В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000181 від 19.07.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , інвалідності не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

03.08.2017 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 407 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік. Звільнений 12.01.2018 на підставі ст. ЗУ «Про амністію 2016 року»;

26.12.2022 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 5 ст. 407 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 58 КК України призначено покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 рік з відрахуванням в дохід держави 20% із суми грошового забезпечення,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_5 , -

встановив:

Солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її па посаді стрільця-снайпера 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової час тини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 1 1, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , 01.03.2023, перебуваючи у районі АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відмовився від несення обов`язків військової служби, в тому числі від виконання поставлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області та діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення місця служби, того ж дня, 01.03.2023 року незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив місце служби, а саме АДРЕСА_2 в умовах військового стану та проводив час на власний розсуд у спосіб, не пов`язаний із проходженням військової служби та виконанням обов`язків військової служби, тобто фактично ухилився від військової служби до 25.09.2025, до моменту фактичного затримання за ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпра.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 суду надав показання, що він проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , яка дислокувалась АДРЕСА_2 . 01 березня 2023 року він залишив місце служби та 25 вересня 2025 року був затриманий на виконання ухвали слідчого судді. Зазначив, що у скоєному щиро розкаюється та бажає повернутись до військової служби.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з проханням допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнає свою провину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України. Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували проти застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки вважали зібрані в справі докази вини обвинуваченого достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати інші докази його провини, немає ніякої потреби, наслідки такого розгляду їм зрозумілі.

Суд роз`яснивши учасникам процесу правові наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, з якими останні погодилися, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, та застосувати при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому обвинуваченому роз`яснено, що у випадку визнання таких обставин він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в суді.

Дослідивши та оцінивши вивчені в справі докази, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 в повній мірі викритий у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України за ознаками самовільного залишення місця служби, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем.

При призначенні покарання, суд керується положенням ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пом`якшуючими покарання обставинами обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У відповідності зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим відноситься до тяжкого злочину, обвинувачений раніше судимий; на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває; за місцем мешкання характеризується негативно; на утриманні неповнолітніх дітей не має; інвалідність не встановлювалась.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, виконуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

Підстави до застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання судом не встановлені.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також, ОСОБА_3 засуджений 26.12.2022 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 5 ст. 407 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 58 КК України призначено покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 рік з відрахуванням в дохід держави 20% із суми грошового забезпечення, та протягом невідбутої частини покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, а тому, в силу правил ч. 1 ст. 71, 72 КК України, слід визначити обвинуваченому покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком невідбутої частини покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців за попереднім вироком. В свою чергу покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2022 року у виді відрахування в дохід держави 20% із суми грошового забезпечення, на підставі ч. 2 ст. 72 КК України, підлягає самостійному виконанню.

Обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_3 слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349,368, 369,370,371, 394 КПК України суд,

ухвалив:

Визнати винним ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2022 року та остаточно призначити до відбуття ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Покарання ОСОБА_3 у виді відрахування в дохід держави 20% із суми грошового забезпечення за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2022 року, на підставі ч. 2 ст. 72 КК України, виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу затримання, а саме з 25 вересня 2025 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_3 слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням положень ч.2 ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1