ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4613/24

Провадження № 11-кп/820/523/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої, законного

представника неповнолітнього

потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

представників потерпілих,

адвокатів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконцференцзв`язку кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000224 від 21 квітня 2024 року, за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_14 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , представника ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ»» адвоката ОСОБА_15 , прокурора ОСОБА_16 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янця-Подільського Хмельницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, навчається в закладі вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна». працює продавцем в ТОВ «Епіцентр», не має судимостей,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді обмеження волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Цивільний позов ОСОБА_14 , в інтересах якого діє ОСОБА_13 , про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНІІІУРАНС ГРУП» (, 04050, м. Київ, вул. Глибоцька, 44) на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , компенсацію втрати годувальника в сумі 166 813 (сто шістдесят шість тисяч вісімсот тринадцять) грн 20 коп, 1 276 (одну тисячу двісті сімдесят шість) грн 56 коп щомісячної компенсацію втрати годувальника з 21 квітня 2024 року до досягнення 18-річного віку, 28 400 (двадцять вісім тисяч чотириста) грн компенсації моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , компенсацію втрати годувальника в сумі 1 967 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят сім) грн 03 коп щомісячно, починаючи з 21 квітня 2024 року до досягнення 18-річного віку, компенсацію моральної шкоди в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн, витрати на правничу допомогу в сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн.

У решті вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_12 , в інтересах якого діє ОСОБА_9 , про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНІІІУРАНС ГРУП» (, 04050, м. Київ, вул. Глибоцька, 44) на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , компенсацію втрати годувальника в сумі 166 813 (сто шістдесят шість тисяч вісімсот тринадцять) грн 20 коп, 1 876 (одну тисячу вісімсот сімдесят шість) грн 65 коп щомісячної компенсації втрати годувальника з 21 квітня 2024 року по квітень 2029 року включно, 28 400 (двадцять вісім тисяч чотириста) грн компенсації моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , компенсацію моральної шкоди в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.

У решті вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНІІІУРАНС ГРУП» (, 04050, м. Київ, вул. Глибоцька, 44) на користь ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , компенсацію витрат на поховання в сумі 39 540 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот сорок) грн, 5 175 (п`ять тисяч сто сімдесят п`ять) грн 84 коп компенсації витрат на лікування, 28 400 (двадцять вісім тисяч чотириста) грн компенсації моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 компенсацію моральної шкоди у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн, витрати на правничу допомогу в сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн.

У решті вимог відмовлено.

Судом вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду, 21 квітня 2024 року близько 16 год 20 хв ОСОБА_6 керував автомобілем марки «Skoda Octavia А5», д.н.з. НОМЕР_2 , в світлу пору доби, без опадів, в межах населеного пункту м. Кам`янця-Подільського, рухаючись зі швидкістю близько 100 км/год по горизонтальній сухій ділянці прямої асфальтобетонної проїзної частини автодороги по проспекту Грушевського в напрямку від Хмельницького шосе до вулиці Молодіжної, чим грубо порушив вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі по тексту Правил), оскільки на вказаній ділянці автодороги максимально дозволена швидкість руху становить 50 км/год.

Також ОСОБА_6 не дотримався вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3б), 2.3д) Правил, які виразились у тому, що під час руху він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху.

Зокрема, за вищевказаних обставин ОСОБА_6 продовжував рух указаною ділянкою автодороги поблизу будинку №1/14 на проспекті Грушевського в м. Кам`янці-Подільському, наблизився до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» та дорожніми знаками 5.38.1 і 5.38.2 «Пішохідний перехід», рухався по правій смузі руху позаду автопоїзда в складі сідлового тягача «Renault Magnum», д.н.з. НОМЕР_3 , у зчепленні із напівпричепом, д.н.з. НОМЕР_4 .

Маючи об`єктивну можливість виявити, що вказаний автопоїзд почав зменшувати швидкість та в подальшому зупинився перед вказаним нерегульованим пішохідним переходом, ОСОБА_6 перелаштувався в ліву смугу та на порушення вимог пункту 18.4 Правил не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух зі сталою швидкістю в межах своєї смуги руху, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля допустив наїзд на пішохода ОСОБА_17 , яка на той час перетинала проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Skoda Octavia А5», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_18 .

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) пішохід ОСОБА_17 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню, які би призвели до тривалого розладу здоров`я понад 21 добу та тілесні ушкодження, які є тяжкими тілесними ушкодженнями в момент спричинення і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті на місці пригоди.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху, передбачені пунктами 1.3, 1.5, 2.3б), 2.3д), 12.4, 18.4 Правил, зміст яких полягає в наступному:

пункт 1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

пункт 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

пункт 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

пункт 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

пункт 18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення пункту 18.4 Правил перебуває в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками спричинення смерті потерпілої ОСОБА_17 .

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_14 просили вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 12 травня 2025 року скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 та відмови в задоволенні позовних вимог потерпілих щодо стягнення з ОСОБА_6 на їх користь моральної шкоди. Також просили ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; цивільні позови потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 задовольнити в повному обсязі.

Не оспорюючи висновки місцевого суду в частині встановлення фактичних обставин справи, потерпіла сторона не погоджується з оскаржуваним вироком суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, бо таке покарання є надто м`яким.

Уважали, що при вирішенні питання призначення обвинуваченому покарання місцевим судом було грубо порушено норми кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Стверджували, що при визначенні виду та міри покарання суд безпідставно послався на щире каяття, визнання обвинуваченим своєї вини та часткове відшкодування ним спричиненої потерпілим шкоди та не врахував поведінки та відношення обвинуваченого до скоєного на досудовому слідстві та під час початкового етапу судового розгляду, адже протягом цього часу обвинувачений жодних відшкодувань не здійснював і не намагався порозумітись з потерпілими. Лише на завершальному етапі судового розгляду потерпілим було запропоновано часткове відшкодування, з умовою, що останні не будуть заперечувати проти умовного покарання для обвинуваченого.

Зазначали, що судом неправильно вирішено питання цивільних позовів, оскільки через протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_12 в досить молодому віці втратили свою маму ОСОБА_17 , а потерпіла ОСОБА_9 свою єдину доньку. Отже, їм, як потерпілим у цьому кримінальному провадженні, завдано моральної шкоди, яка проявляється у погіршені психологічного здоров`я через сильні душевні страждання, такі моральні страждання продовжуються і будуть тривати довгий час і таку моральну шкоду сторона потерпілих оцінює в 650 000 (шістсот п`ятдесят тисяч) грн кожному потерпілому.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просила вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 12 травня 2025 року в частині призначення покарання змінити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 ст.75 КК України.

Уважала, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, незастосування положень ст.75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі через суворість.

Зазначала, що в частині задоволення позовних вимог по цивільних позовах рішення суду першої інстанції не оскаржується, обвинувачений повністю погоджується з ним, виконує його і готовий виконувати надалі.

Зауважувала, що призначаючи покарання у виді обмеження волі, яке полягає у триманні обвинуваченого в кримінально-виконавчій установі відкритого типу строком на чотири роки з одночасним визначенням таких великих сум моральних і матеріальних збитків, завданих потерпілим, які обвинувачений не оскаржує і вважає їх справедливими, суд першої інстанції не врахував, що, відбуваючи покарання в кримінально-виконавчій установі обвинувачений буде позбавлений можливості повною мірою в найкоротші терміни відшкодувати завдані збитки, оскільки його дохід буде в такому випадку впродовж цих чотирьох років нульовим або мінімальним.

Зараз, перебуваючи на волі, обвинувачений офіційно працевлаштований та працює в ТОВ «Епіцентр К» Будівельно-господарський гіпермаркет «Епіцентр К» м. Кам`янець-Подільський з 18.07.2024 року та займає посаду продавця непродовольчих товарів. Дохід з 18.07.2024 року по 30.09.2024 року склав 41 067, 78 тис грн. Крім того, обвинувачений має підробіток, який приносить йому близько 10 000 грн на місяць.

Отже, перебуваючи необмеженим у волі він і надалі зможе працювати, що дасть йому можливість якнайшвидше відшкодувати завдані матеріальні збитки потерпілим.

Станом на день звернення з апеляційною скаргою до суду обвинувачений відшкодував потерпілим ще 300 000 тис грн, що свідчить про його щире каяття та бажання всіма силами допомогти дітям потерпілої.

На думку сторони захисту, покарання призначене обвинуваченому із застосуванням ст.75 КК Україні буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Княжа ВІГ» адвокат ОСОБА_15 просив вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2025 в частині заявлених позовних вимог до ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким стягнути із ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 загальну суму страхового відшкодування, що не перевищує 320 000,00 грн.

Уважав, що рішення суду першої інстанції в частині ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» є незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає обставинам справи та прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування висновків Верховного Суду в аналогічних правовідносинах.

Зазначав, що потерпілою особою згідно визначення спеціального Закону є особа, якій було безпосередньо завдано шкоду у вигляді шкоди здоров`ю, смертю особи чи шкоди майну, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Отже, страхова сума визначається саме згідно з кількістю потерпілих, а не кількості осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування, але не є потерпілими згідно положень закону.

У даному випадку, потерпілою є лише одна особа ОСОБА_17 , шкода якій була завдана у вигляді смерті.

Кількість осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування, не дорівнює кількості потерпілим у разі настання страхового випадку.

Зауважував, що відповідно до полісу ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», страхова сума на одного потерпілого (а в даній справі це лише одна потерпіла ОСОБА_17 ) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 320 000 грн.

Тобто, ліміт відповідальності ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 320 000 грн і поверх (максимально-граничний ліміт) цієї суми страхове відшкодування не може бути стягнуто із ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ».

Тому розподіл страхового відшкодування між усіма позивачами має здійснюватися, виходячи із встановленої граничної страхової суми в розмірі 320 000 грн і не може подвоюватися.

Стверджував, що суд першої інстанції проігнорував вищезазначені положення Закону та призначив стягнути із страховика на користь позивачів розмір страхового відшкодування в сумі 463 541, 40 грн, що істотно перевищує ліміт відповідальності страховика (320 000 грн).

В апеляційній скарзі прокурор просила вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 12 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Уважала, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Зазначала, що місцевий суд, призначаючи покарання не повністю врахував всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту та наслідки, які настали смерть потерпілої ОСОБА_17 , що має підвищений ступінь суспільної небезпеки.

Зауважувала, що визначені судом обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , не є винятковими і не знижують істотним чином тяжкість скоєного злочину та його наслідки у вигляді спричинення смерті ОСОБА_17 , не зменшують суспільну небезпеку злочину до рівня, що дає підстави для застосування ст.69 КК України.

На думку сторони обвинувачення, показання ОСОБА_6 , надані під час судового розгляду, не вказують на наявність щирого каяття.

Посилалася й на те, що поза увагою суду залишилося те, що дії ОСОБА_6 хоча і мають характер необережних, однак, полягають у грубому порушенні ПДР, що спричинило загибель людини. ДТП відбулася в межах населеного пункту м. Кам`янця-Подільського на нерегульованому пішохідному переході у світлу пору доби, із значним перевищенням дозволеної швидкості.

Стверджувала, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, коли наслідками кримінального правопорушення стала смерть особи, не вплине на формування суспільної думки інших осіб про неприпустимість грубого порушення Правил дорожнього руху та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційних скарг; пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, заперечили щодо апеляційних скарг прокурора та потерпілих, покладались на розсуд суду щодо апеляційної скарги ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ»; пояснення представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 , на підтримання своєї апеляційної скарги, часткове підтримання апеляційної скарги прокурора та заперечення щодо апеляційних скарг сторони захисту та ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ»; прокурора ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги прокурора, часткове підтримання апеляційної скарги потерпілих, заперечення проти апеляційної скарги сторони захисту; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених чинним законодавством.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, дав належну юридичну оцінку його діям і відповідно кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло смерть потерпілому.

Такий висновок суду підтверджується сукупністю узгоджених між собою відносних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким дана належна оцінка.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України ніким із учасників судового провадження не оспорюється. Тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність винуватості й кваліфікація його дій в апеляційному порядку не перевіряються.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю.

Стосовно доводів апеляційних скарг потерпілих та прокурора щодо безпідставно призначеного покарання із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Згідно з усталеною судовою практикою, при призначенні судами кримінального покарання, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Відповідно до положень ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, місцевий суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, працює.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав те, що ОСОБА_6 усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, вину визнав та щиро жалкує про вчинене, вибачився перед потерпілою, якій частково відшкодував завдану шкоду в розмірі 200 000 грн, активно сприяв розкриттю злочину.

За наявності наведених пом`якшуючих обставин, що, на думку місцевого суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосування положень ст.69 КК України та призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті закону про кримінальну відповідальність, у виді обмеження волі на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Водночас колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що наведені місцевим судом відомості про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які були враховані при призначенні покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 учинено кримінальне правопорушення, об`єктом якого є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом життя та здоров`я особи, непорушність яких гарантовано Конституцією України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції хоча й послався на ступінь тяжкості кримінального правопорушення та відомості про особу обвинуваченого, проте, врахував їх не повною мірою, оскільки вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого, невиправним наслідком якого стала смерть потерпілої. Також недостатньо враховано й обставини, які спричинили ДТП, зокрема, грубе порушення обвинуваченим вимог ПДР, неврахування дорожньої обстановки та значне перевищення швидкості руху в межах міста, що фактично стало причиною ДТП.

Отже, встановлені обставини, які пом`якшують покарання, на переконання колегії суддів, не здійснюють такого впливу на суспільну небезпечність вчиненого, щоб істотно знизити ступінь його тяжкості та мати обґрунтовані підстави для застосування положень ст.69 КК України.

Заразом, місцевим судом не повною мірою враховано думку потерпілої сторони про реальне призначення покарання у виді позбавлення волі, яка, хоча і не є вирішальною при призначенні покарання, але є впливовою при обранні такого, зокрема, якщо мова йде про призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті закону про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Ураховуючи наведене, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_6 підлягає скасуванню на підставі ст.413 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку, за яким обвинувачений має реально відбувати покарання.

Зважаючи на зазначені вище відомості та обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що основне покарання обвинуваченому повинно бути призначене у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям, однак у мінімальному розмірі, з додатковим покаранням на строк, визначений судом першої інстанції.

З огляду на відсутність декількох обставин, які би пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, підстав для застосування щодо ОСОБА_6 приписів ст.69 КК України та ст.75 КК України, на чому наполягає сторона захисту, немає.

Саме реальне покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_14 частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання скасуванню з ухваленням нового вироку.

Водночас заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника ПрАТ «Княжа ВІГ» щодо зменшення розміру відшкодування.

Вирішуючи питання за поданими ОСОБА_9 та ОСОБА_13 цивільними позовами про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до положень статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до поданого цивільного позову ОСОБА_9 як потерпіла просила стягнути з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на її користь 48 789,20 грн компенсації витрат на поховання доньки, 5 175,4 грн витрат на лікування, 28 400,00 грн моральної шкоди, а також просила стягнути з ОСОБА_6 621 600 грн моральної шкоди, завданої смертю її доньки.

ОСОБА_9 як законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 просила стягнути з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_12 166 813,20 грн компенсацію втрати годувальника одноразовим платежем та по 1 876,65 грн щомісячно, починаючи з дня смерті ОСОБА_17 по квітень 2029 року включно, та 28 400,00 грн моральної шкоди, завданої смертю матері, а також просила стягнути з ОСОБА_6 621 600,00 грн моральної шкоди, завданої смертю матері.

ОСОБА_13 як законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 просив стягнути з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_12 166 813,20 грн компенсацію втрати годувальника одноразовим платежем та по 1 276,56 грн щомісячно, починаючи з дня смерті ОСОБА_17 до досягнення ОСОБА_14 . 18-річного віку, та 28 400,00 грн моральної шкоди, завданої смертю матері, а також просив стягнути з ОСОБА_6 по 1 967,03 грн щомісячно компенсації втрати годувальника, починаючи з дня смерті ОСОБА_17 та до досягнення ОСОБА_14 . 18-річного віку, та 621 600,00 грн моральної шкоди, завданої смертю матері.

Відповідно до п.1.3. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Установлено, що внаслідок учинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, настала смерть потерпілої ОСОБА_17 . Відтак, страхова сума в розмірі 320 000 грн, за шкоду заподіяну життю, визначається саме з однієї потерпілої, а не кількості осіб, що мають право на отримання страхового відшкодування. Тому розподіл страхового відшкодування між усіма позивачами має здійснюватися, виходячи із встановленої граничної страхової суми в розмірі 320 000 грн, та не може подвоюватися чи потроюватися.

Такий висновок випливає із системного аналізу статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де йдеться про одного померлого (потерпілого).

Статтею 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, зокрема, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого статтею 286 КК України, обумовлений фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Відповідно до вимог статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинному на час дорожньо-транспортної пригоди) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №554/858/19.

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

При цьому необхідно мати на увазі, що страхова сума це грошова сума, в межах якої (тобто не більше) страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п.1 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».)

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п.4 ст.9 цього ж Закону).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Установлено, що внаслідок учинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, настала смерть потерпілої ОСОБА_17 . Настання цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діянням ОСОБА_6 , а саме вчиненням ним ДТП.

Відповідно до полісу №ЕР-217874134 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та ОСОБА_19 (батьком обвинуваченого) було укладено відповідний договір, забезпечений транспортний засіб автомобіль марки Skoda Octavia А5, номерний знак НОМЕР_2 , ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 320 000 грн, за майнову шкоду 160 000 грн.

На день настання страхового випадку (21 квітня 2024 року) відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальна заробітна плата в місячному розмірі була встановлена з 01 квітня 2024 року 8 000 грн.

Тобто, в даному випадку сума регламентної виплати відповідно до ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить не менше 288 000 грн = 8 000 грн? 36 місяців.

Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та розділом III Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 1200 ЦК України визначено, що в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; 3) особам з інвалідністю на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Із довідки від 25.06.2024 №1243, виданої ТОВ «Модуль-Україна» за місцем роботи загиблої ОСОБА_17 , вбачається, що її дохід за відпрацьований період з 16.02.2024 по 21.04.2024 склав 25 021,79 грн.

Отже, середньомісячний заробіток загиблої ОСОБА_17 становив 13 901 грн (25 021,79 грн : 54 дн. х 30 дн.= 13 901 грн).

До моменту смерті на утриманні ОСОБА_17 перебували неповнолітні діти: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, розмір місячного стягнення з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь однієї дитини матеріальної шкоди у зв`язку із втратою годувальника становить 4 633,67 грн (13 901 грн : 3 = 4 633,67 грн.).

Відповідно до положень статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Отже, загальний розмір відшкодування матеріальної шкоди через втрату годувальника, яка може бути стягнута з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУPAHC ГРУП» на користь однієї дитини одноразовим платежем за три роки становить 166 812,12 грн (4 633,67 грн. х 36 = 166 812,12 грн.)

Водночас такий розмір на двох дітей перевищує страхову суму за таку шкоду, тобто, виходить за межі ліміту відповідальності страховика, що становить 320 000 грн.

Тому, виходячи з цього граничного розміру, колегія суддів з урахуванням нижчевикладених розрахунків, які стосуються всіх позивачів, уважає, що загальний розмір відшкодування матеріальної шкоди через втрату годувальника, яка може бути стягнута з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУPAHC ГРУП» на користь однієї дитини одноразовим платежем за 19 (дев`ятнадцять) місяців становить 88 039,73 грн = 4 633,67 грн х 19.

Заразом ураховано, що після загибелі матері, її діти, хоч і залишилися на утриманні бабусі ( ОСОБА_12 ) та батька ( ОСОБА_14 ), але потрапили у скрутне матеріальне становище. При цьому страховик володіє грошовими коштами в достатньому обсязі для покриття видатків на відшкодування позивачам частини шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, одноразовим платежем у розмірі 88 039,73 грн кожному.

Оскільки від дня смерті матері ОСОБА_17 потерпілому ОСОБА_14 до 18-ти років залишилось 10 років, що становить 120 місяців, то з урахуванням суми до стягнення одноразовим платежем за 19 місяців, решта суми відшкодування складає 120 х 4 633,67 грн - 88 039,73 грн = 468 000, 67 грн і має виплачуватися цьому потерпілому до досягнення 18-річного віку регулярними платежами щомісячно в сумі 468 000, 67 грн: 120 = 3 900 грн саме з обвинуваченого ОСОБА_6 , як винуватця ДТП, бо цей розмір відшкодування виходить за межі ліміту відповідальності страховика.

Потерпілий ОСОБА_12 є студентом 5-річного Технікуму автомобільного транспорту, запланована дата випуску квітень 2029 року. Оскільки строк від дня смерті матері ОСОБА_17 до завершення навчання становить 5 років 9 днів, тобто 60 місяців та 9 днів, то загальна сума відшкодування втрати годувальника становить 60 х 4 633,67 грн + (4 633,67 грн. : 30 дн. х 9 дн.) = 279 410,30 грн, що не покривається лімітом страхової виплати.

З урахуванням суми до стягнення одноразовим платежем за 19 місяців з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНІІІУРАНС ГРУП», решта суми відшкодування, яка становить 279 410,30 грн 88 039,73 грн = 191 370,57 грн, підлягає виплаті потерпілому ОСОБА_12 регулярними платежами щомісячно в сумі 3 189,51 грн (191 370,57 грн : 60 = 3 189,51 грн) до квітня 2029 року включно теж із обвинуваченого ОСОБА_6 , як винуватця ДТП, бо цей розмір відшкодування виходить за межі ліміту відповідальності Страховика.

Щодо позовних вимог ОСОБА_9 про стягнення з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНІІІУРАНС ГРУП» матеріальної шкоди, яка полягає у витратах, пов`язаних з похованням загиблої та лікуванням потерпілої, колегія суддів виходить з такого.

Із долучених до позову ОСОБА_9 квитанцій вбачається, що загальна сума здійснених нею витрат на поховання загиблої доньки ОСОБА_17 становить 48 789,20 грн, з яких 39 540,00 грн. становлять ритуальні послуги та 9 249,20 грн. організація обіду. Також у зв`язку з погіршенням здоров`я через перенесений стрес ОСОБА_9 витратила на лікування 5 175,84 грн.

Відповідно до положень статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Зі змісту статті 2 Закону України «Про поховання і похоронну справу» вбачається, що поховання померлого комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання в розумінні статті 1201 ЦК України. Така позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 10.07.2019 (справа №500/8418/13-ц; провадження №61-6557св18).

З урахуванням викладеного, вимога в частині стягнення витрат на організацію обіду у сумі 9 249,20 грн задоволенню не підлягає.

Таким чином, стягненню із страховика на користь ОСОБА_9 підлягають 39 540,00 грн компенсації витрат на поховання та 5 175,84 грн витрат на лікування.

Щодо стягнення відшкодування спричиненої моральної шкоди, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом ураховано також практику Європейського суду з прав людини, який зазначав, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації судом факту порушення. Крім того, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів погоджується з тим, що внаслідок вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 завдано значну моральну (немайнову) шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, втраті турботи та підтримки близької людини, втраті очікуваного нею майбутнього, наслідками, що наступили, та їх невідворотністю, що порушило нормальні життєві зв`язки потерпілих і вимагають від них додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до загальних положень про відшкодування шкоди ЦК України та змісту ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як зазначалося вище, статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено в тому числі, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

На день настання страхового випадку (21 квітня 2024 року) відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальна заробітна плата в місячному розмірі була встановлена з 01 квітня 2024 року 8 000 грн.

Відтак, із ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНІІІУРАНС ГРУП» слід відшкодувати потерпілим моральну шкоду в сумі 32 000 грн (12 х 8 000 грн : 3 = 32 000 грн) кожному.

З урахуванням вищевикладених розрахунків загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань складає 316 795, 30 грн , що не перевищує страхову суму за таку шкоду в розмірі 320 000 грн.

Доводи апеляційних скарг потерпілих про зміну вироку суду в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на їх користь відшкодування моральної шкоди в ще більшому розмірі, апеляційний суд уважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно з приписами ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов про її відшкодування.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Виходячи з положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості. Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).

Водночас розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, встановити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Задовольняючи цивільні позови потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди, місцевий суд урахував глибину і тривалість моральних страждань, обґрунтування позовних вимог в цій частині, наслідків, що настали, інші обставини справи в їх сукупності.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку визначити потерпілим розмір моральної шкоди в сумі по 500 000 грн кожному.

Апеляційний суд не вбачає підстав для збільшення розміру стягнутої із обвинуваченого моральної шкоди на користь потерпілих, оскільки визначений місцевим судом розмір цієї шкоди відповідає моральним та душевним стражданням потерпілих і засадам виваженості, розумності та справедливості.

Згідно з усталеною судовою практикою, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь моральних та душевних страждань потерпілих, факт спричинення цієї шкоди підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Водночас під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій обвинуваченим ОСОБА_6 добровільно відшкодовано потерпілій ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн, що сторонами не оспорюється. Оскільки потерпіла не відмовилась від позову стосовно цих вимог, то в його задоволенні в цій частині їй слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_14 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ»» адвоката ОСОБА_15 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення йому покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цей же вирок у частині розв`язання цивільних позовів змінити.

Цивільний позов ОСОБА_14 , в інтересах якого діє ОСОБА_13 , про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНІІІУРАНС ГРУП» (, 04050, м. Київ, вул. Глибоцька, 44) на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразовим платежем компенсацію втрати годувальника на суму 88 039,73 грн (вісімдесят вісім тисяч тридцять дев`ять) грн 73 коп та компенсацію моральної шкоди на суму 32 000 (тридцять дві тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , компенсацію втрати годувальника в сумі 3 900 (три тисячі дев`ятсот) грн щомісячно, починаючи з 21 квітня 2024 року до досягнення ним 18-річного віку, компенсацію моральної шкоди в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн, витрати на правничу допомогу в сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн.

У решті вимог відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_12 , в інтересах якого діє ОСОБА_9 , про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНІІІУРАНС ГРУП» (, 04050, м. Київ, вул. Глибоцька, 44) на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразовим платежем компенсацію втрати годувальника на суму 88 039,73 грн (вісімдесят вісім тисяч тридцять дев`ять) грн 73 коп та компенсацію моральної шкоди на суму 32 000 (тридцять дві тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , компенсацію втрати годувальника в сумі 3 189,51 грн (три тисячі сто вісімдесят дев`ять) грн 51 коп щомісячно, починаючи з 21 квітня 2024 року по квітень 2029 року включно, та компенсацію моральної шкоди в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.

У решті вимог відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНІІІУРАНС ГРУП» (, 04050, м. Київ, вул. Глибоцька, 44) на користь ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на поховання на суму 39 540 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот сорок) грн, витрати на лікування на суму 5 175 (п`ять тисяч сто сімдесят п`ять) грн 84 коп, компенсацію моральної шкоди на суму 32 000 (тридцять дві тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 витрати на правничу допомогу в сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн.

У решті вимог відмовити.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3