Справа № 570/4351/25
номер провадження 1-кп/570/350/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

законного представника

малолітньої потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000497 про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Зарічне Рівненської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, пенсіонера, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який є раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_8 25 липня 2025 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем MERCEDES-BENZ VITO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 321 км + 600 м автомобільної дороги М-06 «Київ Чоп», рухаючись транспортною розв`язкою в напрямку міста Львів, в порушення вимог дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» розділу 33 «Дорожні знаки», підпункту б) пункту 2.3, пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту Правила дорожнього руху), виїхав на ділянку проїзної частини автодороги з одностороннім рухом (дві смуги руху в напрямку м. Львів), рухався лівою смугою на зустріч загальному потоку в напрямку м. Київ, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху в ліву сторону, виїхав на іншу смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , яка рухалась правою смугою в напрямку м. Львів та не мала технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди: водій автомобіля TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньосуглобового перелому верхньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, гемартрозу правого колінного суглобу та осаднення обличчя, які в сукупності відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я; пасажир автомобіля TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми черевної порожнини з лінійним розривом сегмента тонкого кишківника, ускладненої розлитим серозно-фібринозним перитонітом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя; пасажир автомобіля TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 малолітня ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді заднього вивиху головки лівого стегна з переломом задньої стінки лівої кульшової западини та крайовим переломом медіальної поверхні головки лівої стегнової кістки ускладненого травматичним гемартроз зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я; транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_8 вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та вимог дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» розділу 33 «Дорожні знаки» перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди i суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_8 вину у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження визнав повністю і суду показав, що 25 липня 2025 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем MERCEDES-BENZ VITO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 321 км + 600 м автомобільної дороги М-06 «Київ Чоп», рухаючись транспортною розв`язкою в напрямку міста Львів виїхав на ділянку проїзної частини автодороги з одностороннім рухом (дві смуги руху в напрямку м. Львів), рухався лівою смугою на зустріч загальному потоку в напрямку м. Київ, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху в ліву сторону, виїхав на іншу смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , яка рухалась правою смугою в напрямку м. Львів.

Визнав, що саме порушення ним пункту 10.1 Правил дорожнього руху вимог дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» розділу 33 «Дорожні знаки» спричинили потерпілим ОСОБА_10 та малолітній ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, а потерпілій ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження. Погодився із результатами експертних висновків по справі.

Потерпілі (кожен окремо) підтвердили пояснення обвинуваченого, підтвердили добровільну матеріальну допомогу обвинуваченого під час досудового слідства, часткове відшкодування витрат на лікування, дійсно щире каяття обвинуваченого. Просили суд надати можливість обвинуваченому проявити своє виправлення та можливість відшкодовувати шкоду, завдану їм кримінальним правопорушенням.

Суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та потерпілі (кожен окремо) також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпілі (кожен окремо), правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують позитивно особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України доведена повністю.

У відповідності до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Зміст доведеності винуватості особи у вчиненні злочину поза розумним сумнівом закріплено, зокрема, в практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою цей Суд підтверджує, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом», що може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі «Авшар проти Туреччини», «Рудяк проти України»).

Згідно з п.22 постанови Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 688/788/15-к стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Виходячи з вищенаведеного суд враховуючи визнання вини самого обвинуваченого та на підставі стандарту доведення поза розумним сумнівом, зважаючи також на досліджені в судовому засіданні докази, приходить до висновку, що наявні підстави для визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що викладено в обвинувальному акті.

За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 20,21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Досліджені дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 вказують на те, що обвинувачений характеризується виключно позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке є тяжким необережним злочином, в результаті вчиненого ним злочину потерпілими є три особи, які отримали середньої тядкості та тяжкі тілесні ушкодження, в повному обсязі добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілим ще до початку судового розгляду.

Оцінюючи поведінку обвинуваченого після дорожньо-транспортної пригоди, судом встановлено, що на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнавав себе винним та щиро каявся у скоєному. З цих підстав, у обвинувальному акті прокурором було зазначено обставину щирого каяття як таку, яка пом`якшує покарання обвинуваченому.

Обставини, які обтяжують покарання прокурором не заявлено та судом під час судового розгляду не встановлено.

Як встановлено ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За положеннями ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При обранні виду та визначенні міри покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, а також ставлення особи до вчиненого та до потерпілої сторони.

При призначені покарання суд враховує позитивну характеристику обвинуваченого з місця служби, добровільне часткове відшкодування завданої шкоди на стадії досудового розслідування, відсутність обтяжуючої покарання обставини, думку потерпілих про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на певний строк.

Зважаючи на вищенаведені обставини суд погоджується з думкою прокурора та приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільненням його від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень статті 75 КК України.

Представник потерпілої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 подала до обвинуваченого ОСОБА_8 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, упущеної вигоди та витрат на правову допомогу. В процесі судового розгляду потерпіла та її представник просили позов залишити без розгляду, оскільки обвинувачений висловив бажання відшкодовувати завдану шкоду добровільно.

Питання про судові витрати, що підтверджені документально, суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України, питання про долю речових доказів - на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного основного покарання ОСОБА_8 звільнити з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зняти арешт з майна, який був накладений ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 04 серпня 2025 року, а саме :

- з автомобіля TOYOTA RAV-4 HYBRID реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, 2024 року випуску, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_3 , який зареєстрований на ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 - знаходиться на стоянці за адресою АДРЕСА_3 ;

- з автомобіля MERCEDES-BENZ VITO реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, 2017 року випуску, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_4 , який зареєстрований на ОСОБА_11 , за адресою АДРЕСА_4 - знаходиться на стоянці за адресою АДРЕСА_3 .

Речові докази по справі - автомобіль TOYOTA RAV-4 HYBRID реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіль MERCEDES-BENZ VITO реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути власникам.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення експертиз, що становить 16490 (шістнадцять тисяч чотириста дев`яносто) гривень 90 копійок.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, упущеної вигоди та витрат на правову допомогу залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст.394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1