ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3704/25 Справа № 188/3355/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 Кримінального кодексу України (далі-КК), ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 121 КК, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 189 КК, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 296, ч.4 ст. 189 КК.

За матеріалами кримінального провадження під час досудового розслідування 18 лютого 2025 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2025 на строк до 30.11.2025.

19 лютого 2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2025 на строк до 30.11.2025.

21.02.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2025 на строк до 29.11.2025 включно.

Під час підготовчого судового засідання ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2025 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» на 60 днів, тобто до 19 січня 2026 року, включно, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції у зв`язку з незаконністю, необґрунтованістю та невідповідністю викладених обставин дійсності.

В обґрунтування зазначає, що стороною обвинувачення подано до суду клопотання без жодного доказу та лише перераховано ризики.

Вказує, що всі обвинувачені знаходячись у м. Дніпро та м. Шахтарське, будучи повідомленими про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, не будучи затриманими в порядку ст.208 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК), маючи змогу ухилитись від явки до суду та почати переховуватися від органу досудового розслідування, подібного не вчинили, а навпаки усвідомлюючи необґрунтованість підозри добровільно з`явилися до Печерського районного суду міста Києва для участі у розгляді клопотання щодо обрання запобіжного заходу. Така поведінка, на той час підозрюваних, більш ніж будь-що доводить їх бажання довести непричетність до інкримінованого правопорушення, що судом при ухваленні рішення не враховано та належним чином не оцінено.

Таким чином сторона захисту вважає, що судом першої інстанції було прямо порушено вимогу ч.1 ст.194 КПК, адже дослідження доказів сторони обвинувачення, як такого не було, у зв`язку з їх відсутністю.

Крім того, судом не надано належної оцінки тому, що у ОСОБА_8 наявні міцні соціальні зв`язки, відсутні судимості, він є особою похилого віку, має групу інвалідності ІІ групи, а також не враховано його стан здоров`я, проігноровано документи надані стороною захисту щодо наявності у останнього хронічних захворювань, які можуть призвести до настання смерті.

При цьому поза увагою суду також залишено документально доведене твердження сторони захисту про наявність сталих соціальних зв`язків у обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , які мають дружин та неповнолітніх дітей.

Поміж іншого судом не враховано, що на цей час троє інших обвинувачених знаходяться не під вартою і будь-яких заяв чи повідомлень від потерпілих або свідків щодо здійснення на них тиску, з метою впливу на подальший хід розгляду кримінального провадження, ані до суду, ані до органу досудового розслідування не надходило.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2025 року та постановити нову, якою обрати відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та обрати обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою у вигляді домашнього арешту, або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 400 000 грн, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не в повній мірі дотримано місцевим судом.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, а також на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, експертів, обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, про наявність яких свідчить тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, стадія судового розгляду, передбачена ч.ч.1,2 ст.23, ст.224 КПК процедура отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими, експертами у кримінальному провадженні, можливість зловживання процесуальними правами, що може виразитись у неявці під приводом надання фіктивних документів про перебування на лікуванні, у відрядженні, подорожі, що унеможливить проведення судового розгляду у розумні строки, а також дані про осіб обвинувачених, які не мають постійного місця роботи, а отже, сталого джерела доходів. Крім того, про наявність вказаних ризиків свідчить також і те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_8 30.06.2025 скеровано до суду обвинувальний акт у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2,3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.263 КК, обвинувачений ОСОБА_10 раніше судимий.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , більш м`яких запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, оскільки інші запобіжні заходи зокрема, не пов`язані з триманням під вартою, на чому наполягає сторона захисту, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті висунутого обвинувачення ще не розпочато, триває стадія підготовчого засідання, по справі ще не допитано обвинувачених, потерпілих, свідків, експертів, не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на 60 днів, тобто до 19 січня 2026 року включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , під вартою та відсутні підстави для застосування до них більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не забезпечать їх належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК та відсутність підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , строку тримання під вартою слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даний час відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду, подальше продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , не порушує їх права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України. Підстав для обрання обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу, зокрема й домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, колегія суддів не вбачає.

Водночас, з огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК, тривалість перебування останніх під вартою (10 місяців), даних, які характеризують особу обвинувачених та введення на території країни правового режиму воєнного стану, а також те, що інші фігуранти по цьому епізоду справи ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 наразі перебувають на запобіжному заході у вигляді застави, колегія суддів вважає, що обвинуваченим, з урахуванням ролі кожного із них у вчиненні інкримінованого їм злочину, можливо визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід, відповідно до абз.1 п.3 ч.5 ст.182 КПК, а саме обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200,00 грн, обвинуваченому ОСОБА_8 у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600,00 грн, які на цьому етапі кримінального провадження, будуть достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинувачених, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку апеляційного суду, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

У той-же час, всупереч твердженням сторони захисту, в повній мірі оцінюючи порушення обвинуваченим ОСОБА_11 цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та їх кількість, конкретні обставини вчинення злочинів та їх наслідки, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що на даний час відсутні підстави для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_11 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вона не забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід задовольнити частково, а ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2025 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати на підставі п.2 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.411 КПК, у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, з постановленням апеляційним судом в цій частині нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 січня 2026 року включно року та визначенням альтернативного виду запобіжного заходу у вигляді застави обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200,00 грн, обвинуваченому ОСОБА_8 у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182,199 та ст.ст.404, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2025 року в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 скасувати.

В цій частині постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення в обласних прокуратурах Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 січня 2026 року включно.

Встановити обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 заставу у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200,00 грн.

Встановити обвинуваченому ОСОБА_8 заставу у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600,00 грн.

На підставі ч.5 ст.194 КПК у разі внесення застави, покласти на обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першим викликом;

- не відлучатись із населеного пункту, де вони проживають, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та зміну місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , підлягають негайному звільненню з-під варти та вважаються такими, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановити термін дії покладених судом на ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обов`язків до 19 січня 2026 року включно, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що у разі невиконання ними покладених на них цією ухвалою обов`язків, застава звертається у дохід держави.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_11 , до 19 січня 2026 року, включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4