Справа № 177/2161/25
Провадження № 1-кп/177/216/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 06 липня 2025 року за №0001519, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кірове Кіровоградської області, з базовою середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

встановив:

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 (зі змінами, внесеними Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022) в Україні введено воєнний стан.

09 червня 2025 року ОСОБА_5 , приблизно о 21:00 год., перебуваючи за адресою: с. Тернівка, Криворізький район, Дніпропетровська область, за місцем локалізації базової станції RBS UX4830 оператора мобільного зв`язку ПрАТ "Київстар", яка огороджена парканом та зачинена на навісний замок, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел на крадіжку чужого майна - мідних кабелів та кабелів живлення, які належать ПрАТ "Київстар", діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, підійшов до калитки паркану базової станції, за допомогою заздалегідь підготовленого та принесеного із собою лома зламав навісний замок на паркані, тим самим отримав доступ до сховища, та незаконно проник до вказаної території базової станції.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , перебуваючи на території базової станції, виявив підключений до неї мідний кабель живлення DC Cable 2_ 5 mm2 incl RL OCTIS DC, оптичний кабель MINI-LINK RL OCTIS LC SM, мідний кабель живлення Power cable for RRU 2x7 AWG/HW, мідний кабель живлення Power cable for RRU 2x10 mm2 ZTE, оптичний кабель Optical cable for RRU/ZTE, після чого за допомогою заздалегідь підготовлених засобів вчинення кримінального правопорушення, а саме секатору, шляхом механічної дії перерізав вищезазначені оптичні та мідні кабелі у основи станції, після чого не зупиняючись на досягнутому та продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний умисел, драбиною піднявся на верхівку базової станції, де шляхом механічної дії перерізав ці ж самі вищезазначені оптичні та мідні кабелі, тим самим від`єднав їх повністю та остаточно від конструкції базової станції.

Після чого, ОСОБА_5 , доводячи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням до сховища, до кінця, утримуючи при собі 70 метрів мідного кабелю живлення DC Cable 2_5 mm2 incl RL OCTIS DC, 70 метрів оптичного кабелю MINI-LINK RL OCTIS LC SM, 300 метрів мідного кабелю живлення Power cable for RRU 2x7 AWG/HW, 60 метрів мідного кабелю живлення Power cable for RRU 2x10 mm2 ZTE, 480 метрів оптичного кабелю Optical cable for RRU/ZTE, загальною вартістю 19 378, 39 грн з ПДВ, які належать ПрАТ «Київстар», зник з місця вчинення злочину, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена в умовах воєнного стану.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним у повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказане кримінальне правопорушення і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Крім того, суду пояснив, що розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349, ст. 351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи і пояснив, що дійсно вчинив кримінальне правопорушення, яке зазначено в обвинувальному акті, з приводу пред`явленого обвинувачення пояснив, що дійсно крав майно за обставин викладених в обвинувальному акті, у скоєному кається, просить суворо не карати. Цивільний позов визнав у повному обсязі.

Представник потерпілого в судовому засіданні поданий цивільний позов підтримала, просила його задовольнити, стягнути з обвинуваченого на користь приватного акціонерного товариства «Київстар» матеріальну шкоду у розмірі 16 148, 66 грн.

Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про їх достатність для визнання ОСОБА_5 винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, вчинена в умовах воєнного стану.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, при призначенні ОСОБА_5 покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Крім того, суд враховує особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, має базову загальну освіту, не одружений, не працює, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місце проживання характеризується посередньо.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За таких даних про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також з урахуванням сукупності всіх обставин, які характеризують особу винного, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону з випробуванням виходячи з такого.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Натомість судом не встановлено обставин, які свідчили б про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи цивільний позов приватного акціонерного товариства «Київстар» до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 16 148, 66 гривень, суд враховує таке.

Цивільний відповідач ОСОБА_5 позов визнав у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як зазначено у ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Судом встановлено, що шкода завдана потерпілому була заподіяна саме обвинуваченим ОСОБА_5 , що останній визнав в ході судового розгляду. Крім того, під час судового розгляду, обвинувачений позовні вимоги представника потерпілого визнав в повному обсязі та беззаперечно, тому, враховуючи те, що визнання позовних вимог обвинуваченим не суперечить вимогам закону, суд доходить висновку, що цивільний позов представника ПАТ «Київстар» підлягає задоволенню у повному обсязі

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, клопотань про його застосування до набрання вироком законної сили прокурором не заявлялось.

Питання про речові докази вирішити у відповідності до положень ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, ст.100 КПК України, а щодо процесуальних витрат, згідно зі ст. 124 КПК України.

Керуючись ч.3 ст. 349, ч.2 ст.373, ст.374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи.

Початок строку відбування покарання обвинуваченим обчислювати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов приватного акціонерного товариства «Київстар» до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 16 148, 66 гривень задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь приватного акціонерного товариства «Київстар» матеріальну шкоду у розмірі 16 148 (шістнадцять тисяч сто сорок вісім) гривень 66 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів за проведення:

судової трасологічної експертизи від 22.07.2025 № СЕ-19/104-25/28335-ТР у розмірі 8 022,60 (вісім тисяч двадцять дві грн шістдесят коп.) гривень;

судової трасологічної експертизи від 22.07.2025 № СЕ-19/104-25/28334-ТР у розмірі 5 348,40 (п`ять тисяч триста сорок вісім грн сорок коп.) гривень.

Речові докази: навісний замок, два фрагменти кабелю чорного кольору, металеві кусачки (а.п. 25, 145), після набрання вироком законної сили - знищити.

Матеріали кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №0001519 від 06.07.2025 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 177/2161/25 (провадження № 1-кп/177/2163/25).

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання ним копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді, особам, які не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1