УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 слідчий суддя Володимирського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № №0000450 від 17.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

22.09.2025 старший слідчий СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, яке належним чином погоджене з прокурором про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи із прямим умислом та корисливим мотивом, всупереч п. 1 Додатку №1, затвердженого пунктом 1 Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-XII від 17.06.1992, п. 2, п. 9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, без передбаченого законом дозволу, за невстановлених достовірно в ході досудового розслідування обставин, місця та часу, придбала та зберігала з метою збуту, вибухову речовину - двохосновний нітроцелюлозний порох. У подальшому, ОСОБА_4 продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на збут вибухової речовини, за допомогою мережі «Інтернет», розмістив на Інтернет аукціоні зброї «Reibert.info», оголошення з її продажу.

26 травня 2025 року, в період часу з 18 години, 42 хвилини по 18 годину, 55 хвилин, чотирма переказами, ОСОБА_4 отримала грошові кошти в загальній сумі 14860 гривень за збут вказаної вибухової речовини, які громадянин ОСОБА_5 , перебуваючи у місті Володимир Волинської області, перерахував на картковий рахунок АТ «Приват Банк» № НОМЕР_1 .

В подальшому 27 травня 2025 року, о 09 годині 42 хвилини, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, та продовжуючи свої злочинні дії направлені на збут вибухової речовини, перебуваючи у відділення №4 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване на площі Ринок, 24, міста Конотоп Сумської області, здійснила пересилання вибухової речовини - двохосновного нітроцелюлозного пороху, масою 2000 г. до поштового відділення №4 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване по вулиці Луцькій, будинок №158, міста Володимир Волинської області, ТТН №59 0013 8447 0575, для ОСОБА_5 , яку останній отримав 28 травня 2025 року о 18 годині, 00 хвилин.

Крім того, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи із прямим умислом та корисливим мотивом, всупереч п. 1 Додатку №1, затвердженого пунктом 1 Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-XII від 17.06.1992, п. 2, п. 9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, без передбаченого законом дозволу, за невстановлених достовірно в ході досудового розслідування обставин, місця та часу, придбала та зберігала з метою збуту, вибухову речовину - двохосновний нітроцелюлозний порох. У подальшому, ОСОБА_4 продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на збут вибухової речовини, за допомогою мережі «Інтернет», розмістив на Інтернет аукціоні зброї «Reibert.info», оголошення з її продажу.

25 липня 2025 року, в період часу з 13 години, 14 хвилини по 13 годину, 36 хвилин, чотирма переказами, ОСОБА_4 отримала грошові кошти в загальній сумі 14844 гривень за збут вказаної вибухової речовини, які громадянин ОСОБА_5 , перебуваючи у місті Володимир Волинської області, перерахував на картковий рахунок АТ «Приват Банк» № НОМЕР_1 .

В подальшому 25 липня 2025 року, о 16 годині 08 хвилин, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, та продовжуючи свої злочинні дії направлені на збут вибухової речовини, перебуваючи у відділення №4 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване на площі Ринок, 24, міста Конотоп Сумської області, здійснила пересилання вибухової речовини - двохосновного нітроцелюлозного пороху, масою 2000 г. до поштового відділення №4 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване по вулиці Луцькій, будинок №158, міста Володимир Волинської області, ТТН ТТН №59 0014 2179 1120, для ОСОБА_5 , яку останній отримав 28 липня 2025 року о 12 годині, 36 хвилин.

Вказані кримінальні правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та прокурором об`єднанні в одне кримінальне провадження за №0000450 від 17 травня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

В ході проведених слідчих (розшукових) дій по кримінальному провадженню було встановлено, що до скоєння вказаного злочину причетна ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька міста Конотоп, Конотопського району, Сумської області, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 .

19 вересня 2025 року, за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме в будинку АДРЕСА_1 , було проведено санкціонований обшук в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Redmi» ІМЕІ-1 № НОМЕР_2 ІМЕІ-2 № НОМЕР_3 із сім-карткою № НОМЕР_4 та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 .

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власник майна в судове засідання не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 КПК, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Таким чином, вилучені речі, вилучені мобільний телефон марки «Redmi» ІМЕІ-1 № НОМЕР_2 ІМЕІ-2 № НОМЕР_3 із сім-карткою № НОМЕР_4 та банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , мають значення речових доказів, і тому самі по собі та в сукупності з іншими доказами можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України і підлягають арешту із забороною відчуження, розпорядження та користуванням, що дозволить об`єктивно встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження.

Враховуючи позицію учасників справи, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по них, приходжу до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі його сліди вчинення кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вилучені речі, які зазначені слідчою у клопотанні в розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України є речовими доказами, правовий режим зберігання яких регламентується ст. 100 КПК України.

Згідно з ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі у реалізації права на збирання речових доказів.

Арешт майна, яке має ознаки речового доказу, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі його сліди вчинення кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи те, що виявлене та вилучене майно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки воно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому виникла необхідність у накладенні на нього арешту з метою його збереження.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання старшого слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на вилучений мобільний телефон марки «Redmi» ІМЕІ-1 № НОМЕР_2 ІМЕІ-2 № НОМЕР_3 із сім-карткою № НОМЕР_4 та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , які були вилучення в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 із забороною розпорядження, відчуження та користування ними.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Арешт майна є тимчасовим, до скасування у встановленому КПК України порядку заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.174 ч.1 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її постановлення.

Суддя ОСОБА_6