Провадження по справі №1-кс/522/6717/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, в порядку ст. 303 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів судової справи, 22.11.2025 ОСОБА_3 звернувся до прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері Південного регіону у кримінальному провадженні №0000077, із клопотанням в порядку ст. 220 КПК України.

Проте, станом на теперішній час клопотання ОСОБА_3 прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері Південного регіону не розглянуте.

У зв`язку з чим, заявник звернуся до слідчого судді зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України.

Позиція учасників

ОСОБА_3 , будучи належним чином сповіщеним про день, час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, у прохальній частині скарги просив розглядати скаргу за його відсутності, у разі неможливості забезпечення його участі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, згідно надісланого на адресу суду листа заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері Південного регіону ОСОБА_4 за № 15/2-7729ВИХ-25 від 04.12.2025, зазначено, що прокурорами Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону не здійснювалося та не здійснюється процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні. Після внесення відомостей до ЄРДР, у строки та в порядку визначеному КПК України, матеріали кримінального провадження № 0000077 направлено до Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, для організації проведення досудового розслідування. Органом, що здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва визначено Миколаївську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до висновку що необхідно відмовити, з наступних підстав.

Мотиви слідчого судді

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно із ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Дотримання правил підсудності є гарантією права на справедливий суд, тобто на суд, встановлений законом.

Законодавець, установлюючи правила підсудності, виходить із того, що правовий статус суду, його функції та суворо визначений порядок діяльності - запорука точного й неухильного додержання процесуальної форми кримінального провадження, гарантія забезпечення правосуддя стосовно всіх учасників розгляду.

Інститут підсудності - публічний інститут кримінального процесуального права. Адже дотримання правил підсудності - обов`язок суду, який не залежить від особистого волевиявлення сторін. За рахунок його запровадження забезпечується оптимальне функціонування судової системи, створюються умови для вирішення поставлених перед нею завдань щодо забезпечення прав людини та громадянина, захищається державний інтерес у справедливому судочинстві.

Територіальну підсудність скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора главою 26 розділу ІІІ КПК України не визначено.

Так, у більшості випадків КПК визначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (частина сьома статті 100, частина друга статті 132, частина перша статті 184, частина перша статті 192, частина друга статті 199, частина перша статті 201, частина третя статті 244, частина десята статті 290 КПК). Таким чином, зазначене правило має застосовуватись й до розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування, тобто слідчим суддею місцевого суду, у межах юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, з урахуванням вимог ст.ст. 32, 33 КПК України щодо територіальної та інстанційної підсудності.

Так, відповідно до правової позиції, висловленої ККС у складі ВС у рішенні від 22.04.2020 у справі №51-1901впс20, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог п. 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Водночас, п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, при цьому не передбачені, які саме випадки вказують на неможливість розгляду саме в цьому суді.

Тому, слідчий суддя вважає, що у даному випадку необхідно застосувати загальні засади кримінального провадження, а саме законність, що регламентована ст. 9 КПК України, а саме ч. 6 якої визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Так, Законом України «Про внесення змін до КПК України щодо уточнення окремих положень» від 22.03.2018 №2367-VIII внесено зміни до КПК України, відповідно до яких ч. 2 ст. 132 КПК України передбачає, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Аналогічні зміни внесені і до абз. 1 ч. 1 ст. 184 та ч. 2 ст. 234 КПК України.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, можна дійти висновку, що клопотання в порядку ст.ст. 132, 184, 234 КПК України необхідно подавати до місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування, що позбавить можливості учасників кримінального провадження зловживати своїм правом на звернення до суду.

Зважаючи на аналогію закону та численну судову практику, слушним є висновок стосовно того, що скарги на рішення, дії та бездіяльність дізнавача, слідчого або прокурора також повинні бути подані до слідчого судді місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування.

Так, на підставі аналізу матеріалів с вбачається, що першим СВ (з дислокацією в м. Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000077.

Офіційна адреса територіального управління Державного бюро розслідувань, територіально знаходиться у м. Миколаєві, по вул. Погранична, 9.

Пунктом 3 частини 4 статті 9 Закону України «Про державне бюро розслідувань» встановлено, що для забезпечення виконання завдань Державного бюро розслідувань утворюється територіальне управління, розташоване у місті Миколаєві, що поширює свою діяльність на Кіровоградську, Миколаївську, Одеську області.

Відповідно до даних офіційного сайту ДБР (dbr.gov.ua) перший СВ (з дислокацією в м. Миколаєві) ТУ ДБР, розташований у м. Миколаєві, територіально відноситься до Інгульського (Ленінського) районного суду м.Миколаєва, у зв`язку з чим скарги в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність слідчого та прокурора не підлягають розгляду в Приморському районному суді м. Одеси.

Аналогічної правової позиції дотримується Одеський апеляційний суд в ухвалах від 19.05.2025 по справі за № 493/547/25, провадження № 11-сс/813/919/25, а також в ухвалі від 25.06.2025 по справі № 522/7032/17, провадження 11-сс/813/1176/25.

Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга ОСОБА_3 подана до неналежного суду, що у відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 304 КПК України є підставою для повернення скарги.

Отримавши скаргу, слідчий суддя вирішує питання наявності підстав для її розгляду та, встановивши, що скарга не підлягає розгляду в цьому суді, у відповідності до вимог п.2 ч.2 ст.304 КПК України, повинен винести ухвалу про повернення скарги.

Якщо після призначення скарги до розгляду буде встановлено, що скарга не підлягає розгляду судом, до якого вона подана, слідчий суддя має постановити ухвалу про відмову у задоволенні скарги. Таке ж рішення слідчий суддя повинен постановити й у разі, якщо під час розгляду в судовому засіданні скарги буде встановлено, що ця скарга подана на рішення, яке не підлягає розгляду таким судом.

Керуючись ст. ст. 303-307, 318-380 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора з підстав, зазначених в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5