Справа № 738/2171/25
№ провадження 1-в/738/293/2025
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

суддi - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№91)» клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_2

В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

До Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке мотивоване тим, що він відбуває покарання в ДУ «Менська ВК (№91)» за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2023 року, яким він засуджений за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислюється з 11 квітня 2022 року. За час відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, бере участь у роботах з благоустрою установи, однак, враховуючи його незадовільний стан здоров`я та пенсійний вік, позбавлений можливості працювати на підприємстві установи виконання покарань, на даний час відбув 2/3 частини призначеного судом покарання, а тому вважає, що своєю сумлінною поведінкою довів своє виправлення, просить застосувати до нього пільгу, передбачену ст.81 КК України.

Виклад позиції учасників судового розгляду.

Засуджений ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав клопотання, посилаючись на обставини викладені в ньому, просив його задовольнити. Засуджений наголосив на тому, що він активно бере участь у роботах з благоустрою установи, разом з тим у зв`язку з незадовільним станом здоров`я та похилим віком він позбавлений можливості працювати на підприємстві установи виконання покарань, а отже і отримувати заохочення.

Прокурор в судовому засіданні просила в задоволенні клопотання засудженого відмовити.

Представник Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Встановлені судом обставини.

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2023 року ОСОБА_2 засуджений за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислюється з 06 квітня 2023 року. В строк відбування покарання ОСОБА_2 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 11 квітня 2022 року до 06 квітня 2023 року.

Отже, на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_2 відбув 2/3 частини призначеного судом покарання.

З характеристики засудженого та матеріалів особової справи, вбачається, що засуджений ОСОБА_2 перебуває в місцях позбавлення волі з 21 квітня 2022 року.

За час перебування в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», «Київський слідчий ізолятор» порушень встановленого режиму тримання не допускав, розпорядок дня виконував, до суспільно корисної праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.

З 14 квітня 2024 року відбуває покарання в ДУ «Менська ВК (№91).

З характеристики на засудженого, затвердженої 16 жовтня 2024 року начальником ДУ «Менська ВК (№91)», вбачається, що за час відбування покарання в установі засуджений ОСОБА_2 характеризується посередньо, під контролем дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, порушень розпорядку дня не допускає, на профілактичних обліках не перебуває, в установі не працевлаштований, бажання працювати не виявляє, заохочень та стягнень не має, бере участь у реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», яку почав реалізовувати, заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі відвідує, реагує на них байдуже (а.о.с.175-178).

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеного щодо ОСОБА_2 , з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА», отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений отримав 52 бали (а.о.с.1179-183).

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» (протокол №24 від 16 жовтня 2024 року) засудженому ОСОБА_2 відмовлено в застосуванні до нього ст.82 КК України, оскільки останній не став на шлях виправлення.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2025 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом відмовлено.

З характеристики на засудженого, доданої до клопотання, вбачається, що засуджений ОСОБА_2 на даний час дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня виконує, на профілактичних обліках не перебуває, після розподілу з дільниці КДіР з письмовими заявами щодо працевлаштування в установі не звертався, не працевлаштований у зв`язку з пенсійним віком, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не має, бере участь у реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі відвідує, реагує на них байдуже.

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» (протокол №22 від 15 серпня 2025 року) засудженому ОСОБА_2 відмовлено в застосуванні до нього ст.81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення, рішення прийнято одноголосно. Засуджений був ознайомлений з вищевказаним рішенням комісії та порядком його оскарження, рішення не оскаржував.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеного щодо ОСОБА_2 , з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА», отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений отримав 64 бали.

Засудженим на підтвердження свого незадовільного стану здоров`я надано виписку №154 із медичної карти стаціонарного хворого, видану КНП «Менська міська лікарня Менської міської ради», виписку №6 із медичної карти амбулаторного хворого, результати дослідження №25_304 від 16 січня 2025 року, №25_346 від 21 січня 2025 року, довідку №12, медичну довідку №818/ЧГ-25 від 12 листопада 2025 року, видану фельдшером медичної частини №91 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Чернігівській області, з яких вбачається, що засуджений ОСОБА_2 неодноразово звертався за медичною допомогою до чергового фельдшера, знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в медичній частині №91, з 08 до 22 січня 2025 року перебував на стаціонарному лікуванні в Менській міській лікарні, на даний час перебуває на диспансерному обліку.

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Отже, з положень статті 81 КК України вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Висновок суду про те, що засуджений довів своє виправлення повинен ґрунтуватися не на характеристиці особи, за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, або розгляду клопотання, а на даних за увесь час відбування покарання або принаймі протягом значної частини цього строку.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу перебування засудженого в місцях позбавлення волі.

Суд звертає увагу, що передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання і державні органи, які пов`язані із процесом виправлення та перевиховання засудженого та суд не мають підходити до цього питання формально.

Проте такої «бездоганної» поведінки засудженого ОСОБА_2 протягом усього строку відбування покарання, судом не встановлено.

З наявних в матеріалах справи характеристик та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений відбуває покарання в Державній установі «Менська виправна колонія (№91)» з 14 квітня 2024 року, де з часу прибуття до установи по жовтень 2024 року характеризувався посередньо, зокрема, під контролем дотримувався вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, із заявами про працевлаштування до адміністрації установи виконання покарань не звертався, стягнень та заохочень не мав, заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводилися в установі відвідував, реагував на них байдуже.

В подальшому, в поведінці засудженого ОСОБА_2 починають прослідковуватися позитивні зміни, останній, станом на час розгляду клопотання, дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, виконує розпорядок дня, стягнень не має.

Отже, ці обставини можуть свідчити лише про позитивні тенденції у поведінці засудженого, проте не дають підстав вважати, що засуджений сумлінною поведінкою довів своє виправлення, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування покарання не завжди була стабільно позитивною.

Доводи засудженого про те, що він є особою пенсійного віку і за станом здоров`я позбавлений можливості працювати є слушними, проте не є визначальними під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, оскільки при прийнятті рішення про застосування до засудженого пільги, передбаченої ст. 81 КК України, судом враховується не лише ставлення до праці, а й поведінка засудженого за весь час відбування покарання.

Дотримання засудженим норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст. 107 КВК України.

Крім того, суд зауважує, що ОСОБА_2 відбуває покарання у виді 5 років позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, винуватість у вчиненні якого, як під час розгляду кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанцій, так і під час відбування покарання, засуджений не визнав.

Оскільки виправлення засудженого є процесом змін, які під час відбування покарання відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, то врахування його посткримінальної поведінки в сукупності з іншими обставинами є необхідним елементом як у ході призначення засудженому покарання при ухваленні вироку, так і під час вирішення питання про можливість звільнення його від відбування покарання.

В матеріалах особової справи також містяться відомості про те, що на попередніх комісіях установи протоколами №09 від 15 травня 2024 року, №19 від 16 жовтня 2024 року ОСОБА_2 було відмовлено в застосуванні пільг, передбачених статтями 100 та 101 КВК України та статтями 82 КК України, оскільки засуджений відповідно не стає та не став на шлях виправлення,

Згідно з витягом з рішення комісії установи з питань застосування пільг до засуджених комісією одноголосно було відмовлено ОСОБА_2 в застосуванні пільги, передбаченої ст. 81 КК України (протокол №22 від 15 серпня 2025 року).

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеного щодо ОСОБА_2 з використанням матеріалів особової справи та підсистеми «КАСАНДРА», отриманим внаслідок аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений отримав 64 балів, що вказує на те, що він не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокового звільнення.

Доводи ОСОБА_2 про його незадовільний стан здоров`я не є підставою для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, а є окремою підставою для звільнення від покарання за хворобою відповідно до ст.84 КК України.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, а також враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки відсутні підстави однозначно стверджувати про виправлення засудженого, а також переконливі дані про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст. 81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку щодо виправлення останнього.

Керуючись ст. 81 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 21 листопада 2025 року.

Суддя ОСОБА_1