ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003622 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.5 ст.185 КК України.

В судовому засіданні прокурор у кримінальному провадженні подав письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2025 року клопотання прокурора задоволено частково, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 22 грудня 2025 року включно.

Також ухвалою суду задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 та зменшено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 попередньо визначений розмір застави ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2025 року, а саме 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 000 (двісті сорок дві тисячі) грн. 240 (двісті сорок) грн. та залишено обов`язки, які на нього покладаються у випадку застосування такої, які зазначено в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2025 року.

Своє рішення суд мотивував тим, що з урахуванням майнового стану обвинуваченого ОСОБА_7 , який знятий з усіх видів забезпечення, не отримує інших видів доходів, відсутність належного рівня доходів у членів сім`ї обвинуваченого, які можуть внести заставу, суд прийшов до висновку про можливість зменшення застави, обраної відповідно до ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2025 року з 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень на розмір - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 242 000 (двісті сорок дві тисячі) грн. 240 (двісті сорок) грн.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду в частині зменшення розміру застави незаконною. Посилається на те, що ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, матеріальні збитки потерпілим не відшкодував, а тому відсутні підстави для зменшення розміру суми застави обвинуваченому. Також зазначає, що загальна сума майнової шкоди становить 3 717 725 гривень. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів із правом внесення застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно положень ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Вимогами ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_7 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з визначенням розміру застави.

Матеріалами провадження стверджується, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4, 5 ст.185 КК України, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких. Обґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Судом першої інстанції у достатній мірі встановлені підстави для продовження виняткового запобіжного заходу, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

У цій справі судом першої інстанції, з огляду на фактичні обставини цього кримінального провадження, з урахуванням майнового стану обвинуваченого ОСОБА_7 , який знятий з усіх видів забезпечення, не отримує інших видів доходів, відсутність належного рівня доходів у членів сім`ї обвинуваченого, які можуть внести заставу, суд прийшов до обґрунтованого висновку щодо зменшення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Розмір застави місцевим судом визначено відповідно до приписів п.3 ч.5 ст.185 КПК України, в межах передбачених кримінальним процесуальним законом.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: