Справа №: 148/2525/25
Провадження № 1-кс/148/529/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

представника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

заявника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині, клопотання ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 в порядку статті 206 КПК України, щодо виконання загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини.

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області надійшло клопотання ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 на незаконне затримання, в порядку статті 206 КПК України. Скарга мотивована тим, що 26.09.2025 о 10.00 год. представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно було затримано ОСОБА_6 . Також було вилучено особисті речі ОСОБА_6 , зокрема мобільний телефон. Починаючи з 26.09.2025 по сьогодні ОСОБА_6 обмежений у вільному пересуванні та користуванні своїм майном. Жодних протоколів затримання не складалось.

Службові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 не наділені повноваженнями на затримання, привід і позбавлення волі будь-яких осіб, зокрема військовозобов`язаних. Військовий облік і мобілізація зазначених осіб повинні відбуватись із дотриманням закону, та оскільки ОСОБА_6 належить до Релегійної організації Свідків Єгови в Україні і його переконання не дозволяють йому проходити військову службу, він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

На підставі викладеного просить задовольнити клопотання та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 негайно звільнити ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 01.10.2025, в порядку ст. 206 КПК України зобов`язано начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно, до 14.00 год. 01.10.2025 доставити до слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області гр. ОСОБА_6 для розгляду клопотання.

ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала клопотання просила задовольнити.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 у судовому засіданні пояснив, що доставити у судове засідання ОСОБА_6 неможливо, оскільки відповідно наказу № 1108 від 30.09.2025 року «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації на особливий період», ОСОБА_6 30.09.2025 відправлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні клопотання.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що враховуючи, що ОСОБА_6 30.09.2025 відправлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , відповідно наказу № 1108 від 30.09.2025 року «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації на особливий період», підстав для задоволення клопотання не має, просив відмовити в його задоволенні.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані сторонами матеріали, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1108 від 30 вересня 2025 року «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час проведення загальної мобілізації», з 30.09.2025 року рядовий ОСОБА_6 , 1967 року народження призваний та направлений для проходження військової служби за призовом під час проведення загальної мобілізації в складі команди в/ч НОМЕР_1 . Підстава: Указ Президента України від 24.02.2022 № 65/2022, «Про загальну мобілізацію».

Згідно із ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як зазначено в п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п.10 ч.1 ст.3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 Європейський суду з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Як встановлено п.4 ч.1 у ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Виходячи із вищезазначених положень законодавства розгляду в порядку ст.206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1,17,20ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

А як зазначено в п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу. Тобто ОСОБА_6 проходить військову службу з 30 вересня 2025 року.

Особливістю правого статусу військовослужбовців в Україні є те, що вони користуються конституційними правами і свободами з певними обмеженнями.

В судовому засіданні не знайдено підтвердження факт незаконного утримання ОСОБА_6 у приміщенні територіального центру комплектування та соціальної підтримки та військової частини.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи територіального центру комплектування та соціальної підтримки не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, заявник не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Із клопотання ОСОБА_5 не вбачається, що правовідносини виходять із норм КПК України, при цьому, до скарги не долучено жодних доказів того, що громадянина ОСОБА_6 незаконно затримано працівниками ТЦК та СП, та тих обставин, що останній незаконно утримується на території військової частини, крім цього у судовому засіданні заявник зазначила, що її чоловік ОСОБА_6 добровільно поїхав до ІНФОРМАЦІЯ_1 для з`ясування питань мобілізації.

З системного аналізу положень статті 206 та інших положень КПК України вбачається, що вказаною правовою нормою врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою, а зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України, а тому у слідчого судді відсутні повноваження надавати оцінку діям службових осіб РТК та СП, Державної прикордонної служби чи військової частини щодо вчинення правопорушення, а також виконання порядку проведення призову громадян України на строкову військову службу.

Суд констатує, що призов громадянина на військову службу під час мобілізації не є позбавлення особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, передбачений ст. 65 Конституції України, відтак, не є незаконним утриманням особи.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя вважає, що підстави для застосування положень ст.206 КПК України та задоволення заяви відсутні.

Виходячи з обставин клопотання та вказаних правових норм, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 призваний по мобілізації до ЗСУ, а твердження ОСОБА_5 про незаконне позбавлення ОСОБА_6 свободи працівниками РТЦК та СП, не відповідає дійсності, не підтверджено належними та допустимими доказами, є явно надуманим, оскільки призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість, гарантоване Конституцією України, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника та роз`яснює, що у разі порушення його прав чи інтересів службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки, військової частини, органами досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаних із мобілізацією, проходженням військової служби, для судового захисту він вправі особисто або ж через захисника, представника, звернутись із відповідним адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, або ж до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення, або ж до суду, що і є реалізацією конституційних прав. Але таке звернення має відповідати процесуальному закону, в залежності від обраного способу реалізації своїх прав.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 24, 26, 206 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , в порядку статті 206 КПК України, щодо виконання загальних обов`язків судді щодо захисту прав людини - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1