В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2025 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника (в режимі вкз) ОСОБА_5 ,

потерпілого

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження №0000554 від 30.03.2021 р. про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, зареєстрованоїза адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, востаннє вироком Малиновського районного суду м.Одеси Львівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України до 2 (двох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 , 20.02.2021 року, приблизно о 14:00 год., за попередньою змовою групою осіб, спільно із особою відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, під вигаданим приводом, представившись працівниками пенсійного фонду, шляхом обману ОСОБА_6 , проникли в приміщення її квартири АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали майно потерпілої, а саме: золоті сережки, золотий люнцюжок з кулончиком та грошові кошти у сумі 600 грн.

Вказаними діями ОСОБА_4 та особа відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, завдали потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 5600 гривень.

Таким чином ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднану із проникнення у житло.

Окрім цього, ОСОБА_4 , 22.02.2021 року, приблизно о 11:00 год., за попередньою змовою групою осіб, спільно із особою відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, діючи з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, під вигаданим приводом, представившись працівниками пенсійного фонду, шляхом обману ОСОБА_7 , проникли в приміщення її квартири АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали майно потерпілої, а саме: грошові кошти у сумі 7500 грн., які знаходилися у гаманці потерпілої.

Вказаними діями ОСОБА_4 та особа відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, завдали потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоди на загальну суму 7500 гривень.

Таким чином ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднану із проникнення у житло.

Окрім цього, ОСОБА_4 , 23.02.2021 року, приблизно о 14:00 год., за попередньою змовою групою осіб, спільно із особою відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, діючи з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, під вигаданим приводом, представившись лікарями медичного закладу, шляхом обману ОСОБА_9 , проникли в приміщення її квартири АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали у потерпілої грошові кошти у сумі 27300 грн.

Вказаними діями ОСОБА_4 та особа відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, завдали потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 27300 гривень.

Таким чином ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднану із проникнення у житло.

Окрім цього, ОСОБА_4 , 24.02.2021 року, приблизно о 12:30 год., за попередньою змовою групою осіб, спільно із особою відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, діючи з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, під вигаданим приводом, представившись працівниками пенсійного фонду, шляхом обману ОСОБА_10 , проникли в приміщення його квартири АДРЕСА_6 , звідки таємно викрали у потерпілого грошові кошти у сумі 500 грн.

Вказаними діями ОСОБА_4 та особа відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, завдали потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоди на загальну суму 500 гривень.

Таким чином ОСОБА_4 , своїми діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, повторно, поєднаної із проникнення у житло, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе винною, підтвердила вищезазначені обставини та надала суду показання про те, що все викладене в обвинувальному акті відповідає дійсності та нею не оспорюється. Про вчинене шкодує, щиро розкаюється тамає намір в подальшому відшкодувати завдану нею шкоду. Просила суд суворо її не карати, вказуючи, що повністю усвідомила протиправність своїх дій.

На підставі вимог ст. 325 КПК України, за погодженням зі сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілих.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченої та кваліфікація її дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, роз`яснивши обвинуваченій, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України.

Разом з тим, на момент судового розгляду набули чинності зміни до законодавства України, що вплинули на розмір матеріальної шкоди, за заподіяння якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку.

Так, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX (далі Закон - № 3886-IX), у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує два неоподатковувані мінімуми доходів громадян.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, у 2021 році становить 2102 грн.

Як встановлено в судовому засіданні вартість викраденого майна у потерпілого ОСОБА_10 , а саме грошових коштів становить 500 грн.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала два неоподатковувані мінімуми доходів громадян, то до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК України. Однак, оскільки вказане діяння вчинене з проникненням у житло, дії обвинуваченої підлягають перекваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України, з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК України).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 ст. 185 КК України є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженої.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_4 за епізодом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 162 КК України, суд виходить із встановлених фактичних обставин кримінального провадження.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, серед іншого, у незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою провину у вчиненому визнала.

На підставі наведеного, враховуючи положення ч. 3 ст. 337 КПК України, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_4 за епізодом крадіжки із квартири АДРЕСА_6 грошових коштів у сумі 500 грн, які належать потерпілому ОСОБА_10 , яка мала місце 24.02.2021 року приблизно о 12:30, з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України і призначити покарання в межах санкції вказаної частини статті.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21.

При встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 , ч. 3 ст. 185 КК України в судовому засіданні встановлена повністю.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Призначаючи обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст 185 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, а також обставини при яких такі вчинено. Щодо особи обвинуваченої, то встановлено, що така раніше судима, у психоневрологічному та наркологічному диспансерах на обліку не перебуває, відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Державної установи «Надержинщинська ВК (№65)» №486, діагноз ОСОБА_4 : цукровий діабет 2 тип. важка форма, стадія субкомпенсації. Непроліферативна діабетична ангіопатія судин сітківки. Пресбіопія. Діабетична дистальна сенсорна полінейропатія ніг. Діабетична ангіопатія судин нижних кінцівок ІІ ст. Лімфостаз обох нижніх кінцівок. Аутоімуннийтиреоїдит, гіперртрофічна форма, дифузний зоб І ст. Гіпотиреоз, важка форма, ст. компенсації. ПМІ (04.07.2025). у б.ПМСА з лівобічним верхнім помірним монопарезом, лівобічною геміплегією, елемантами дизартрії. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 3 ст. ризик IV. IXC: дифузний кардіосклероз. Постінфарктний (по ЕКГ). Застійна легенева недостатність стадія С з помірно зниженою СФЛШ (ФВ44%, ЕхоКс 31.07.2025). ХСНІІБ (NT-proDNP2645,28пг/мл).Хронічне легеневе серце. Легеневе серце. Легенева гіпертензія ІІст ССТЛА 55ммртст. Недостатність МК ІІст, недостатність ТК ІІ ст. Бронхіальна астма інфекційно-алергічна форма, персистуючий перебіг, легкого ступеню. Хронічна вторинна анемія неясного генезу, середньої ст. важкості. Аліментрано-конституційне ожиріння ІІІст. (ІМТ 47,8м2), абдомінальний тип, стабільна форма.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття останньої. Так, в судовому засіданні обвинувачена надала визнавальні покази щодо обставин вчинення нею кримінальних правопорушень та засудила свою протиправну поведінку у присутності учасників процесу, принесла вибачення безпосередньо в судовому засіданні, повідомила про бажання подальшого відшкодування шкоди потерпілим. При цьому суд виходить із того, що системне тлумачення законодавства та судової практики вказує на те, що щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Крім цього суд приймає до уваги те, що щире каття можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Вирішальним є встановлення факторів, які б свідчили про справжність, щирість визнання вини, протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і має підтверджуватись конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації (постанова ККС від 23.01.2024 у справі №283/2169/19).

Обтяжуючих обставини, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Вищенаведені обставини, ставлення обвинуваченої до вчиненого, а також дані про особу останньої, в тому числі і щодо незадовільного стану її здоров`я, суд вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень і впливають на пом`якшення покарання, відтак вважає можливим призначити останній покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у межах санкції статті у виді обмеження волі, а за ч. 3 ст. 185 КК України - із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті, з врахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України.

.

Окрім цього, судом встановлено, що вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 02.08.2024 року, ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі. Вищевказані кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 183 КК України, ОСОБА_4 вчинила до ухвалення вироку Малиновського районного суду м.Одеси від 02.08.2024 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд дійшов до переконання, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.337, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити їй покарання:

- за ч.1 ст.162 КК України - 2 (два) роки обмеження волі;

- за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 02.08.2024 року, більш суворим призначеного за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців, зарахувавши у строк призначеного покарання, частково відбуте покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 02.08.2024 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу звернення даного вироку до виконання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1