Справа № 497/19/25
Провадження № 1-кс/497/960/25
УХВАЛА

21.11.2025 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю: слідчого - ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 , в режимі відеоконференції,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_7 , погодженого керівником Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000434 від 26.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Татарбунари Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, який проходить військову службу за призовом на посаді навідника 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частни НОМЕР_1 , у військовому званні матрос, на даний час не працює та не проходить службу, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

17.11.2025 року старший слідчий СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000434 від 26.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 407 КК України

З клопотання вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено, що 02.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених підстав для відстрочки або звільнення від призову на строкову військову службу, ОСОБА_5 , призвано на військову службу за мобілізацією та направлено для проходження до військової частини.

Згідно положень п.4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 02.03.2022, тобто з дня направлення ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової частини, ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

Далі, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2022 №54 ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу та поставлений на всі види забезпечення.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно із вимогами п.п. 1, 2, 3 ч.4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 125-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.14 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, матрос ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, матрос ОСОБА_5 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо, допустив їх порушення, вирішивши стати на злочинний шлях за наступних обставин.

Згідно із ст. 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі, зокрема, відбуття чи повернення з відрядження відпустки або лікування.

Однак, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на посаді навідника 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки, військової частини НОМЕР_1 у військовому звані «матрос», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 125-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 11.11.2022 у невстановлений досудовим розслідуванням час, самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах правового режиму воєнного стану), та ухиляється від проходження військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби до теперішнього часу.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, за правовою кваліфікацією: самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Так, 17.12.2024 слідчим слідчого відділу відповідно до п.3 ч.1. ст. 276 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення.

З метою забезпечення кримінального провадження та належної процесуальної поведінки підозрюваного, виникла необхідність у застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 КПК України (далі КПК).

Згідно п.4 ч.2 ст. 183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, яке відповідно до ст. 12 К України є тяжким злочином.

Слідчий враховуючи наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також особу підозрюваного ОСОБА_5 тяжкість кримінального правопорушення, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду при фактичних обставинах цього кримінального провадження, обумовлюється й серед іншого, можливістю притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, зокрема суворістю передбаченого покарання за вчинення тяжкого злочину, у якому обґрунтовано підозрюється останній, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, його особу, на думку органу досудового розслідування, обрання саме цього запобіжного заходу забезпечить виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим слідчий звертається до слідчого судді з цим клопотанням.

Слідчий ОСОБА_3 , яка входить до групи слідчих що здійснюють досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, та прокурор ОСОБА_4 , який входить до групи прокурорів, що здійснюють процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, в судовому засіданні підтримали клопотання, та зазначили, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, є достатньо підстав, які безпосередньо вказують на ризики, передбачені ст.177 КПК України, особливо той факт, що він може переховувалася від органу досудового розслідування, може продовжити вчинення кримінальних правопорушень, або іншим чином перешкоджати досудовому розслідуванню та встановлення істини по справі.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні з клопотанням не погодився, просить застосувати домашній арешт, оскільки йому необхідно вирішувати справи по домогосподарству.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні висловився проти задоволення клопотання, вважає його передчасним, оскільки підозрюваний не ухилявся і ніяких перешкод у досудовому розслідуванні не вчиняв.

Слідчий суддя перевіривши наданні матеріали клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, докази по даних матеріалах, заслухавши думки усіх учасників даного кримінального провадження дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено судом, слідчим відділом Болградського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000434 від 27.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

18.12.2024 року в рамках цього кримінального провадження відносно ОСОБА_5 складено підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, а 26.12.2024 йому заочно повідомлено про цю підозру шляхом врученню підозри за місцем проходження військової служби в/ч НОМЕР_1 , окрім цього працівники поліції намагалися вручити підозру родичам ОСОБА_5 , а саме бабусі ОСОБА_10 , яка в присутності двох понятих відмовилася від вручення. Після цього підозру 17 листопада 2025 року о 10.00 годині було особисто вручено ОСОБА_5 .

На підставі ухвали слідчого судді від 09.07.2025 року про надання дозволу на затримання, ОСОБА_5 16.11.2025 року о 17 годині 35 хвилин було затримано.

Обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 підтверджується зібраними на час звернення до суду з цим клопотанням, матеріалами кримінального провадження №0000434 від 27.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої буде здійснено затримання, та законність мети цього затримання й подальшого тримання під вартою.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

До того ж, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

У діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слідчій та прокурор під час судового засідання, довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики перешкоджати кримінальному провадженню, передбачені ст. 177 КПК України та про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, може ухилитися від досудового слідства та суду, може створювати перешкоди для встановлення істини по справі.Також ОСОБА_5 , маючи об`єктивну можливість добровільно повернутись до військової служби та приступити до виконання обов`язків з військової служби, свідомо, станом на теперішній час, до військової частини не повернувся та не виконує обов`язки з військової служби, що свідчить про обґрунтований ризик того, що ОСОБА_5 може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також може вчинити нове кримінальне правопорушення, пов`язане з ухиленням від виконання обов`язків військової служби, наприклад вжити заходи щодо незаконного перетинання кордону та тим самим вчинити інший військовий злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Усі ці ризики свідчать про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, які є досить очевидними, реальними та такими, що виправдовують обмеження свободи підозрюваної. Окрім того, відповідно до ч.8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п.5 ч. 1 ст. 176 КПК України (тримання під вартою).

З метою запобігання зазначеним ризикам, забезпечення дієвості даного кримінального провадження являється доцільним та необхідним застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Оцінивши обставини визначені ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню та вважає необхідним обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом.

Між тим, відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вчинення злочину передбаченого ст. 407 КК України, слідчий суддя постановлюючи ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно ОСОБА_5 , на підставі п.1 ч.4 ст. 183 КПК України не визначає розмір застави як альтернативної міри запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 184, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_7 , погодженого керівником Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000434 від 26.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 407 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів з утриманням його в Державній установі "Ізмаїльський слідчий ізолятор", без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою рахувати з часу затримання, а саме з 17:35 год. 16.11.2025 року.

Строк дії ухвали - до 17:35 години 14 січня 2026 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 21.11.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1