Справа № 496/4861/25
Провадження № 1-кс/496/1724/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді- ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теплодар Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у кримінальному провадженні № 0000635 від 31.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому посилається на те, що Слідчим відділом Одеського РУП №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000635 від 31.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В ході проведення розслідуванням встановлено, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» 24.02.2022 року Указом президента України №64/2022, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні2 від 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено на підставі указів Президента України ОСОБА_7 14.03.2022 №133/2022, 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 р. № 757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 року №734/2023, від 05.02.2024 року №49/2024, від 06.05.2024 року №271/2024, від 23.07.2024 року №469/2024, від 28.10.2024 року №740/2024, від 14.01.2025 року №26/2025, від 15.04.2025 №235/2025 строком на 90 діб.

31.07.2025 року, приблизно о 14:30 годині (більш точний час у ході досудового розслідування встановити не вдалося), ОСОБА_5 , перебуваючи на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , помітив на вказаному подвір`ї ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У цей момент у ОСОБА_5 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та не приховуючи наміру протиправного заволодіння майном, ОСОБА_9 реалізував свій умисел, діючи з корисливого мотиву, розуміючи протиправність своїх дій, та їх настання, бажаючи протиправно обернути чуже майно на свою користь, в умовах дії на території України воєнного стану.

Підійшовши до ОСОБА_8 та користуючись тим, що останній є малолітньою особою і не в змозі чинити опір, ОСОБА_5 , під приводом необхідності зателефонувати, попросив у нього мобільний телефон марки «Россо С75», чорного кольору, IМЕI: НОМЕР_1 . Отримавши телефон, ОСОБА_5 почав відходити від ОСОБА_8 та усвідомлюючи, що його дії є очевидними для потерпілого, ОСОБА_5 почав швидко віддалятися з місця події.

Реалізуючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном розуміючи що його дії залишаються відкритим для потерпілого та сторонніх осіб, з місця вчинення злочину зник, де в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 5299 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчиненого в умовах воєнного стану.

31.07.2025 року о 18 годині 24 хвилин ОСОБА_5 , затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.

31.07.2025 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення повідомлено: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець міста Теплодар, Біляївського району, Одеської області, маючий середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий Теплодарський міським судом Одеської області за ч. 1 ст. 121 КК України. Призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. 01.08.2025 року ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області відносно підозрюваного ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28.09.2025 року.

Обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31.07.2025 року; протоколом допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якого встановлено, що 31.07.2025 року приблизно о 13 год. 00 хв. останній зустрівся зі своїми друзями, з якими рушили до річки, по дорозі до завданого напрямку останні зустріли раніше невідомого чоловіка, який почав чіплятись до компанії та рушив за вказаними особами слідом. Безпосередньо перебуваючи вже поблизу річки чоловік підійшов до компанії та почав діалог: «Як Вас звати?, «Скільки Вам років?», відбувся діалог, в ході якого останній представився як ОСОБА_10 . Приблизно через хвилин 5 останній звернувся до компанії з проханням зателефонувати, на що ОСОБА_8 , надав ОСОБА_10 свій мобільний телефон марки «POССO c75», чорного кольору з зеленим чохлом, з встановленим номером телефону: НОМЕР_2 . Чоловік на ім`я ОСОБА_10 разів п`ять брав мій телефон зателефонувати, після чого і на шостий раз попросив, однак під час цього разу почав відходити від компанії в бік дитячого садку міста Теплодар. В подальшому компанія осіб почали гукати ОСОБА_10 : «стій, віддай мобільний телефон», однак останній не зупинявся і зник; протоколом впізнання за фотознімками, проведеним з неповнолітнім потерпілим ОСОБА_8 від 31.07.2025 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході якого встановлено, що 31.07.2025 року близько 12 години 30 хвилин, прибув міста Біляївка до міста Теплодара, задля того щоб зустрітись зі своїми друзями: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та піти до річки, де спільно мали провести час. Зустрівши вищевказаних осіб, останні почали свій рух в напрямку річки. Незабаром крокуючи в завданому напрямку останній помітив, що за ними йде раніше невідомий чоловік, який був одягнений у білу футболку, чорні джинсові штани та чорні резинові капці. Перебуваючи вже на берегу річки вказаний вище невідомий чоловік підійшов до компанії та почав розмову: «Як Вас звати?, «Скільки Вам років», відбувся діалог, в ході якого останній представився як ОСОБА_10 та вказав на свій вік - 36 років. Приблизно через хвилин 10 нашого спілкування з особою на ім`я ОСОБА_10 , останній звернувся з проханням зателефонувати, друг ОСОБА_12 повідомив, що може надати йому свій мобільний телефон, яким близько п`яти разів останній користувався, після чого і на шостий раз попросив, однак під час цього разу почав відходити від компанії в невідомому напрямку. В свою чергу останні почали йому гукати: «стій, віддай телефон», однак ОСОБА_10 не реагував та в подальшому почав бігти в бік центра міста Теплодар; протоколом впізнання за фотознімками, проведеним з неповнолітнім свідком ОСОБА_11 від 31.07.2025 року; протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 31.07.2025, в ході якого встановлено, що 31.07.2025 року в обідній час останній зустрівся зі своїми друзями, з якими в подальшому рушили в напрямку річки в м. Теплодар. По дорозі компанія осіб помітили раніше невідомого чоловіка, який був одягнений у білу футболку, чорні джинсові штани та чорні резинові капці. В подальшому на річці вказаний чоловік почав контактувати з дітьми, представився на ім`я « ОСОБА_10 » та попросив надати йому телефон для здійснення телефонного дзвінка, один із компанії осіб - ОСОБА_12 , надав свій мобільний невідомому, який користувався телефоном разів п`ять та на шостий раз почав свій рух з телефоном в напрямок центру міста Теплодар. Спроби самостійно зупинити невідомого чоловіка не дали результату та в подальшому було прийнято рішення звернутись до спеціальної лінії «102»; Іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

У межах кримінального провадження проведено значний обсяг слідчих та процесуальних дій, спрямованих на отримання та перевірку здобутих доказів, водночас закінчити досудове розслідування у 2-х місячний строк, який спливає 30.09.2025 не надається можливим.

Так, в ході слідства необхідно отримати висновок призначеної амбулаторної судової психіатричної експертизи відносно підозрюваного ОСОБА_5 , висновок якої наразі не отримано в зв`язку із складністю та значною завантаженістю експертів.

Також, в ході слідства, з урахуванням отриманого висновку судової експертизи та проведених слідчих дій, вирішити питання щодо зміни раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 .

Після виконання вказаних процесуальних дій, враховуючи значний обсяг матеріалів кримінального провадження, ознайомлення сторони захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, потребуватиме певного часу.

Значення результатів проведення вказаних процесуальних дій полягає у беззаперечному доведенню вини підозрюваного в інкримінуємому кримінальному правопорушенні, а також забезпечення можливості перевірки доказів під час судового розгляду з точки зору їх належності та допустимості.

Завершити вказані процесуальні дії у двомісячний строк досудового розслідування було неможливо, у зв`язку із складністю провадження, як наслідок чисельністю слідчих дій та судових експертиз.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування доцільності продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення оскільки останній неодноразово був притягнутий до кримінальної відповідльності.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Таким чином, беручі до уваги суворість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, враховуючи відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного, вбачається достатність підстав вважати, що ОСОБА_5 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, може здійснити спроби переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, тобто реальність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи характер та обставини вчинення злочину, який інкримінується стороною обвинувачення ОСОБА_5 , вбачається, що в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з ізоляцією особи, останній може здійснити спроби незаконного тиску на свідків з метою зміни показань, тобто, реальність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані обставини в сукупності свідчать, що заявлені ризики не зменшились, а також про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_5 , які не забезпечать виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. Обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

З огляду на викладене, слідчий просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах строку досудового розслідування, тобто до 30.10.2025 року; не визначати розмір застави, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання, посилаючись на обставини, викладені у письмовому клопотанні щодо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, звернув увагу, що підозрюваний має неповнолітню дитину, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Вважає заявлені ризики формальними та недоведеними.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 , підтримав свого захисника ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення прокурора, захисника та підозрюваного, вивчивши матеріали, додані до клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви», № 48297/99, п.43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до десяти років, неодружений, постійного місяця роботи немає, раніше судимий.

Згідно п.5 ч.1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Обґрунтованість підозри на даній стадії підтверджена матеріалами, доданими до клопотання.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання щодо існування ризиків переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, суд враховує суворість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину у разі визнання його винним у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_5 , який на теперішній час підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про існування ризику визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, зважаючи на обставини вчинення даного злочину, суд вважає, що існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 , може здійснити спроби незаконно впливати на свідків чи потерпілого.

Не виключено, що будучі неізольованим від суспільства, підозрюваний може здійснити дій направленні на спотворення обставин у кримінальному провадження, для уникнення відповідальності або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані обставини в сукупності свідчать, про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного, які не забезпечать виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Змінити відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких визначено ст. 178 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та ч.6 ст. 176 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Враховуючи положення ч.3 ст. 183 КПК України, а також обставини вчинених кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави, у розмірі 242 240 гривень, що становить 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У разі внесення застави на підозрюваного покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу та заперечення захисника залишити без уваги.

Керуючись ст. 182, 183 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» з 26.09.2025 року до 30.10.2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити суму застави у розмірі 242 240 гривень, що становить 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу.

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області чи її структурних підрозділів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться до слідчого, суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору та уповноваженій службовій особі - начальнику ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Вручити копію ухвали підозрюваному, захиснику, прокурору негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 15:00 год 02.10.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1