Справа № 709/917/25
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу

28 січня 2026 року селище Чорнобай

Колегія суддів Чорнобаївського районного суду Черкаської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченої - ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області кримінальне провадження № 0000447, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.11.2024, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Чорнобаївським районним судом Черкаської області здійснюється розгляд кримінального провадження № 0000447, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.11.2024, за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 та обвинуваченій ОСОБА_11 строку тримання під вартою. Клопотання обґрунтовував тим, що причетність ОСОБА_9 та ОСОБА_11 до вчинення інкримінованого їм злочину підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, які містяться у протоколах негласних слідчих (розшукових) дій, показаннях свідка ОСОБА_13 , показаннях потерпілих, висновках експертів, протоколах затримання та інших матеріалах кримінального провадження. Судовий розгляд у кримінальному провадженні не закінчено, а закінчити його до завершення дії обраного стосовно обвинувачених запобіжного заходу неможливо. Докази в судовому засіданні повністю не перевірені, тому необхідно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Зазначив, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, який має високий ступінь суспільної небезпеки. Умисні дії ОСОБА_9 та ОСОБА_11 були спрямовані на спричинення смерті двом особам та припинені правоохоронними органами. Метою продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_11 є: забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, запобігання вчиненню ними інших кримінальних правопорушень, незаконному впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, а також спробам ухилення від суду, тобто наявні ризики, визначені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на цей час продовжують існувати.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_9 і ОСОБА_11 обвинувачуються у готуванні до вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке у разі їх засудження передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ця обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для переховування обвинувачених від суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що з урахуванням обставин кримінального правопорушення обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть з мотивів уникнення або зменшення відповідальності чинити незаконний вплив на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, схиляти до відмови від надання показань або ж надання завідомо неправдивих показань.

Наявність ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор обгрунтовує тим, що обставини інкримінованих злочинних дій, а саме їх цілеспрямованість, свідчать про зневажливе ставлення обвинувачених до норм закону та соціальних обов`язків громадянина України, що вказує на відсутність гарантій належної правомірної поведінки обвинувачених та можливість вчинення як іншого кримінального правопорушення, так і спроб завершити розпочате ними, яке не було завершене з причин, що не залежали від їхньої волі.

На думку прокурора, вказане свідчить про неможливість застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, які б забезпечили запобігання зазначеним у клопотанні ризикам та їх належну процесуальну поведінку.

Прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 та обвинуваченій ОСОБА_11 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_8 просив задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Зазначив, що матеріали кримінального провадження на цей час судом не досліджені, свідки та потерпілі не допитані, з часу обрання запобіжного заходу обставини не змінилися.

Потерпіла ОСОБА_7 підтримала позицію прокурора та свого представника, заперечила проти можливої зміни запобіжного заходу обвинуваченим. Зазначила, що не вбачає усвідомлення обвинуваченими вчиненого. Повідомила, що й надалі побоюється за своє життя та здоров`я, а також за безпеку своєї родини. За цей період було пошкоджено її майно, у зв`язку з чим вона зверталася до правоохоронних органів. У її домоволодінні неодноразово проводилися обшуки з приводу можливого зберігання наркотичних засобів то зброї, що, на її переконання, організовується впливовими родичами обвинувачених. Крім того, повідомила про наявність чуток щодо можливого призначення її на посаду старости села, у зв`язку з чим обвинувачені постійно намагаються їй нашкодити.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 заперечив можливість задоволення заявленого прокурором клопотання. Зазначив, що прокурором не доведено наявність ризиків для продовження дії запобіжного заходу. У разі доведення вини його підзахисного законодавчо відсутня заборона для призначення покарання із застосуванням положень статей 69, 75 КК України. Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю нівелює наведені прокурором ризики. На його думку, головні докази це матеріали слідчих (розшукових) дій, тому необхідності впливати на свідків немає. Крім того, вплив на свідків це окремий склад злочину, ОСОБА_9 не буде цього робити. Ризик щодо вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення є виключно припущенням, адже він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 підтримав позицію адвоката ОСОБА_10 . Вважає, що заявлені прокурором ризики є припущеннями та не підтверджені доказами. Наразі регулярно вимикають електроенергію, у зв`язку з чим виникають труднощі з доставкою обвинувачених до суду та їх видачею для побачень із захисником. Просив змінити щодо його підзахисної запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, оскільки вона не буде переховуватися від суду чи впливати на свідків і потерпілих, є раніше не судимою особою.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав свого захисника.

Обвинувачена ОСОБА_11 підтримала свого захисника. Просила змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Обіцяла з`являтися до суду, виконувати всі обов`язки та не впливати на свідків і потерпілих.

Колегія суддів, заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання прокурора про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_11 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійшла такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про застосування та продовження строку запобіжного заходу дослідженню підлягають чотири групи обставин: чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення; чи існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України; чи наявні відомості на переконання того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам кримінального провадження; індивідуальні обставини, передбачені статтею 178 КПК України.

Колегія суддів установила, що згідно з обвинувальним актом дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 досудовим слідством кваліфіковано за ч. 1 ст. 14, п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як готування до умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті двом особам, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_11 ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду Черкаської області був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням в ДУ "Черкаський слідчий ізолятор", без застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Надалі ухвалами слідчого судді Придніпровського районного суду Черкаської області та ухвалами Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26.06.2025, від 20.08.2025, від 10.10.2025, від 05.12.2025 за клопотанням прокурора продовжено застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою у Державній установі "Черкаський слідчий ізолятор". Дія запобіжного заходу закінчується 02.02.2026. Підставами для постановлення вказаних ухвал було встановлення судом існування ризиків, передбачених положеннями статті 177 КПК України, а саме: ризиків переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих та вчинення нового кримінального правопорушення.

Наявність висунутого ОСОБА_9 і ОСОБА_11 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України дає підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ними кримінального правопорушення. Прокурор та потерпілі висунуте обвинувачення підтримують.

Аналізуючи ризики переховування обвинувачених від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), колегія суддів приходить до висновку про їх реальність та достатню вірогідність. Такий висновок зумовлений тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 14, п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи. У разі доведення обсягу пред`явленого обвинувачення та визнання обвинувачених винуватими, їм може бути призначене покарання у виді тривалого позбавлення волі, що об`єктивно створює для них підвищений мотив уникати кримінальної відповідальності шляхом переховування від суду. Суворість можливого покарання, з огляду на характер і ступінь суспільної небезпечності інкримінованого діяння, є самостійним та істотним чинником, який підвищує ймовірність реалізації такого ризику.

Колегія суддів зазначає, що ризик переховування від суду не втрачає своєї актуальності залежно від стадії кримінального провадження, оскільки він обумовлений самим фактом притягнення особи до кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин та усвідомленням можливих негативних правових наслідків для обвинувачених, пов`язаних із призначенням суворого покарання.

Додатково колегія суддів враховує поведінку обвинувачених та відсутність обставин, які б об`єктивно зменшували ризик їх переховування від суду. Матеріалами кримінального провадження не підтверджено наявність у ОСОБА_9 та ОСОБА_11 стійких соціальних зв`язків, постійного місця роботи або інших чинників, які б слугували стримуючим механізмом від переховування від суду. Захисниками та обвинуваченими не наведено та судом не встановлено переконливих даних, які б свідчили про належну процесуальну поведінку обвинувачених у майбутньому та добровільну зацікавленість у виконанні покладених на них процесуальних обов`язків. За таких обставин підвищується ймовірність реалізації ризику переховування обвинувачених від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) колегія суддів враховує особливості процесуального порядку отримання та оцінки показань у кримінальному провадженні, визначеного нормами КПК України. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 та ст. 224 КПК України, на стадії досудового розслідування показання свідків отримуються шляхом їх допиту слідчим або прокурором, тоді як на стадії судового розгляду такі показання підлягають безпосередньому дослідженню судом шляхом усного допиту свідків у судовому засіданні. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 95 КПК України суд вправі обґрунтовувати свої рішення виключно тими показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або які були отримані в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Посилання суду на показання, надані слідчому чи прокурору, не допускається, за винятком випадків, передбачених ст. 615 КПК України.

За таких обставин ризик незаконного впливу на свідків існує не лише на початкових етапах кримінального провадження під час збирання доказів, а й зберігає свою актуальність на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього допиту свідків та потерпілих судом і дослідження їхніх показань у судовому засіданні.

Станом на час розгляду судом клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу матеріали кримінального провадження судом у повному обсязі не досліджені, свідки та потерпілі у судовому засіданні не допитані, а отже, їхні показання ще не набули процесуального статусу доказів, покладених в основу судового рішення.

Разом із цим, з огляду на наданий стороні захисту доступ до матеріалів кримінального провадження, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 обізнані з анкетними даними та процесуальним статусом осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні. В умовах зацікавленості обвинувачених в уникненні негативних правових наслідків, пов`язаних із притягненням до кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин, існує реальна ймовірність того, що вони можуть здійснювати незаконний вплив на свідків як безпосередньо, так і опосередковано - через інших осіб, використовуючи особисті або соціальні зв`язки.

Такий вплив може реалізовуватися у різних формах, зокрема шляхом умовлянь, переконання, підкупу, заохочення чи інших дій, спрямованих на спонукання свідків до відмови від надання показань, їх зміни, перекручування або спотворення відомих їм обставин кримінального провадження.

Незаконний вплив може стосуватися не лише свідків, які безпосередньо вказували на обвинувачених як на осіб, причетних до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а й інших свідків, які володіють відомостями про істотні обставини кримінального провадження, у тому числі тих, показання яких мають допоміжний або процесуальний характер, зокрема понятих, які брали участь у проведенні слідчих (розшукових) дій.

Оцінюючи наявність зазначеного ризику, колегія суддів також бере до уваги неодноразові заяви потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про побоювання за власну безпеку та безпеку членів своєї родини, які не були спростовані під час судового розгляду та узгоджуються з характером інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення.

За сукупністю наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати, що обвинувачені мають реальну можливість незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, що створює ризик зміни або спотворення їхніх показань під час судового розгляду, а відтак підтверджує існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження раніше розпочатого, колегія суддів пов`язує з сукупністю обставин, що характеризують особу обвинувачених та інкриміновані їм дії. Так, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_11 мають постійне місце роботи та стабільні законні джерела доходу, що у поєднанні з відсутністю сталих соціальних зав`язків свідчить про відсутність чинників, які б об`єктивно стримували їх від протиправної поведінки.

Крім того, характер та спосіб інкримінованих обвинуваченим дій дають підстави вважати, що існує підвищена ймовірність спроб завершення раніше розпочатих протиправних дій або вчинення інших кримінальних правопорушень у разі відсутності належних процесуальних обмежень.

Водночас колегія суддів наголошує, що на даній стадії кримінального провадження суд не надає оцінки доведеності вини обвинувачених та правильності правової кваліфікації їхніх дій, оскільки ці питання підлягають вирішенню за результатами безпосереднього дослідження доказів під час судового розгляду. Наведені обставини враховуються судом виключно з метою оцінки наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та необхідності застосування відповідного запобіжного заходу.

При вирішенні питання щодо продовження стосовно обвинувачених запобіжного заходу, крім наявності вказаних ризиків, колегія суддів бере до уваги в сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: суду не надано достатніх доказів того, що вік або стан здоров`я ОСОБА_9 та ОСОБА_11 перешкоджає їх перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

З огляду на тяжкість інкримінованого злочину та встановлені ризики утримання обвинувачених під вартою є необхідним та пропорційним, оскільки забезпечує належне функціонування правосуддя і мінімізує ймовірність перешкоджанню судовому розгляду. Суд вважає, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку та відповідає характеру і тяжкості діяння, яке їм інкримінується.

Будь-яких даних про відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено. Тому, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів вважає їх такими, що наразі не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Щодо доводів захисників адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 про відсутність доказів наміру обвинувачених впливати на свідків і потерпілих, переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, слід зазначити таке. Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спроби протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1

ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості вчинення обвинуваченими таких дій. При цьому КПК України не вимагає надання доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, а лише вимагає встановлення реальної можливості їх вчинення з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Доводи захисників про те, що заявлені стороною обвинувачення ризики є виключно припущеннями, не підтверджені доказами, колегія суддів вважає необґрунтованими. Як убачається з матеріалів кримінального провадження та наведених судом мотивів, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оцінюється судом не з позиції доведеності вини особи, а з урахуванням сукупності об`єктивних обставин, зокрема характеру інкримінованого кримінального правопорушення, способу його вчинення, стадії судового розгляду, а також поведінки обвинувачених і наявності чи відсутності стримуючих факторів. За таких умов висновки суду ґрунтуються не на припущеннях, а на конкретних даних, які дають підстави вважати ризики реальними та актуальними.

Посилання захисника на перебої з електропостачанням та пов`язані з цим організаційні труднощі доставки обвинувачених до суду або проведення побачень із захисником не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки такі обставини мають тимчасовий та об`єктивний характер, не залежать від волі сторін кримінального провадження та не спростовують встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказані обставини також не свідчать про порушення права обвинувачених на захист у розумінні вимог кримінального процесуального закону.

Аргументи захисників про те, що обвинувачені раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися та не будуть переховуватися від суду чи впливати на свідків і потерпілих, самі по собі не є достатніми для висновку про відсутність відповідних ризиків. Відсутність судимості не виключає можливості реалізації ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема з огляду на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, стадію судового розгляду та те, що показання свідків і потерпілих судом ще не досліджені.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи захисників не спростовують наявності встановлених судом ризиків та не дають підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_9 на більш м`який, у тому числі у виді цілодобового домашнього арешту.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує певне відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також враховуючи думку потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо необхідності продовження застосованого до обвинувачених виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При постановленні даної ухвали колегія суддів урахувала положення ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до яких суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Висунуте стосовно ОСОБА_9 і ОСОБА_11 обвинувачення стосується кримінального правопорушення насильницького характеру, що створює реальну загрозу для життя та здоров`я потерпілих. Крім того, судом встановлено існування ризиків, пов`язаних із можливим ухиленням обвинувачених від кримінальної відповідальності та перешкоджанням судовому провадженню, незаконному впливу на свідків та потерпілих. З огляду на наведене, суд вважає, що визначення розміру застави в конкретному випадку наразі є недоцільним, оскільки не гарантує безпеки потерпілих та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З огляду на те, що 02.02.2025 спливає строк дії обраних стосовно обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_11 запобіжних заходів, враховуючи неможливість з об`єктивних причин до указаної дати завершити судовий розгляд кримінального провадження, беручи до уваги відсутність підстав для скасування або зміни запобіжного заходу, суд вважає за необхідне продовжити дію існуючого запобіжного заходу на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372, 376 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі "Черкаський слідчий ізолятор" строком на 60 (шістдесят) днів - до 28 березня 2026 року включно.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі "Черкаський слідчий ізолятор" строком на 60 (шістдесят) днів - до 28 березня 2026 року включно.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу - до 28 березня 2026 року року включно.

Копію ухвали вручити учасникам провадження та направити до Державної установи "Черкаський слідчий ізолятор".

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складений 09 лютого 2026 року.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3