Провадження № 1-кп/161/1479/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 05 грудня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083 від 26 червня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Петропавловськ - Камчатський, російської фередарії, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , зазначене кримінальне правопорушення вчинив за наступних обставин.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів Збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією України та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (далі - рф) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Разом з цим, внаслідок розпочатої 20.02.2014 збройної агресії російської федерації проти України, відбулася воєнна окупація невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, а в подальшому і незаконна анексія цієї території України. Це стало можливим, у тому числі, за допомогою збройних формувань рф, які складаються: з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони рф; підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим та розвідувальним відомствам рф; їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань; озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих рф, які й надалі продовжували вчинятися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на решті території держави.

Верховною Радою України 15.04.2014 прийнято Закон України № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», за яким перебування підрозділів збройних сил російської федерації на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію Автономної Республіки Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку рф.

Постановою Верховної Ради України № 337-VIІI від 21.04.2015 «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» констатовано початок такої агресії з боку рф на території АР Крим 20.02.2014, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

У подальшому, президент російської федерації ОСОБА_6 , а також інші представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил та інших воєнізованих формувань рф на територію України.

Так, 24.02.2022, на виконання злочинного наказу політичного керівництва рф, військовослужбовці зс та інших воєнізованих формувань рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях, здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, інші об`єкти цивільного сектору соціального забезпечення, та застосували оперативно-тактичні ракети (включаючи застосування засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом) по позиціях ЗС України та об`єктах цивільної інфраструктури, що призвело до тяжких наслідків.

Цього ж дня, Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Водночас, ОСОБА_4 , усвідомлюючи в силу свого віку, власного освітнього та життєвого досвіду факти збройної агресії рф проти України, однак маючи проросійську позицію, в тому числі пов`язуючи себе з рф по місцю народження, сповідуючи ідеї військово-політичного керівництва рф щодо політичної, ідеологічної, національної нетерпимості та ненависті до української нації та державності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 22.08.2024, 26.08.2024 та 27.08.2024, маючи єдиний злочинний намір, що охоплює заздалегідь поставлену загальну мету, та умисел щодо досягнення кінцевої мети, в ході усних висловлювань із співрозмовниками, шляхом вираження власної точки зору, виправдовував, визнавав правомірною збройну агресію рф проти України, розпочату в 2014 році.

Так, 22.08.2024, орієнтовно в період з 13 год. 10 хв. по 13 год. 21 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи на своєму робочому місці у приміщенні майстерні з ремонту взуття за адресою: вул. Б.Хмельницького, 35, м. Луцьк, у ході бесіди з громадянином України ОСОБА_7 , шляхом вираження власної точки зору, в усних висловлюваннях відтворював типовий наратив пропаганди рф, яким виправдовувалась, визнавалася правомірною збройна агресії рф проти України, як така, що спрямована на протидію росією колективному Заходу («англосаксам»).

Продовжуючи свою протиправну діяльність, він же, 26.08.2024, орієнтовно в період з 13 год. 24 хв. по 13 год. 40 хв., перебуваючи на своєму робочому місці у приміщенні майстерні з ремонту взуття за адресою: вул. Б.Хмельницького, 35, м. Луцьк, у ході бесіди з громадянином України ОСОБА_7 , шляхом вираження власної точки зору, в усних висловлюваннях зміщував акцент відповідальності за збройну агресію рф проти України з російської федерації як безпосереднього агресора, на саму ж Україну, її жертву, виправдовував, визнавав правомірною збройну агресію рф проти України на етапі її перебігу тим, що війна б не відбувалася, якби Україна погодилася на умови росії, на капітуляцію, а не чинила протидію та відсіч збройній агресії, тобто позиціонував війну як логічний та закономірний крок з боку рф, що обумовлений вчинками самої ж України, та як таку, що радикальними методами спрямована на благо самої ж України, відтворював ключові наративи пропаганди рф щодо існування так званих «бандерівців» (також «фашистів», «нацистів») в Україні як уособлення абстрактного зла, від якого потерпає сама ж Україна та боротьба з яким під гаслом денацифікації слугувала формальним, псевдоідеологічним приводом збройної агресії рф, а отже виправдовував, визнавав правомірною збройну агресію рф проти України як таку, що спрямована на порятунок та благо самої ж України.

Він же, 27.08.2024, продовжуючи свою протиправну діяльність, орієнтовно в період з 11 год. 43 хв. по 11 год. 51 хв., перебуваючи на своєму робочому місці у приміщенні майстерні з ремонту взуття за адресою: АДРЕСА_2 , в ході бесіди з невстановленою особою жіночої статті на ім`я ОСОБА_8 , шляхом вираження власної точки зору, в усних висловлюваннях застосовував типові наративи пропаганди рф про позиціонування Росії не ворожою до України, а як таку, що обстрілами українського народу «вирізає скальпелем українську пухлину», заперечував факт знищення росією міст України, зокрема Донбасу, наводив позитивні приклади розбудови росією інфраструктури міст на окупованих територіях, чим виправдовував збройну агресію рф як таку, що не спрямована на шкоду Україні, стверджував, що окупаційні війська рф не просуваються на Захід України, оскільки бажають мінімізувати масштаби руйнувань, зазначав про точковість обстрілів у західних регіонах по місцях перебування іноземних найманців, чим виправдовував, визнавав правомірною збройну агресію рф проти України, як таку, що не має на меті заподіяти шкоду інфраструктурі України та спрямована проти іноземних найманців.

Таким чином ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у виправдовуванні, визнанні правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 436 - 2 КК України.

20 листопада 2025 року під час досудового розслідування між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості, згідно з якої, останній, беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є пенсіонером, син ОСОБА_9 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання, пов`язаного з відсіччю збройної агресії рф. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди: ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч. 1 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, строк якого визначить суд.

Зазначеною угодою також передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім того, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 з другої сторони і призначення обвинуваченому узгодженого покарання.

Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 .

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвал слідчого судді від 27 листопада 2024 року - скасувати.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.314, 368, 370, 468, 473, 475, 476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 20 листопада 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083 від 26 червня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 436-2 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він, протягом іспитового строку, тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати пов`язані за проведення судово - лінгвістичної сематико - текстуальної експертизи в сумі 11 938 (одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн. 50 коп.

Речові докази: мобільний телефон марки «RedmiNote8», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою з абонентським номером « НОМЕР_3 » - залишити за належністю ОСОБА_4 .

Арешт на майно, який накладений ухвалами слідчого судді 27 листопада 2024 року - скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: