ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/3970/20

Провадження № 11-кп/820/625/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 листопада 2019 року за № 0005531 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Печеське Хмельницького району, Хмельницької області, що проживає по АДРЕСА_1 , з вищою освітою, який має на утриманні малолітню дитину, не працевлаштованого, раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, яке є його власністю, окрім житла.

Початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Зараховано ОСОБА_7 у строк основного покарання час його попереднього ув`язнення з 24 листопада 2019 року по 26 листопада 2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1884 грн. 12 коп. процесуальних витрат.

За вироком суду, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження та який засуджений вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 червня 2022 року, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи спільну мету незаконного збагачення, з метою збуту психотропних речовин на території м. Хмельницького, діючи умисно, порушуючи правовий режим обігу психотропних речовин в Україні, а саме вимоги ст.ст. 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, з метою подальшого незаконного зберігання, перевезення та збуту, спільно із ОСОБА_9 незаконно придбали 4,5826632 грам особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, та 0,215137 грам психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетамін. Достовірно знаючи, що придбані ними речовини заборонені та обмежені в обігу, усвідомлюючи протиправність своїх дій, помістили їх до автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився у користуванні ОСОБА_9 , та перевозили по території м. Хмельницького у період з 23 листопада 2019 року до 24 листопада 2019 року.

Таким чином, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 умисно та незаконно придбали, зберігали та перевозили психотропні речовини з метою подальшого їх збуту.

Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи з єдиним умислом, спрямованим на незаконний збут психотропної речовини, 24 листопада 2019 року в м. Хмельницькому ховав і таким чином незаконно зберігав з метою збуту вищевказані розфасовані в поліетиленові пакетики та запаковані ізолюючою стрічкою особливо небезпечну психотропну речовину - PVP та психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, а саме: о 01 год. 26 хв. на відкритій ділянці місцевості на металевій частині паркану поблизу СТО «Інтер дизель», що по вул. Пілотській, 4/2, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,8040562 г.; о 01 год. 58 хв. на відкритій ділянці місцевості у ґрунті під лавкою на дитячому майданчику у дворі будинку № 42/2, що по вул. Повстанській, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,255543 г.; о 02 год. 24 хв. на відкритій ділянці місцевості на одній із ніжок металевої цистерни неподалік будинку № 1/2, що по вул. Геологів, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,767892 г.; о 02 год. 40 хв. на відкритій ділянці місцевості у щілині бетонної конструкції мосту через річку Плоску по вул. Л. Качинського, 22/1, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,183306 г.; о 02 год. 41 хв. на відкритій ділянці місцевості у ґрунті поряд із бетонним стовпом із написом «Кабель не копать», неподалік бетонної конструкції мосту через річку Плоску по вул. Л. Качинського, 22/1, психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 0,215173 г.; о 02 год. 45 хв. на відкритій ділянці місцевості у ґрунті на зрізі бетонної плити мосту через річку Плоску по вул. Л. Качинського, 22/1, особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, масою 0,763024 г.; о 03 год. 09 хв. на відкритій ділянці місцевості на металевій частині паркану нежитлового домоволодіння по вул. Північній, 2 в м. Хмельницький, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,269757 г.

При цьому ОСОБА_7 кожного разу за допомогою власного мобільного телефону здійснював фотознімки місць схову психотропної речовини з метою подальшого направлення їх невстановленим в ході досудового розслідування особам для їх збуту.

Відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що підлягають спеціальному контролю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року, PVP (Таблиця І Список № 2) віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, амфетамін (Таблиця II Список № 2) до психотропних речовин, обіг яких обмежено.

Таким чином, ОСОБА_7 за попередньо змовою з ОСОБА_9 незаконно придбали, зберігали та перевозили з метою збуту психотропні речовини, в тому числі віднесені до особливо небезпечних, за що передбачена кримінальна відповідальність ч. 2 ст. 307 КК України.

Окрім того ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи спільну мету незаконного збагачення, з метою збуту психотропних речовин на території м. Хмельницького, діючи умисно, повторно, порушуючи правовий режим обігу психотропних речовин в Україні, а саме вимоги ст.ст. 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», у ніч на 24 листопада 2019 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, у невстановленому місці та спосіб, з метою подальшого незаконного зберігання, перевезення та збуту спільно із ОСОБА_7 незаконно придбали 11,67115 грам особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, та, достовірно знаючи, що придбана ними речовина заборонена в обігу, усвідомлюючи протиправність своїх дій, помістили її до автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився у користуванні ОСОБА_9 , та перевозили по території м. Хмельницького вночі 24 листопада 2019 року.

Таким чином ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , діючи умисно, незаконно та повторно, придбали, зберігали та перевозили психотропну речовину з метою подальшого збуту до часу її виявлення і вилучення працівниками поліції в ході проведення огляду вищевказаного автомобіля 24 листопада 2019 року в період часу з 05 год. 35 хв. по 06 год. 12 хв. поряд із кафе «Сонечко» по вул. Староміській, 2 в м. Хмельницькому.

Відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що підлягають спеціальному контролю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, PVP (Таблиця І Список № 2) віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

За таких обставин ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання та перевезення з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Стверджує, що поза увагою суду залишилося те, що внаслідок його протиправної поведінки не було заподіяно шкоди.

На його думку, на момент ухвалення вироку він втратив суспільну небезпечність та довів, що став на шлях виправлення.

Зокрема, з моменту вчинення кримінального правопорушення до винесення вироку минуло понад 6 років, за цей час він не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності.

Крім того, після повномасштабного вторгнення рф, він добровільно вступив до лав ЗСУ та захищав територіальну цілісність держави.

Посилається на те, що має на утриманні неповнолітню дитину та матір, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують особи обвинувачених, та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України).

Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо таких обставин колегією суддів не перевіряються. Зазначеним діям суд дав правильну правову оцінку та вмотивовано кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 307 КК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ч. 1 ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Водночас, частиною 2 статті 69 КК України визначено, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким.

Водночас, жодних негативних наслідків від вчинення вказаного кримінального правопорушення не настало.

Обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, надавав правдиві покази, що свідчить про готовність понести кримінальну відповідальність.

ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин вчинив у молодому віці, одружений, працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. На його утриманні перебуває матір, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, а також малолітня дитина.

Згідно з даними характеристики, виданої заступником начальника ВП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області 25 листопада 2019 року, ОСОБА_7 зарекомендував себе посередньо, до адміністративної відповідальності не притягувався, скарг щодо нього не надходило (т. 2, а.к.п. 130).

Разом з тим, із даних військового квитка серії НОМЕР_2 вбачається, що в період з 20 березня 2016 року по 19 вересня 2016 та з 19 січня 2017 року по 21 квітня 2017 року обвинувачений брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (т.3, а.к.п. 52-56).

Після повномасштабного вторгнення рф на територію України, ОСОБА_7 став на захист територіальної цілісності та недоторканості держави, що також підтверджується даними військового квитка серії НОМЕР_2 , з якого вбачається, що 28 березня 2022 року на підставі наказу № Р76 ОСОБА_10 було зараховано до списку військової частини (т. 3, а.к.п. 54).

03 листопада 2022 року ОСОБА_7 було нагороджено грамотою за досягнуті успіхи в бойовій підготовці, високий професіоналізм та майстерність, зразкову військову дисципліну, а також за сумлінність, проявлену при виконанні поставлених завдань (т. 3, а.к.п. 66).

Даними сертифікату, наявного у матеріалах справи, також підтверджується, що ОСОБА_7 успішно закінчив навчання за кордоном із використання високомобільної артилерійської ракетної системи та сертифікований навчати інших (т. 3, а.к.п. 67).

Крім того, батько обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_11 також є учасником бойових дій, що підтверджується даними посвідчення серії НОМЕР_3 (т. 3, а.к.п. 59).

Згідно з даними довідки № 2750 від 06 вересня 2025 року останній з 03 березня 2023 року та по даний час перебуває на військовій службі (т.3, а.к.п. 60).

Відповідно до даних довідки № 1474/3/19, виданої 15 січня 2025 року на підставі Журналу бойових дій військової частини, батько обвинуваченого ОСОБА_11 в період з 09 квітня 2024 року по 13 червня 2024 року, з 01 липня 2024 року по 22 липня 2024 року, з 30 липня 2024 року по день видачі цієї довідки брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф проти України (т. 3, а.к.п. 61).

Обставинами, що пом`якшують обвинуваченому покарання є повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, перебування на його утриманні малолітньої дитини та матері, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, а також те, що він брав участь у антитерористичній операції та у захисті територіальної цілісності та недоторканості держави, після повномасштабного вторгнення рф на територію України, з моменту вчинення цього злочину пройшов тривалий час (6 років), протягом якого він нових правопорушень (ні кримінальних, ні адміністративних) не вчинив.

Вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, перебування на його утриманні малолітньої дитини та матері, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, а також те, що він брав участь у антитерористичній операції та у захисті територіальної цілісності та недоторканості держави, після повномасштабного вторгнення рф на територію України, з моменту вчинення цього злочину пройшов тривалий час (6 років), протягом якого нових правопорушень (ні кримінальних, ні адміністративних) він не вчинив, дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимою особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин вчинив у молодому віці, одружений, працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також те, що його батько є учасником бойових дій та по даний час захищає Україну від російської агресії, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання із застосуванням ч.ч. 1, 2 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України, без призначення додаткового покарання, а саме у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Конституційний Суд України в своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що поза увагою суду першої інстанції залишилися важливі обставини, які мають значення під час вибору заходу примусу. Сукупність цих обставин підтверджує неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло порушення принципу співмірності й невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Твердження ж обвинуваченого про необхідність призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступне.

Статтею 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням належить до дискреційних повноважень суду.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, пов`язаний із незаконним обігом психотропних речовин, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

ОСОБА_7 одружений, працевлаштований, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину та матір, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, брав участь у захисті територіальної цілісності та недоторканості держави.

З огляду на вищевикладені обставини, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер і ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують йому покарання, думку прокурора, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе в умовах ізоляції від суспільства, а підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду підлягає зміні в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, на підставі ст.ст. 407, 408 КПК України. В іншій частині вирок є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити, пом`якшивши таке.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України покарання із застосуванням ч.ч. 1, 2 ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3