ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/994/21 Номер провадження 11-кп/814/373/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000575, за апеляційною скаргою прокурора Диканської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 03 травня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт Диканька Полтавської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, який являється особою з інвалідністю ІІІ групи, раніше судимого:

- 05.04.2007 вироком Диканського районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік;

- 15.05.2008 вироком Октябрського районного суду м. Полтави за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 10.01.2009 вироком Диканського районного суду Полтавської області за ч. 1 ст. 187, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;

- 05.10.2016 вироком Київського районного суду м. Полтави за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 5 років;

- 07.03.2017 вироком Октябрського районного суду м. Полтави за ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 20.09.2019 звільненого умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 11 днів;

- 14.09.2021 вироком Диканського районного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 240 годин,

визнано винуватим та засуджено:

- ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 5 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком у виді позбавлення волі строком на 1 рік 5 місяців частково приєднано невідбуте покарання за вироком Диканського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2021 року у виді 232 годин громадських робіт, що в перерахунку відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України становить 29 днів, та призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців та 29 днів.

Задоволено клопотання прокурора та обрано ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили, але не довше 60 днів з дня проголошення цього вироку, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 встановлено обчислювати з 03.11.2021, тобто з дня його взяття під варту відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 03.11.2021 про зміну запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання час перебування його під вартою у якості запобіжного заходу відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 22 вересня 2021 року приблизно о 14 год. 30 хв. ОСОБА_9 , неподалік Троїцької церкви по вул. Белінського, 1 в смт Диканька Полтавського району Полтавської області, відпочиваючи разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , побачивши на шиї останнього золотий ланцюжок, вирішив викрасти його.

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_9 , впевнившись, що потерпілий ОСОБА_11 внаслідок сильного алкогольного сп`яніння заснув та за його діями ніхто не спостерігає, керуючись корисливими спонуканнями, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його наслідки, з метою наживи, шляхом вільного доступу, повторно, умисно, таємно викрав належний потерпілому золотий ланцюжок вагою 2,95 г, довжиною 50 см, яким розпорядився на власний розсуд, завдавши такими діями потерпілому матеріальних збитків на суму 4 088,70 грн.

Отже, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Диканської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим та призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71, 72 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком від 14.09.2021 у виді 5 років 29 днів позбавлення волі.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що змінюючи правову кваліфікацію дій ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 186 на ч. 2 ст. 185 КК України, місцевий суд необґрунтовано прийняв до уваги його показання, які є непослідовними та суперечливими.

Вказує, що місцевий суд належним чином не врахував показання свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні підтвердила факт відкритого викрадення ОСОБА_9 в її присутності належного потерпілому ланцюжка. При цьому, свідок заперечила наявність між нею та обвинуваченим попередньої домовленості на викрадення та зазначила, що подальші дії вона вчиняла через побоювання застосування насильства з боку обвинуваченого.

Зазначає, що показання свідка ОСОБА_13 є чіткими, логічними та послідовними, а отримані під час проведення слідчого експерименту не відрізняються від тих, що надані нею в судовому засіданні.

Крім того вказує про наявність в обвинуваченого мотиву на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення з огляду на наявність між ним та потерпілим сварки.

Вважає суперечливим висновок місцевого суду про те, що здійснюючи викрадення чужого майна в присутності іншої особи, обвинувачений вважав, що вказана особа діє з ним спільно.

Звертає увагу на особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та не розкаявся у вчиненому.

Ставить питання про повторне дослідження доказів по справі.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції прокурори ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги з підстав у ній наведених. Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін. Потерпілий ОСОБА_11 повідомив суд про те, що шкода йому відшкодована в повному обсязі та претензій до обвинуваченого він не має.

Мотиви суду.

Згідно зі ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення. Тобто, якщо судом апеляційної інстанції при перевірці законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення буде встановлено, що суд першої інстанції необґрунтовано перекваліфікував дії обвинуваченого на закон про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні грабежу та безпідставно перекваліфікував його дії на ч. 2 ст. 185 КК України, є слушними.

Факт викрадення обвинуваченим золотого ланцюжка із шиї потерпілого встановлений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими відповідно до ст. 94 КПК України та ніким із учасників провадження не оспорюється.

Водночас, роблячи висновок про таємне, а не відкрите викрадення ОСОБА_9 чужого майна суд допустив помилку та залишив поза увагою таке.

Крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Дійсно, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.3 постанови від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні).

Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, хоча потерпілий під час викрадення у нього золотого ланцюжка спав, проте ОСОБА_9 вчиняв злочин у присутності свідка ОСОБА_13 , яка була поруч та усвідомлювала протиправний характер дій обвинуваченого, а той у свою чергу усвідомлював, що його дії помічені і оцінюються як викрадення.

Судом апеляційної було відтворено звукозапис допиту свідка ОСОБА_13 , яка підтвердила факт відкритого викрадення ОСОБА_9 в її присутності золотого ланцюжка із шиї потерпілого.

При цьому, свідок заперечила наявність між нею та обвинуваченим попередньої домовленості щодо викрадення ланцюжка та пояснила, що всі подальші дії після грабежу, пов`язані зі здачею майна в ломбард, вона вчиняла через побоювання застосування щодо неї насильства з боку обвинуваченого.

Такі показання свідка ОСОБА_13 є стабільними, логічними та послідовними і повністю узгоджуються з даними протоколу проведеного з нею слідчого експерименту.

Висновки суду про те, що викрадаючи чуже майно в присутності іншої особи обвинувачений вважав, що ця особа діє з ним спільно, оскільки вона не чинила перешкод, навпаки підтверджують усвідомлення ОСОБА_9 того, що його дії були помічені іншими і оцінювалися як викрадення.

Більше того, всупереч таким суперечливим висновкам суду, органом досудового розслідування дії обвинуваченого не були кваліфіковані за кваліфікуючою ознакою «за попередньою змовою групою осіб», а відповідно до приписів ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Допитані місцевим судом свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не були на місці події, а тому їх показання не можуть в даному випадку вплинути на висновки апеляційного суду щодо встановлених обставин грабежу. При цьому будь-яких заперечень щодо змісту показань цих свідків, ані сторона захисту, ані сторона обвинувачення не мають.

Таким чином місцевий суд поверхово дослідив докази, що мають суттєве значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу обвинуваченого та правильної правової оцінки його дій, внаслідок чого помилково кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Колегія суддів встановила, що обвинувачений вчинив злочин за таких обставин.

22 вересня 2021 року близько 14 год. 30 хв. обвинувачений під час спільного відпочинку зі свідком ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_11 неподалік Троїцької церкви по вул. Белінського, 1, в смт. Диканька Полтавського району та області побачив на шиї потерпілого золотий ланцюжок.

Упевнившись, що потерпілий після вживання алкоголю заснув, ОСОБА_9 у присутності свідка ОСОБА_13 повторно, відкрито, шляхом вільного доступу викрав золотий ланцюжок вартістю 4088,70 грн, знявши його із шиї ОСОБА_11 .

Наведене підтверджується належними та допустимими доказами, які були перевірені і судом апеляційної інстанції та досліджені під час перегляду оскаржуваного вироку, а саме: протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 22 вересня 2021 року від ОСОБА_11 про крадіжку майна; протоколом огляду місця події від 23 вересня 2021 року з фототаблицями, відповідно до якого потерпілий в присутності понятих, вказує місце вчинення злочину стосовно нього; біркою до золотого ланцюжка "Багет", артикул: 96000, золото проба 585, вага 2,95 г, розмір 50,00; товарним чеком від 10.07.2021, "цепь 96000", вагою 2,95, вартістю 5 162,00 грн; постановою про визнання речовими доказами від 23 вересня 2021 року, відповідно до якої товарний чек від 10 липня 2021 року, виданий ФОП " ОСОБА_17 " на ланцюжок артикул: 96000 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні; договором про надання фінансового кредиту, укладеного між Повним товариством "Ломбард Донкредит" та ОСОБА_14 , предмет застави ланцюг, вагою 2,92 г, вартістю 2 598,83 грн; протоколом огляду місця події від 23 вересня 2021 року з фототаблицями, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 в присутності двох понятих добровільно видав золотий ланцюжок; фіскальним чеком № ФН 47029743 на суму 2 598,80 грн за повернення фінкредиту за договором № ДОНО270002611; протоколом проведення слідчого експерименту від 7 жовтня 2021 року з диском, відповідно до якого потерпілий, в присутності двох понятих, показав місце зустрічі та місце відпочинку з ОСОБА_9 , де потерпілим в подальшому виявлено крадіжку ланцюжка; протоколом огляду від 5 жовтня 2021 року з роздруківкою відеозапису з камер відеоспостереження Повного товариства "Ломбард Донкредит ТОВ "Інтер-Ріелті і Компанія" та диском, на яких зафіксовано момент здачі до ломбарду ланцюжка ОСОБА_14 та ОСОБА_9 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 9 жовтня 2021 року з додатком до протоколу у виді диску, під час якого свідок ОСОБА_13 вказала на місце відпочинку, де в подальшому ОСОБА_9 зняв ланцюжок з потерпілого; протоколом проведення слідчого експерименту від 27 жовтня 2021 року з додатком до протоколу у виді диску, під час якого ОСОБА_9 продемонстрував місце відпочинку останнього, потерпілого та свідка ОСОБА_13 ; висновком експерта № 1793, відповідно до якого ринкова вартість золотого ланцюжка довжиною 50 см, проби 585, станом на 22 вересня 2021 року складає 4088,70 грн з ПДВ.

Окрім того, згідно з висновком ОП ККС ВС, викладеного у постанові від 14.09.2020 справа № 740/3597/17, приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів протоколом слідчого експерименту.

Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КК.

Зі змісту слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_13 , остання не тільки повідомила обставини відкритого заволодіння ОСОБА_9 ланцюжком, а й продемонструвала як це відбувалося.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доведеним, що обвинувачений повторно, відкрито викрав ланцюжок з шиї потерпілого, який спав, у присутності іншої особи свідка ОСОБА_13 , яка усвідомлювала протиправний характер його дій, а ОСОБА_9 у свою чергу, усвідомлював, що його дії помічені і оцінюються як викрадення.

Отже, дії ОСОБА_9 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, як повторне відкрите викрадення чужого майна.

В зв`язку з цим, вирок суду в частині засудження ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України підлягає до скасування з постановленням нового вироку.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи міру покарання, враховуючи вимоги ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який є особою з інвалідність ІІІ групи, офіційно не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення в тому числі умисних корисливих злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також наявність обставини, яка його обтяжує рецидиву злочинів, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Враховуючи, що обвинувачений після постановлення вироку Диканського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2021 року, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, необхідно до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, як того вимагають приписи ст.ст. 71 та 72 КК України.

Таке покарання буде достатнім та співмірним із вчиненим кримінальним правопорушенням і справедливим та правильно вплине на перевиховання обвинуваченого.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411, 420, 615 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Диканської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Диканського районного суду Полтавської області від 03 травня 2022 року щодо ОСОБА_9 в частині кваліфікації дій та призначенні покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Диканського районного суду Полтавської області від 14 вересня 2021 року у виді позбавлення волі строком 20 днів та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 20 днів.

Зарахувати ОСОБА_18 в строк відбуття покарання час утримання його під вартою з 03.11.2021 по 09.01.2026.

Вважати ОСОБА_9 таким, що відбув призначене покарання повністю.

Звільнити ОСОБА_9 з-під варти в залі суду негайно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку протягом 3-х місяців із дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4