Справа № 579/1410/25
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2025 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кролевець справу по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кролевець, громадянина України, освіта професійно-технічна, не одруженого, працюючого вантажником ВКП ТОВ «Торгсервіс» , військовозобов`язаного, зареєстрованого за місцем проживання та проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого,-

- за ч. 1 ст. 286-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2025 року близько 14.40 години ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснював керування транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_1 , при чому рухався в межах населеного пункту м. Кролевець Конотопського району Сумської області від автомобільної стоянки магазину «Продукти-789» ТОВ «АТБ-Маркет», розміщеної по вул. Л. Українки 3, в напрямку до проїзної частини дороги, під час чого проявив неуважність.

Так, 12.04.2025 року близько 14.40 години водій ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог пунктів 2.9 (а), 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, здійснюючи керування транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, при виїзді від місця стоянки магазину «Продукти-789» ТОВ «АТБ-Маркет», розташованої по вул. Л. Українки, 3, м. Кролевець Конотопського району Сумської області, в напрямку до проїзної частини дороги, перед зміною напрямку руху ліворуч, не переконався у тому, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не поступився дорогою мопеду Honda Dio р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , який рухався по вул. Лесі Українки в напрямку до вул. Ярмаркова, з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_1 , внаслідок чого на смузі руху мопеду Honda Dio р.н. НОМЕР_2 відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «деформації в ділянці лівого плечового суглобу», після клінічного, рентгенологічного обстежень встановлений клінічний діагноз: «Перелом хірургічної шийки плечової кістки (основний). Закритий перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки без зміщення. Перелом великого горбика плечової кістки. Закритий багато уламковий перелом великого горбика лівої плечової кістки зі зміщенням», які відповідно до висновку експерта № 44 від 18.04.2025 відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод» № СЕ-19/119-24/8012-ІТ від 23.06.2025, в даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 2.9 (а), 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти зіткненню з мопедом та з технічної точки зору невідповідності пунктів 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди:

п. 2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п. 10.1 Правил дорожнього руху України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п. 10.2 Правил дорожнього руху України виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді отримання потерпілою ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286-1 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду вину визнав повністю, не оспорює обставин, викладених в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, суд провів судовий розгляд у справі в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням даних про його особу.

Оцінивши всі зібрані по справі докази, суд вважає, що факт скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_4 доказаний повністю .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286-1 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як пом`якшуючими обставинами покарання суд визнає повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину , відшкодування заподіяної шкоди.

Суд приймає до уваги, що обвинувачений раніше не судимий , скоїв злочин вперше, за місцем проживання характеризується позитивно , суд враховує сімейний стан обвинуваченого.

Обтяжуючих покарання обставин суд не вбачає.

Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, тяжкість скоєного злочину, особу винного, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі визначеної в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України , оскільки саме даний вид покарання на думку суду є справедливим , покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги характер допущених порушень правил дорожнього руху, суд вбачає достатні підстави для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно ст. 1 КК України Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права; це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою, як зазначалось вище, є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення, зокрема про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК).

У виключних випадках кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ч. 1 ст. 69 КК, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення ст. 66 і 69 КК, згідно яких підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Суд врахував дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини його вчинення , наявність пом`якшуючих обставин, однак не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 покарання більш м`якого ніж встановлено в санкції ч.1 ст. 286-1 КК України з застосуванням ст. 69 КК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувати до вступу вироку в законну силу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню витрати на проведення експертизи з ОСОБА_4 в розмірі 17828 грн.

Арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Кролевецького районного суду від 16 квітня 2024 року підлягає скасуванню.

Речові докази по справі, автомобіль ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_1 та мопед Honda Dio р.н. НОМЕР_2 , які зберігаються на штраф майданчику ВП № 1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області за адресою м. Кролевець, вул. Грушевського, 21, повернути власникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України і призначити йому за цим законом покарання у виді одного року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

Стягнути в доход держави судові витрати на проведення експертизи з ОСОБА_4 в розмірі 17828 грн.

Арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Кролевецького районного суду від 16 квітня 2024 року скасувати.

Речові докази по справі, автомобіль ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_1 та мопед Honda Dio р.н. НОМЕР_2 , які зберігаються на штраф майданчику ВП № 1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області за адресою м. Кролевець, вул. Грушевського, 21, повернути власникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України , якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Кролевецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1