Справа № 216/209/24
провадження 1-кп/216/273/25
УХВАЛА

іменем України

16 грудня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001884 від 03 грудня 2020 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, офіційно не працевлаштований, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

04.08.2020 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням строком 1 рік;

25.09.2020 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

у с т а н о в и в:

В провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0001884 від 03 грудня 2020 року відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні 16 грудня 2025 року прокурором було подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 .

1. Зміст поданого клопотання

Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше засудженим 25.09.2020 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, належних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став, та в період іспитового строку знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

02.12.2020 приблизно о 15 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи разом зі своїм знайомим - неповнолітнім ОСОБА_6 на території скверу із Меморіалом «Танкістам-визволителям», що розташований на площі Визволення в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, побачили раніше незнайомого їм потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прямував вздовж скверу зі сторони проїжджої частини в напрямку перехрестя вулиці Пушкіна та проспекту Поштового в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу. У цей час, неповнолітній ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із співучасником злочину - ОСОБА_4 , реалізуючи спільний злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, розуміючи що їх дії є очевидними для потерпілого, свідомо ігноруючи зазначену обставину, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до потерпілого ОСОБА_7 та розпочав словесний конфлікт. Після чого, ОСОБА_4 , діючи повторно, разом зі співучасником злочину - ОСОБА_6 штовхнули потерпілого у спину, в результаті чого потерпілий впав передньою ділянкою тулубу на землю, при цьому ОСОБА_4 , діючи на досягнення злочинного результату, наніс потерпілому ОСОБА_7 не менше п`яти ударів взутою ногою по голові в ділянку обличчя, в результаті чого відповідно до висновку експерта заподіяв йому тілесні ушкодження у виді: 3 синців обличчя, 2 саден в області обличчя та правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки. У цей час неповнолітній ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_4 злочинного наміру, направленого на відкрите заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, відкрито викрав з лівої кишені штанів, вдягнених на потерпілого ОСОБА_7 , належний йому чоловічий гаманець чорного кольору, який не представляє матеріальної цінності для потерпілого, в якому знаходились грошові кошти у сумі 395 гривень, пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення Ветерана Праці на ім`я ОСОБА_7 . Утримуючи викрадене майно при собі, співучасники злочину ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним та спричинивши потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 395 гривень.

За результатами досудового розслідування зазначеного кримінального провадження встановлена достатність зібраних доказів, на підставі яких ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 .

У вказаному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_4 у період з 04.10.2022 до 18.01.2023 перебував у розшуку, якого працівниками поліції на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу затримано у м. Львові. Ухвалою суду від 19.01.2023 до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, який змінено на нічний та неодноразово продовжено, зокрема до 28.12.2024 включно.

Відповідно до ухвали судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.03.2025 у вказаному кримінальному провадженні на підставі розпорядження від 27.12.2024 здійснено повторний автоматизований розподіл судових справ у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_8 , розподілено судді ОСОБА_1 . Новим складом суду призначено судове засідання на 15.04.2025, у зв`язку з чим сплинув строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Підставою обрання (застосування) запобіжного заходу у виді домашнього арешту у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 слугує наявність доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

На підставі вищевикладеного є достатні підстави вважати, що забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у період часу з 20.00 години до 07.00 години.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виправдовують продовження щодо останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

2. Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримала, просила задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений та його захисник - адвокат ОСОБА_5 , за погодженою з обвинуваченим позицією, у судовому засіданні проти клопотання не заперечували.

3. Мотиви та оцінка слідчого судді

3.1. Підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частина третя ст. 176 КПК України встановлює, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: (1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; (2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; (3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; (4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; (5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; (6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; (7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; (8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; (9) носити електронний засіб контролю (ч. 5 ст. 194 КПК України).

3.2. Набуття статусу обвинуваченого

Запобіжні заходи на стадії судового розгляду можуть застосовуватися лише до обвинуваченого.

За змістом ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу .

Як було зазначено вище, в провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № № 0001884 від 03 грудня 2020 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, який згідно штампу був переданий до суду 22.01.2021.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 набув статус обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Разом з цим, на даній стадії провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Оцінку законності отримання доказів стороною обвинувачення має надати суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо так і в їх сукупності.

Крім того, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Також, на теперішній час, ОСОБА_4 набув статусу обвинуваченого, а обґрунтованість повідомленої йому підозри неодноразово перевірялась слідчими суддями та судом апеляційної інстанції під час застосування та продовження запобіжного заходу на стаді досудового розслідування.

3.3. Наявність ризиків

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

У клопотанні прокурор вказує на ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, (2) незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, (3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

3.3.1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести.

При цьому, суд при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_4 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у період з 04.10.2022 до 18.01.2023 перебував у розшуку і був затриманий працівниками поліції на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу у м. Львові. Ухвалою суду від 19.01.2023 до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, який змінено на нічний та неодноразово продовжено, зокрема до 28.12.2024 включно.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, ступінь соціальних зв`язків, які не є міцними, суд приходить до висновку про існування ризику переховування від суду. Разом з тим, суд зазначає, що переховування від суду не завжди пов`язане з виїздом за межі території Україна, а може бути ефективно реалізоване шляхом зміни місця проживання.

3.3.2. Наявність ризику незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на потерпілих і свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

При цьому, суд зазначає, що на теперішній час судовий розгляд не розпочато, потерпілий та свідки не допитані.

Суд вважає, що оскільки обвинуваченому відомі анкетні дані, місце мешкання потерпілого та свідків, вказане свідчить про реальну можливість вчинення спроб неправомірного впливу на останніх з метою надання необхідних обвинуваченому показів в майбутньому, враховуючи вимоги ст. 23 КПК України.

3.3.3 Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Оцінюючи обґрунтованість ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення суд вважає його доведеним, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення корисливого злочину, обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину протягом іспитового строку призначеного попереднім вироком суду.

Вказані докази свідчать про можливість вчинити аналогічне кримінальне правопорушення.

3.5. Наявність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановленого ризику кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_4 , який у зареєстрованому шлюбі не перебуває, утриманців не має;

- майновий стан підозрюваного, який працює без офіційного оформлення, однак має постійний дохід,

- за станом здоров`я ОСОБА_4 не є особою з інвалідністю, не страждає тяжкими захворюваннями;

- репутацію підозрюваного, який раніше був неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, вчинив кримінальне правопорушення протягом іспитового строку;

- ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, який на думку слідчого судді є високим;

- вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у разі визнання винуватим у вчиненні якого йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі до шести років.

3.6. Можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу

На переконання суду, досліджені під час судового засідання та описані у цій ухвалі ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією обвинуваченого, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного судового розгляду, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених судом обставин, необхідним є саме домашній арешт із забороною залишати місце проживання у період часу з 20 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин.

Застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки для запобігання встановленим ризикам, буде недостатнім, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_4 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків, окрім того, жодна особа не звернулась до суду з письмовим зобов`язанням про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

На переконання суду, такий запобіжний захід є достатнім та ефективним для досягнення дієвості цього провадження.

4. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням встановлених вище обставин, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутність відомостей, що вказаний запобіжний захід є занадто обтяжливим для обвинуваченого вважає за необхідне продовжити відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а саме заборонити обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 20 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступної доби без дозволу суду до 16 лютого 2026 року (включно).

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 314-317 КПК України, суд, -

постановив :

Клопотання сторони обвинувачення про продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити раніше застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, заборонити обвинуваченому залишати житло в період часу з 20 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступної доби без дозволу суду, строком на два місяці, тобто до 16 лютого 2026 року (включно).

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 до закінчення строку дії запобіжного заходу, такі обов`язки:

- прибувати по першому виклику до суду на визначений час.

- не відлучатися з місця проживання АДРЕСА_1 в період часу з 20 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступної доби, без дозволу суду.

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи,

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у вказаному кримінальному провадженні, перелік яких зазначений у реєстрі досудового розслідування.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, які надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_4 що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Ухвалу направити для виконання до Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Встановити строк дії ухвали до 16 лютого 2026 року (включно).

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 19 грудня 2025 року об 11-00 год в залі судових засідань у приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_9