Справа №591/1952/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1076/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Державна зрада
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2025 року, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор ОСОБА_12 заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який закінчується, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ст. ч. 1 177 КПК України, існують та не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останніх.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2025 року, продовжено стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 09 жовтня 2025 року включно.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що судом не надано оцінку доводів сторони захисту щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_7 в державній зраді, що полягала в переході на бік ворога та наданні іноземній державі або її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України.

Так, долучені до матеріалів кримінального провадження фотозображення не містять місць розташування підрозділів ЗС України та інших військових формувань, їх переміщення, озброєння на території Сумської області, в тому числі в м. Суми.

Апелянт зауважує про те, що обвинувачений ОСОБА_7 постійно проживає в АДРЕСА_1 , а зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Має сім`ю, дружину ОСОБА_13 та є особою з інвалідністю 03 групи, постійно проходить стаціонарне та амбулаторне лікування для підтримки здоров`я. На даний час обвинувачений також потребує належного лікування, що не можливо забезпечити в умовах СІЗО.

Вище вказане свідчить про наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та постійне місце проживання.

Окрім цього, стороною обвинувачення не було надано доказів на підтвердження існування раніше заявлених ризиків чи виникнення нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу про обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що сама по собі тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 не може бути безумовною підставою для обрання щодо останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, є недоведеним ризик того, що ОСОБА_9 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Після затримання обвинуваченого, в квартирі було проведено обшук, під час якого було вилучені усі речі та документи, які мають значення для кримінального провадження.

Відповідно, з врахуванням віку, стану здоров`я, наявності соціальних зв`язків та постійного місця проживання в м. Суми, до обвинуваченого ОСОБА_9 можливо обрати більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_7 не погоджуючись з постановленою ухвалою суду подав також апеляційну скаргу, відповідно якої просить скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Так, заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не підтверджені жодним доказом. Окрім цього, судом в порушення вимог ч. 3 ст. 183 КПК України не визначено розмір застави під час продовження йому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний розгляд проведено у відсутність обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які будучи належним чином повідомленими про розгляд апеляційних скарг, заяв про участь в суді апеляційної інстанції не подавала. Крім того, до початку судового засідання, від захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду у його відсутність. Вимоги поданої апеляційної скарги, підтримує в повному обсязі.

Тому, заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 , який щодо задоволення апеляційних скарг заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, про продовження ним строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються в скоєнні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки в період воєнного стану, обізнані про місце проживання свідків у кримінальному провадженні, не мають міцних соціальних зв`язків, наявні зв`язки з представниками спецслужб РФ.

Відповідно, висновок суду про те, що неможливо запобігти ризикам, які існували на час обрання ОСОБА_9 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити нові кримінальні правопорушення та/або продовжити свою злочинну діяльність, шляхом застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, санкція за вчинення якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, тобто останні становлять небезпеку для суспільства та в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 , ОСОБА_7 є виправданим.

Вище вказане, підтверджує існування ризику переховування обвинувачених від суду, у разі звільнення їх з-під варти. Також необхідно враховувати, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків, та реалізації наданих прав з більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційних скарг про недоведеність органом досудового розслідування вищевказаного ризику та вважає їх такими, що спростовуються наданими апеляційному суду матеріалами провадження.

Крім того, суд наголошує, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.111 КПК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, а саме - тримання під вартою (ч. 6 ст. 176 КПК України).

При встановленні наявності ризику незаконного впливу обвинувачених на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом, тому доводи апелянтів в цій частині також є необґрунтованими.

Наявність ризику вчинення ОСОБА_9 , ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення чи продовження злочину, у якому обвинувачуються, обумовлюється тим, що останні вчиняли особливо тяжке кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, повномасштабне вторгнення РФ в Україну продовжується, а тому обвинувачені можуть безпосередньо чи із залученням інших осіб за допомогою мобільних додатків, вчиняти дії, направлені на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, і така діяльність загрожуватиме як життю та здоров`ю невизначеного кола осіб, так і безпеці держави в цілому.

Таким чином, доводи апелянтів про відсутність підтвердження існування ризиків заявлених прокурором, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Колегія суддів звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання ОСОБА_9 , ОСОБА_7 під вартою та не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованого обвинуваченим злочинів, і не стали стримуючим фактором для них від противоправних дій.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів вважає безпідставними.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення особою конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого судового розгляду. Дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання захисника ОСОБА_8 на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 захворювань, які потребують лікування, колегія суддів сприймає критично, оскільки стороною захисту не надано даних на підтвердження неможливості останнього у зв`язку із захворюваннями знаходитися під вартою.

Щодо доводів захисника ОСОБА_10 про не доведення стороною обвинувачення існування ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів не бере до ваги, оскільки вказаний ризик не був заявлений прокурором у поданому клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 .

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно не визначив обвинуваченим розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ураховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-2585, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо визначення застави, суд апеляційної інстанції вважає, що наявність ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному проваджені, можливості продовження вчинення кримінальних правопорушень свідчить про недоцільність визначення застави у даному провадженні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4