УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 521/2080/25

провадження № 51-4350ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 вересня 2025 року про повернення апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді від 29 липня 2025 року,

встановив:

Із матеріалів провадження за скаргою убачається, що слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ухвалою від 29 липня

2025 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою від 21 травня 2025 року.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 08 вересня 2025 року повернув апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді, мотивуючи своє рішення тим, що апелянт просить суд, ухвалу скасувати і зобов`язати відкрити провадження, однак такі вимоги не узгоджується із передбаченими процесуальним законом повноваженнями апеляційного суду, а також не обґрунтовує в чому полягає суть порушень.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подали касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується з ухвалою апеляційного суду і ставить питання про її скасування та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свою позицію вказує на те, що повернення апеляційної скарги відбулося не в процесуальний спосіб, оскільки на його думку скаргабула подана з дотриманням вимог ст. 396 Кримінального процесуального Кодексу (далі-КПК).

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржуване судове рішення, колегія суддів доходить висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скаргах, не має.

Так, згідно зі зв ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129 Основного Закону однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Положеннями ч. 3 ст. 392 передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 396 КПК в апеляційній скарзі зокрема зазначаються: 1) найменування суду апеляційної інстанції; 2) прізвище, ім`я та по батькові (найменування), місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив; 4) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтованість із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; 5) клопотання особи, яка подає скаргу, про дослідження доказів; 6) перелік матеріалів, які додаються.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд встановив невідповідність скарги вимогам ст. 396 КПК, що позбавило суд можливості розглянути її по суті з прийняттям рішення відповідно до визначених законом повноважень.

В оскаржуваній ухвалі суд апеляційної інстанції зазначив, що в

апеляційній скарзі ОСОБА_4 містяться образливі та погрозливі вислови, що неприпустимо. Керуючись статтями 7, 9 КПК, апеляційний суд визнав скаргу ОСОБА_4 такою, що не відповідає приписам ст. 396 цього Кодексу та повернув її.

Водночас суд указав на те, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань чи в інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах й у спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчить про очевидну неповагу до їх честі та гідності з боку осіб, які такі дії вчиняють, адже вказані дії суперечать основним засадам (принципам) кримінального провадження і його завданню.

Тобто суд дійшов висновку, що використання ОСОБА_4 у тексті апеляційної скарги нецензурної лексики вказує на зловживання процесуальним правом.

Також апеляційний суд обґрунтовано посилався на судову практику із цього питання, викладену в рішеннях Великої Палати Верховного Суду (справи

№ 199/6713/14-ц, 9901/34/19, 9901/324/19) та Касаційного кримінального суду (справа № 991/7073/23), у яких, зокрема, зазначено, що апеляційні скарги, які містять образливі висловлювання, є неприйнятними. Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Заяви і скарги, що подаються до суду, мають відповідати вимогам чинного законодавства. У тексті цих документів не можна використовувати образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду. У протилежному випадку це свідчить про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку автора документа. Такі дії суперечать основним засадам і завданням судочинства та можуть бути визнані судом як зловживання процесуальними правами.

КПК не містить окремого положення, яке визначає випадки й наслідки зловживання процесуальними правами, але в разі встановлення такого факту подана скарга або заява підлягає поверненню особі, яка її подала.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що апеляційна скарга підлягала поверненню, а тому діяв відповідно до положень ст. 399 КПК і відповідно до ст. 370 цього Кодексу прийняв законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується суд касаційної інстанції.

Крім того, суд слушно зазначив, що повернення апеляційної скарги не позбавляло апелянта права повторного звернення до суду апеляційної інстанції з дотриманням вимог та в порядку, визначеному КПК.

Отже рішення про повернення апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді про відмову взадоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури, яка полягає в невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою від 21 травня 2025 року, суд апеляційної інстанції прийняв відповідно до норм кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись ст. 441 п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 08 вересня 2025 року про повернення апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді від 29 липня

2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3