ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора

в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого

в режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001271 від 27 липня 2025 року, щодо

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, який зареєстрований та

проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року було продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів - до 21 грудня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Своє рішення судмотивував тим, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Також судом оцінено сукупність обставин, а саме: обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів проти життя та здоров`я населення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, ті обставини, що ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків. На переконання суду першої інстанції, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу слідчого судді від 23 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_8 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, терміном на два місяці.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник обвинуваченого посилається на недоведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також на те, що ОСОБА_8 має позитивну характеристику за місцем служби та проживання, як людина, яка не є суспільно небезпечною, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має на утриманні малолітнього сина, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього сина, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Вважає, що в матеріалах справи відсутні будь які докази, які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Наголошує на тому, що судом не було взято до уваги те, що ОСОБА_8 з 20.07.2023 року по 20.06.2025 року перебував в місцях несвободи російської федерації та не взяв до уваги заяву ОСОБА_8 та клопотання ВЧ НОМЕР_1 від 22.10.2025 року про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, для можливості подальшого виконання ним військових обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без зміни, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених

ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Прокурором в суді першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо ОСОБА_8 . Мотивуючи клопотання, прокурор зазначив про існування ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, яке є тяжким злочином у розумінні ст.12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, відтак суд дійшов висновку, що з метою уникнення покарання, існують ризики того, що він може переховуватись від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що продовжує існувати ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. Наявність зазначеного ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції обґрунтував тим, що з огляду на характер особистого конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, а також факт застосування підозрюваним насильства, існують підстави вважати, що він може схиляти свідків до зміни або відмови від наданих показань, чинити на них психологічний чи інший тиск з метою уникнення кримінальної відповідальності. Суд зазначив, що існує реальний ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений та частина свідків проживають в одному населеному пункті, перебувають у близькому колі знайомств, що створює умови для можливого безпосереднього контакту. Крім того, свідком є неповнолітній син обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків. Таким чином, перебування обвинуваченого на волі може призвести до спотворення доказової бази та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності вказаного ризику апеляційний суд враховує встановлений КПК України порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що продовжує існувати ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, так як знаходячись на свободі ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки зухвалий характер злочину у вчиненні якого обвинувачується останній, а також навички останнього поводження з холодною зброєю як військовослужбовця, свідчить про підвищену небезпеку останнього, а тому є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі і злочин проти життя та здоров`я особи.

При цьому, зазначені ризики об`єктивно збільшуються з урахуванням введення в Україні військового стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Суд першої інстанції враховував дані про особу обвинуваченого, зокрема ОСОБА_8 уродженець смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, громадянин України, розлучений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з середньою освітою, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період в посаді - старшого стрільця 1 десантно - штурмового взводу 1 десантно - штурмової роти 1 десантно - штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, інші наведені в ухвалі дані про обвинуваченого, що однак не нівелює встановлені судом ризики.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та в апеляційній скарзі не доведені.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_8 , встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Доводи захисника щодо позитивних характеризуючих даних обвинуваченого, були предметом оцінки судом першої інстанції і з такою оцінкою погоджується апеляційний суд, та зазначає, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності, до того ж не зменшують наявних ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений не визнає вину, оскільки не вчиняв інкримінованого йому злочину, а також щодо посилання обвинувачення як на основний доказ провини ОСОБА_8 - свідчення його малолітнього сина, ОСОБА_9 , якому на початку допиту не було роз`яснено вимоги ст.63 Конституції України, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки наведене питання є предметом розгляду виключно суду першої інстанції, та не є предметом розгляду справи даної категорії, а саме щодо продовження дії запобіжного заходу.

Апеляційний суд до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті, позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, в тому числі на предмет їх допустимості, достатності та переконливості, а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи, повноти досудового розслідування, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, тощо.

Щодо посилання адвоката ОСОБА_7 на неврахування судом першої інстанції заяви обвинуваченого ОСОБА_8 про його намір продовжувати захищати Батьківщину, суверенітет, незалежність і цілісність держави, здійснювати заходи з забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, апеляційний суд зауважує, що дане питання вирішується прокурором в порядку ч.1 ст.616 КПК України.

Суд апеляційної інстанції при перегляді ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не втручається у судовий розгляд кримінального провадження по суті, у провадженні даної категорії не наділений правом надавати вказівки суду першої інстанції та прокурору, а досліджує виключно наявність чи відсутність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, як підґрунтя для обрання чи продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, відомостей щодо протипоказань та неможливості у зв`язку із погіршенням стану здоров`я для перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора не було надано, як під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора судом дотримані в повному обсязі, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого - залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4