Провадження № 1-кс/643/6734/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2025 м. Харків

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , представника заявника - адвоката ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Салтівського районного суду міста Харкова скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову дізнавача СД Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 від 15.11.2025 про закриття кримінального провадження № 0000626 від 11.11.2025, -

встановив:

26.11.2025 до слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову дізнавача СД Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 від 15.11.2025 про закриття кримінального провадження № 0000626 від 11.11.2025, в якій заявник просить постанову дізнавача скасувати.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що сектором дізнання ХРУП №2 проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000626 від 11.11.2025 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Кримінальне провадження було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 від 10.11.2025 щодо умисного ухилення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати пені за прострочення сплати аліментів на користь заявника на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 до досягнення повноліття.

Заявник скарги вважає, що диспозицією ст. 164 КК України охоплюється не тільки ухилення від сплати «тіла» аліментів, а й ухилення від сплати інших платежів, які також є складовою аліментного обов`язку. Також заявник припускає, що навіть у випадку погодження з тим фактом, що диспозиція ст. 164 КК України не охоплює бездіяльність, котра полягає у несплаті інших платежів, поведінка ОСОБА_7 підпадає під ознаки ч. 1 ст. 382 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за невиконання судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 26.11.2025 заявнику поновлено строк звернення до суду зі скаргою, відкрито провадження за скаргою, призначено дату та час судового розгляду, витребувано матеріали кримінального провадження кримінального провадження.

Витребувані матеріали надійшли до слідчого судді при супровідному листі, зареєстрованому канцелярією суду 27.11.2025 (вх. № 64239/25).

В судовому засіданні представник заявника - адвокат ОСОБА_5 підтримав заявлені у скарзі вимоги, виступивши з промовою, в котрій наголосив на аргументах, тотожних викладеним у скарзі.

Заявник скарги ОСОБА_4 у судовому засіданні скаргу підтримав, доповнень до промови свого представника не мав.

Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився, про судове засідання повідомлявся належним чином, клопотань та заяв до слідчого судді не надходило.

Неявка суб`єкта оскарження не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши заявника, представника заявника, ознайомившись зі скаргою, дослідивши матеріали витребуваного кримінального провадження, оцінивши докази, приходить до наступного.

Нормою ч. 3 ст. 26 КПК України врегламентовано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, на досудовому провадженні за п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів у передбаченому цим Кодексом порядку для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється внаслідок наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

Однією із підстав закриття кримінального провадження є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим досудовим розслідуванням, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють відмову, зазначене є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

У свою чергою слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Як вбачається із постанови дізнавача СД Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 від 15.11.2025 кримінальне провадження № 0000626 від 11.11.2025 закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до положень п. 2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

До такого висновку дізнавач дійшов з огляду на результати слідства.

Зокрема, дізнавачем було встановлено, що стосовно факту ухилення ОСОБА_7 від сплати аліментів, визначених рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.08.2021 (справа № 643/9780/21) уже було розпочато інше кримінальне провадження № 0000731 від 20.08.2024 за ч. 1 ст. 164 КК України, у межах якого після завершення досудового розслідування обвинувальний акт направлено до Салтівського районного суду міста Харкова, триває судовий розгляд. Тобто факт злісного ухилення від сплати аліментів уже є предметом судового розгляду в іншому кримінальному провадженні.

Встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_7 сплачено повністю.

Таким чином, звернення ОСОБА_4 містить дані лише про несплату пені (неустойки), штрафу та додаткових витрат на дитину без несплати самих аліментів, встановлених рішенням суду, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 КК України, оскільки стягнення пені, штрафу та додаткових витрат на дитину є предметом розгляду в приватно-правовій площині.

З цього приводу Верховний Суд висловився у постанові від 14.12.2020 у справі № 661/905/19, вказавши, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стаття 1 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод регламентує, що нікого не може бути позбавлено волі лише на підставі неспроможності виконати своє договірне зобов`язання.

В широкому розумінні дана норма забороняє в романо-германській правовій системі будь-яке кримінальне переслідування за наявність боргового зобов`язання, яке має в своїй основі не соціальну, а цивільно-правову норму.

Нормою ст. 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, на сьогоднішній день має місце не вирішення цивільно-правового питання між учасниками кримінального провадження, що у свою чергу кореспондує розумні сумніви щодо наявності самої події кримінального правопорушення.

Водночас слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, діючи в межах дискреції, з урахуванням засад спеціально дозвільного принципу, при якому дозволено лише те, що прямо встановлено законом, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ч. 5 ст. 40 КПК України).

При цьому навіть способи судового контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВП ВС від 04.04.2019 у провадженні № 11-945сап18).

Відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Виходячи із закріплених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, держава не наділяє заявників правом припису до правоохоронних органів щодо конкретних норм кримінального матеріального або процесуального законів, у межах яких, на їх думку, повинно здійснюватися провадження.

Наведене цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні по справі «Аль Фаєд проти Франції» (заява № 38501/02) від 02.10.2007 зазначив, що розбіжності, що виникали між слідчими та заявником, не вказували на існування недоліків чи перешкод, які б завадили компетентним органам з`ясувати ці обставини. Окрім того, невдоволення заявника рішеннями, схвалюваними суддями, слідчими під час провадження, не були достатньою підставою для визнання несправедливості процесу у контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У силу ч. 2 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Основним засобом збирання доказів, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань є проведення слідчих (розшукових) дій.

Слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Виходячи з наведеного, незгода особи з проведеними слідчими (розшуковими) діями під час досудового розслідування, їх видом (видами) та обсягом не є безумовним свідченням неповноти чи неправильності слідства.

Окрім цього, сам заявник скарги не зазначає, які конкретні слідчі дії, на його думку, слід вчинити, не вказує, які обставини може бути встановлено чи перевірено в результаті їх проведення.

Із врахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до переконання, що доводи скаржника про незаконність оскаржуваної постанови є безпідставними та необґрунтованими, тоді як рішення дізнавача є законним, обґрунтованим, таким що ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, а висновки слідчого відповідають обставинам кримінального провадження.

Безпідставне скасування процесуального документу може призвести до розтрати процесуального ресурсу держави, що є недопустимим в правовій державі. І хоч і непрямою, але похідною функцією судового контролю виступає саме недопущення в тому числі і таких наслідків.

Нормами статті 23 КПК України врегламентовано, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд, з урахуванням наведеного вище, беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, з метою виконання його завдань в рамках належної правової процедури, прийшов до висновку, що скарга є необґрунтованою, доводи скарги спростовуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим скарга не підлягає задоволенню, а постанова дізнавача не підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 26, 91, 93, 110, 117, 284, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову дізнавача СД Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 від 15.11.2025 про закриття кримінального провадження № 0000626 від 11.11.2025 - відмовити.

Матеріали кримінального провадження № 0000626 від 11.11.2025 повернути до Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 05.12.2025 о 11:50.

Слідчий суддя ОСОБА_1