№ провадження 1-кп/646/616/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002023 від 17.08.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Омбиш Борзнянського району Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця Збройних сил України військової служби за мобілізацією, солдата номера обслуги 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , відрядженого до військової частини НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :

27 липня 2023 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 призваний у Збройні Сили України на військову службу за контрактом та направлений для її проходження у військову частину НОМЕР_3 .

Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_4 № 74-РС (по особовому складу) від 26.08.2023 солдата ОСОБА_4 , відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України призначено до військової частини НОМЕР_1 на посаду номера обслуги 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони, ВОС-101533А, який прибув з військової частини НОМЕР_5 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2023 № 132, зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номер обслуги 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2024 № 123 солдата ОСОБА_4 відряджено до окремого розпорядження до військової частини НОМЕР_2 з метою виконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 № 1433/2/1/1169дск від 02.05.2024.

Згідно відомості закріплення зброї за особовим військової частини НОМЕР_1 , за солдатом ОСОБА_4 закріплено автомат АК-74 № НОМЕР_6 , 1983 року виготовлення.

Згідно ст. 68 Конституції України ОСОБА_4 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, II, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1,4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 був зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до спів службовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

Порушуючи вимоги вказаних вище нормативно-правових актів ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на шлях злочинної діяльності при наступних обставинах: Так, у період часу з 20:00 години 16 серпня 2024 року, до 03:00 годин 17 серпня 2024 року (більш точного часу вставити під час досудового розслідування не виявилось за можливе), військовослужбовець Збройних сил України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де в порушення статуту Збройних сил України, розпивав спиртні напої.

Під час вживання спиртних напоїв, у солдата номера обслуги 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , відрядженого до військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через особисті неприязні стосунки до молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - командира третьої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_6 .

Далі, ОСОБА_4 17.08.2024 близько 03:00 год. перебуваючи у стані алкогольного сп`янінням, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та бажаючи настання саме таких наслідків, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, одяг військову форму, бронежилет та шолом, а також скориставшись тим, що його побратим військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спить, взяв закріплену за останнім вогнепальну зброю АК - 74 № НОМЕР_7 та направився за місцем тимчасової дислокації (проживання) молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_4 на ганку будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , побачив молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , де між ними виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 почав виказувати претензії, щодо неможливості виходу на бойові позиції та забрати закріплену за ним автоматичну зброю, і під час конфлікту ОСОБА_4 використовуючи закріплену за ОСОБА_7 вогнепальну зброю АК-74 № НОМЕР_7 , здійснив одиночні постріли і постріли короткими чергами в повітря і в землю та один постріл в бік молодшого лейтенанта ОСОБА_6 , в результаті чого, згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/212-Зм/24 останньому спричинено вогнепальне кульове сліпе поранення правої половини грудної клітини, яке ускладнилося в своїй течії розвитком травматичного правобічного гемопневмоторакса, яке за ступенем тяжкості відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р).

Отже, солдат ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме, вбивства ОСОБА_6 .

Такі дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений, ОСОБА_4 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю визнав, пояснив, що дійсно при обставинах, викладених в обвинувальному акті вчинив дане кримінальне правопорушення. Щиро кається в скоєному, виявив бажання проходити військову службу за контрактом.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому кримінальному правопорушенні, обставини вчинених правопорушень, що викладені в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення, водночас, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів у кримінальному провадженню, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі, суд вважав за можливе провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Аналізуючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 щодо того, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, суд вважає ці пояснення обвинуваченого правдивими та такими, що відповідають дійсності, та приходить до переконання, що події кримінального правопорушення мали місце, провина обвинуваченого ОСОБА_4 цілком доведена, а вчинене ним вірно кваліфіковано за ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також особу винного.

Дане кримінальне правопорушення належить до особливо тяжкого злочину, який посягає на життя людини, яке серед інших соціальних благ відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у справі вбачає щире каяття та визнання вини у вчиненому правопорушенні.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить скоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 характеризуються посередньо за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України судимості не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд керується положенням п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує ставлення обвинуваченого ОСОБА_4 до скоєного, який вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиросердно розкаявся, критично ставиться до скоєного та шкодує про вчинене, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Також, при обранні виду та міри покарання суд виходить з того, що статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

У зв`язку з наведеним суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 неможливе без ізоляції від суспільства.

За таких обставин, відповідно до загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, враховуючи вимоги, зазначені в абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , визначаючи достатність покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, характер, суспільну небезпеку та наслідки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, виходячи із достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, зважаючи на позицію сторони обвинувачення, думку сторони захисту, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк та в межах, встановлених санкціями статей Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, встановлених ст. 178 КПК України, враховуючи вид та міру покарання, яке призначається судом ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити без змін - у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 19.08.2024 по день набрання цим вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судових експертиз, необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 124 КПК України.

Питання про арешт майна та про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ч. 4 ст. 174, ч. 9 ст. 100 КПК.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

В строк відбуття покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувати термін знаходження його під вартою з 19.08.2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на корить Держави витрати, пов`язані із залученням експерта на проведення експертиз:

- від 17.09.2024 № СЕ-19/121-24/26845-БЛ в сумі 9 087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) гривень 36 копійок;

- від 14.10.2024 № СЕ-19/121-24/29693-ФХВР в сумі 11 938 (одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) гривень 50 копійок;

Скасувати арешт, накладений, ухвалою слідчого судді Червнозаводського районного суду міста Харкова від 20.08.2024 року, на тимчасове вилучене в ході огляду місця події 17.08.2024 року за адресою: АДРЕСА_3 , майно, а саме: автомат АК-47 № НОМЕР_8 1983 року; магазин з написом «М2» №26 з 14 набоями 5,45;8 гільз; одну кулю.

Речові докази:

-АК-47 № НОМЕР_7 1983 р.в.; 8 гільз; магазин з написом «М2» №26, у якому 14 набоїв калібру 5.45; куля; -звернути на потреби військової частини НОМЕР_1 ;

- змив речовини бурого кольору зі сходів, змиви з автомату, - знищити;

- сорочку бойову, темно-зеленого кольору з камуфльованими (піксель) рукавами; штани камуфльовані (піксель) з ременем темно-зеленого кольору; плитоноска (чохол під бронеплити) темно-зеленого кольору, повернути власнику майна військовій частині НОМЕР_1 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в порядку, передбаченому частиною 4 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя - ОСОБА_1