Справа № 457/1493/25
провадження №1-кп/457/128/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Трускавці кримінальне провадження № 0000207 від 04.08.2025 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трускавець Львівської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацездатних осіб або осіб похилого віку на утриманні не має, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и в:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 всупереч вимогам ст.ст. 3, 27, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу на посаді оператора протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підготовки військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи мотив, спрямований на протиправне заподіяння шкоди здоров`ю іншої людини, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, 03.08.2025 о 16 год 00 хв, перебуваючи поблизу приміщення магазину «Комора» по вул. Бориславській, 38А у м. Трускавці Львівської області, наніс один удар сумкою з ременем ОСОБА_5 в область голови та шиї, заподіявши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритого лінійного перелому лівої дужки другого шийного хребця без зміщення фрагментів, синця в ділянці кута нижньої щелепи справа, які в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.

Обвинувачений винним себе визнав повністю, послідовно та в повній мірі підтвердив у судовому засіданні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, наведені в обвинувальному акті, не заперечував щодо проведення судового розгляду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Крім цього, пояснив, що він є військовослужбовцем, перед подіями, викладеними в обвинувальному акті, проходив лікування, а потім вирішив поїхати додому у відпустку. На фоні посттравматичного розладу він вчинив аварію поблизу Рівного, а потім вчинив те, у чому його обвинувачують. Щиро шкодує про вчинене, просив вибачення у потерпілої. Пояснив, що домовився відшкодувати потерпілій 50000 грн, 15000 грн з яких він уже відшкодував, а ще 35000 грн мав би відшкодувати до Нового року.

Потерпіла у судовому засіданні просила суворо не карати обвинуваченого та зазначила, що заподіяну їй шкоду відшкодовано частково.

Крім визнання вини обвинуваченим, його вина доведена зібраними матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнав фактичні обставини справи доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена повністю, а його неправомірні дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів.

При призначенні покарання, суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При визначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується позитивно; має на утриманні двох малолітніх дітей. Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття; обставин, які відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено. Суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Разом із тим, суд враховує при призначенні покарання думку потерпілої, яка просила не обирати обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі, особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, є учасником бойових дій, наявність на утриманні у нього двох малолітніх дітей, часткове відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди потерпілій та ту обставину, що направлення ОСОБА_3 в умовах воєнного стану до установи з виконання кримінальних покарань зменшить кількісний склад Збройних Сил України та її обороноздатність, суд вважає за можливе призначити йому покарання у межах санкції статті, за якою він притягається до кримінальної відповідальності з застосуванням ст. 75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК України.

Суд вважає, що таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів. Таким чином, суд дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На період проходження військової служби нагляд за засудженим ОСОБА_3 як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснює командир військової частини, в якій ОСОБА_3 проходить службу, а після звільнення з військової служби уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання або роботи засудженого.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 05.08.2025, на сумку камуфляжного кольору та ремінь з карабіном, які було вилучено та поміщено до спецпакету PSP 2207519, скасувати.

Речові докази:

- сумку камуфляжного кольору та ремінь з карабіном, які було вилучено та поміщено до спецпакету PSP 2207519, що знаходяться у камері збереження речових доказів ВП № 2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області, повернути обвинуваченому ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Трускавецький міський суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1