Єдиний унікальний номер 341/358/25
Номер провадження 1-кп/341/117/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Галицького районного суду кримінальне провадження №0000021 за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Загір`я-Кукільницьке, Галицького району, Івано-Франківської області, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Протягом грудня 2024-січня 2025 років, ОСОБА_4 з власної ініціативи з метою створення належних умов для проживання своєї сестри ОСОБА_5 , яка зареєстрована у АДРЕСА_1 , однак проживає окремо у цьому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 , особистими заощадженнями оплатив наявний борг за доставку газу до вказаного житлового будинку, відремонтував кахельну грубку, а також вклав скло і поміняв замки у вхідних дверях.

Виконавши зазначені роботи, ОСОБА_4 , знаючи, що його сестра є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства та отримує пенсію по інвалідності, а також є отримувачем грошової допомоги по втраті годувальника, діючи з метою відшкодування понесених витрат, у першій половині січня 2025 року неодноразово вимагав у ОСОБА_5 повернути йому частину витрачених коштів у сумі 2500 гривень. Однак ОСОБА_5 кожного разу відмовляла своєму брату у відшкодуванні коштів, мотивуючи тим, що зазначені вище ремонтні роботи він проводив з власної ініціативи і крім цього, продовжує самостійно користуватись їх спільною квартирою, яку ще за життя заповіла їм обом їхня мама.

13 січня 2025 року, приблизно о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_4 з метою відшкодування понесених витрат у черговий раз прийшов до місця проживання своєї сестри ОСОБА_5 і під час спілкування з нею зажадав повернути йому частину витрачених коштів.

Отримавши відмову, ОСОБА_4 помітив у кімнаті сумку ОСОБА_5 і, знаючи, що у ній знаходяться особисті документи сестри, які посвідчують її особу та інші факти її особистого життя, з метою спонукання останньої до повернення йому грошових коштів вирішив незаконно заволодіти належними ОСОБА_5 особистими документами, які посвідчують особу власника та підтверджують її громадянство України паспортом громадянина України у формі книжечки, та іншими офіційними документами шляхом вчинення їх відкритого викрадення та подальшого переміщення в інше місце, що позбавить його сестру можливості використовувати зазначені документи за цільовим призначенням до моменту відшкодування йому частини коштів, які, як вважав ОСОБА_4 , ОСОБА_5 була винна йому за проведені у будинку роботи.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння особливо важливим документом, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що паспорт громадянина України, є важливим особистим документом, який згідно Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992 із змінами і доповненнями, є офіційним документом та втрата якого істотно ускладнює реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів, діючи умисно, з корисливих мотивів та іншої особистої заінтересованості, у присутності ОСОБА_5 , розуміючи, що його дії вчиняються в умовах очевидності та відкритості, вийняв з її сумки паспорт громадянина України, серійний номер НОМЕР_1 , виданий 30.03.2000 Бурштинським МВ УМВС в Івано-Франківській області на ім`я ОСОБА_5 і таким чином шляхом відкритого викрадення, незаконно заволодів вказаним офіційним документом.

Після відкритого викрадення у ОСОБА_5 паспорта громадянина України, виданого на ім`я останньої, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання сестри, відкрив викрадений паспорт і при цьому виявив за його обкладинкою належну потерпілій ОСОБА_5 картку фізичної особи платника податків, видану на її ім`я державною податковою інспекцією у Галицькому районі від 12.01.2012 з ідентифікаційним номером НОМЕР_2 , пенсійне посвідчення інваліда ІІ групи з дитинства серії НОМЕР_3 , видане 16.05.2023 Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_5 , довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (надалі МСЕК) серії АВ № 0104087, видану 16.09.2013 на ім`я ОСОБА_5 спеціалізованою психіатричною МСЕК Івано-Франківського обласного бюро медико-соціальної експертизи, а також належні потерпілій дві банківські картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 з магнітним носієм інформації, які видані територіальним відділенням зазначеної вище банківської установи на ім`я ОСОБА_5 .

Оглянувши вказані документи, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи що картка фізичної особи платника податків, пенсійне посвідчення інваліда дитинства та довідка до акту огляду МСЕК є офіційними документами, які надають особі певні права та посвідчують певні факти і їх втрата істотно ускладнить реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів, а банківській картки, згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 у редакції Закону від 13.01.2011 із змінами і доповненнями, п. п. 13, 56 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банкі вського рахунку певної особи, що видаються банківською установою, продовжуючи свої злочинні дії, у присутності ОСОБА_5 , розуміючи, що його дії вчиняються в умовах очевидності та відкритості, відкрито викрав перелічені вище офіційні документи та надалі разом з паспортом громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_5 переніс їх до місця свого постійного проживання, періодично вимагаючи у сестри під приводом повернення їй викрадених документів, відшкодувати йому частину грошових коштів у сумі 2500 гривень, які, як він вважав, ОСОБА_5 винна йому за проведені за її місцем проживання роботи і тим самим позбавив сестру можливості використовувати зазначені документи за цільовим призначенням до моменту відшкодування йому грошових коштів.

Крім того, 12.02.2025, близько 11 години, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що його сестра ОСОБА_5 постійно відвідує їдальню Благодійної організації «Благодійний фонд «Карітас парафії священномученика Йосафата», що знаходиться у м. Бурштин Івано-Франківського району Івано-Франківської області, по вул. Шухевича, 15, з метою спонукання останньої до повернення йому грошових коштів у сумі 2500 гривень, які, як він вважав, ОСОБА_5 винна йому за проведені за її місцем проживання роботи зайшов до приміщення вказаної їдальні, де саме у цей час побачив свою сестру, яка отримувала обід.

Підійшовши до потерпілої, ОСОБА_4 у черговий раз зажадав у неї пройти з ним до найближчого банкомату і зняти з карткових рахунків наявних у нього викрадених раніше у ОСОБА_5 банківських карток, грошові кошти та повернути йому з виконані роботи.

Отримавши відмову, ОСОБА_4 вирішив застосувати до свої сестри фізичне насильство.

Реалізовуючи свій злочинний умисел на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілої, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю сестри і бажаючи їх настання, діючи на ґрунті тривалих неприязних відносин, відчуваючи свою перевагу перед потерпілою у фізичній силі, розуміючи, що вона є особою фізично слабшою та схильною до легкого травмування, умисно схопив ОСОБА_5 рукою за передпліччя лівої руки і, докладаючи фізичної сили, стиснув його та почав тягнути потерпілу до виходу, у результаті чого умисно спричинив ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді синця у ділянці лівої руки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, і тим самим, своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством. Однак в цей момент на допомогу ОСОБА_5 кинулись присутні у приміщенні їдальні люди і ОСОБА_4 , припинивши свої злочинні дії, покинув приміщення закладу громадського харчування.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, я. 1 ст. 125 КК України визнав у повному обсязі та пояснив, що наприкінці 2024 року на початку 2025 року він за власний кошт а також за кошти, які він позичив оплатив борги за газ своєї сестри ОСОБА_5 , та здійснив ще деякі ремонтні робити в будинку в якому сестра проживає. Потім зажадав, щоб сестра йому ці кошти повернула, але вона відмовлялась. Десь 13 січня 2025 року він прийшов до неї додому в будинок що у АДРЕСА_3 . На столі побачив продукти, горілку, сигарети. Спитав звідки все це, на що сестра відповідала що купила. Він образився що на горілку в неї кошти є, а віддати йому борг немає, тому забрав з її сумки паспорт громадянина України на її ім`я. Потім пішов додому. У себе вдома в паспорті сестри знайшов картку особи платника податків, пенсійне посвідчення інваліда дитинства, довідку до акту МСЕК та дві банківські картки, що належали сестрі. Зазначені документи він сестрі не повернув, бо вона не віддала йому гроші, які була винна. Також йому відомо що сестра часто відвідує їдальню Благодійної організації «Благодійний фонд Катаріс», що знаходиться в м. Бурштині. Тому він прийшов до їдальні десь у лютому 2025 року з метою відвести сестру до банкомату, щоб вона зняла гроші та віддала йому борг. У приміщенні їдальні він схопив сестру за руку, але вона на нього шикнула та почала кричати. За руку потиснув та потягнув може засильно, бо мав на неї злість. Мав на меті вивести її із приміщення. Схопив її за плече та потягнув до виходу. Таким чином і спричинив їй тілесні ушкодження. Жінка, яка роздає їжу звернулась до нього щоб він припинив свої дії, тому він пішов. У вчиненому розкаюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, за згодою усіх учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно учасники процесу розуміють зміст цих обставин, чи добровільною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що наслідки розгляду кримінального провадження у порядку ст. 349 КПК України їй зрозумілі. Претензій матеріального та морального характеру до обвинувачено не має. Просить ОСОБА_4 суворо не карати. За наслідками неявки потерпілої на підставі ст. 325 КПК України вирішено про проведення судового розгляду без її участі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає необхідним кваліфікувати за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння паспортом; за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення та приховування офіційного документа; за ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Надані обвинуваченим в судовому засіданні показання відповідають обставинам справи.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу винного, обставини які обтяжують та пом`якшують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд врахує, що ОСОБА_4 вчинив два кримінальні правопорушення проти авторитету органів державної влади та одне проти здоров`я особи, які відповідно до ст. 12 КК України є проступками, він не одружений, проживає один за місцем реєстрації в м. Бурштин, на «Д» обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем реєстрації характеризується добре, під час судового розгляду вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиросердно розкаявся, що судом визнається як обставини, які пом`якшують його покарання.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю та вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи з якою винний перебуває у близьких відносинах.

Враховуючи наявність як обтяжуючих так і пом`якшуючих вину обвинуваченого обставин, його ставлення до вчиненого, бажання потерпілої, яка просить обвинуваченого суворо не карати, суд вважає, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливо досягти призначивши йому покарання з урахуванням ст. 70 КК України у виді штрафу в межах санкцій ст.ст. 357 ч. 1, 357 ч. 3, 125 ч. 1 КК України, бо таке покарання на думку суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Саме на призначенні покарання у виді штрафу наполягав в судовому засіданні прокурор.

Суд приходить до висновку про відсутність підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки клопотань від учасників судового провадження з цього приводу в судовому засіданні не надходило.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Доля речових доказів підлягає вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 366-368, 371, 376, 395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень;

-за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень;

-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

-На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази: копію протоколу № 809 до клінічного обслуговування хворого у відділення ЕМД на ім`я ОСОБА_5 , оригінал якого повернуто адміністрації НКП «Бурштинська міська лікарня» Бурштинської міської ради залишити в матеріалах справи що зберігається у прокурора.

Речові докази: паспорт громадянина України, картку фізичної особи платника податків, пенсійне посвідчення інваліда ІІ групи з дитинства, довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, які видані на ім`я ОСОБА_5 дві банківські картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 та № НОМЕР_6 , передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 за розпискою від 24.02.2025 року залишити у власника ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

СуддяОСОБА_6