1 ст.389 КК України. Посилається на те, що суд не застосував положення ст.71 КК України та не призначив реального покарання за сукупністю вироків із урахуванням невідбутої частини основного та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами згідно вироку Острозького районного суду від 29.03.2021. Також зазначає, що призначене покарання ОСОБА_9 не відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 71 КК України та є явно несправедливим у розумінні ст.414 КПК України внаслідок м`якості, оскільки обвинувачений раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, через нетривалий проміжок часу після засудження, вчинив кримінальне правопорушення пов`язане з ухиленням від відбування призначеного вироком суду покарання, вини у вчиненому не визнав, судом констатовано відсутність будь-яких пом`якшуючих покарання обставин. Крім того, вказує на те, що на розгляді у судді ОСОБА_1 були протоколи адміністративних правопорушень відносно обвинуваченого, які є предметом доказування у даному кримінальному провадженні, що слугувало підставами для самовідводу судді у даній справі. Однак, такий самовідвід заявлено не було. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного за даним вироком покарання частково приєднати невідбуту частину основного та додаткового покарання, призначеного вироком Острозького районного суду Рівненської області від 29.03.2021 остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Визнати доведеним вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, а саме в умисному ухиленні 17.06.2022, 12.10.2023, 27.10.2023, 29.12.2023, 02.10.2024 та 06.01.2024 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю, а саме покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, призначеного вироком Острозького районного суду Рівненської області від 29.03.2021.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, яка апеляційну скаргу підтримувала та просила скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, захисника ОСОБА_7 , який заперечував апеляційну скаргу та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ст.370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості, вмотивованості судового рішення та убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Між тим суд першої інстанції, постановляючи вирок, не дотримався вимог кримінального процесуального закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотні порушення кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно зі статтею 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вислів «встановлений законом» стосується не лише правових підстав самого існування суду, але й дотримання цим судом особливих правил, якими він має керуватися, а також складу суду в кожній справі (рішення ЄСПЛ у справах «Посохов проти росії», «Бускаріні та інші проти Сан-Марино»).

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.75 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що безсторонність (неупередженість) суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Мироненко і Мартенко проти України»).

Згідно з п.2.5. Бангалорських принципів, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Аналогічні норми закріплено у ч.1 ст.80 КПК України, згідно яких за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Суд апеляційної інстанції при дослідженні матеріалів кримінального провадження №0000005 встановив, що згідно даних Єдиного реєстру судових рішень на розгляді у судді ОСОБА_1 з 11.01.2024 по 29.02.2024 перебували протоколи про адміністративні правопорушення № ААД 058654 та №ААД 058520 за фактами вчинення ОСОБА_9 29.12.2023 та 02.01.2024 адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126 КУпАП та будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення ним 12.10.2023 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що предметом даного кримінального провадження є зафіксовані шляхом складання адміністративних протоколів факти ухилення ОСОБА_9 17.06.2022, 12.10.2023, 29.12.2023, 02.10.2024, 06.01.2024 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а відомості та докази вчинення ОСОБА_9 адміністративних правопорушень 12.10.2023, 29.12.2023 та 02.10.2024, які є предметом доказування у даному кримінальному провадженні, були відомі головуючому судді до початку розгляду справи.

Таким чином, у даному ж випадку судді ОСОБА_1 що до початку розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 стали відомі відомості та докази вчинення ОСОБА_9 адміністративних правопорушень 12.10.2023, 29.12.2023 та 02.10.2024, які є предметом доказування у даному кримінальному провадженні, що слугувало підставами для самовідводу судді у дані справі, оскільки вказані обставини викликають сумнів в справедливості та об`єктивності судді та свідчать про наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме ухвалення судового рішення незаконним складом суду.

Приписами п.2 ч.2 ст.412 КПК України визначено, що судове у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове рішення ухвалено незаконним складом суду.

Крім того, з резолютивної частини вироку щодо ОСОБА_9 убачається, що суд першої інстанції, одночасно визнав винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України та визнав невинуватим знову ж таки за ч.1 ст.389 КК України. Чим допустив істотні суперечності в резолютивній частині оскаржуваного вироку, що є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Вищенаведені порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, крім того судове рішення ухвалено незаконним складом суду і відповідно до п.3 ч.1 ст.409, п.2 ч.2 ст.412, п.1 ч.1 ст.415 КПК України є безумовними підставами для скасування вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

У зв`язку з призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції інші доводи апеляційної скарги прокурора апеляційним судом не досліджуються, оскільки їх оцінка можлива тільки після усунення зазначених порушень.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, повно й всебічно перевірити доводи поданої апеляційної скарги прокурора, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення відповідно до приписів ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 02 липня 2025 року щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: