Справа № 183/9579/25
№ 1-кс/183/1682/25

У Х В А Л А
22 вересня 2025 року Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську старшого лейтенанта Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , розглянувши матеріали досудового розслідування, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до:
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новодружеськ Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, працюючого на посаді охоронника 3-го розряду Дніпровського районного відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -
Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника Управління поліції охорони Національної поліції в Луганській області № 39 в/с від 01.06.2018 року, ОСОБА_5 призначено на посаду охоронника 3-го розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Лисичанського міського відділу Управління поліції охорони в Луганській області.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та працівників правоохоронних органів» № 3781-XII від 23.12.1993 року (зі змінами та доповненнями на час вчинення злочину), до правоохоронних органів віднесені органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію»
№ 580-VIII від 02.07.2015 року (зі змінами та доповненнями на час вчинення злочину), Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року (зі змінами та доповненнями на час вчинення злочину) у складі органів Національної поліції України здійснює роботу поліція охорони.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі Правила дорожнього руху), та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.
Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого ДАІ МВС-УВС у Луганській області, ОСОБА_5 має право керування транспортними засобами, віднесених до категорії «А», «В», «С» у зв`язку із проходженням відповідного навчання, тобто достовірно знав вимоги Правил дорожнього руху, та зобов`язаний був їх неухильно виконувати.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , транспортний засіб марки «Lada» модель «219010» держаний номерний знак « НОМЕР_3 », чорного кольору, на праві приватної власності належить ОСОБА_8 .
Таким чином, 24.01.2021 року ОСОБА_5 , працюючи у відповідному структурному підрозділі Національної поліції України, будучи відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи вимоги вказаного вище законодавства, яке регламентує правила безпеки дорожнього руху, та маючи можливість належно їх виконувати, діючи із злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, допустив їх порушення та вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту за наступних обставин.
Встановлено, що 24.01.2021 приблизно о 06 год. 26 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, у позаслужбовий час, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Lada» модель «219010» держаний номерний знак « НОМЕР_3 », в кузові чорного кольору, рухаючись по проїжджій частині автодороги проспекту Перемоги у напрямку від вулиці Соборної до вулиці Менделєєва у м. Лисичанську, Луганської області, проїжджаючи ділянку вказаної автодороги з одностороннім рухом в районі торгового центру «Кристал», який розташований за адресою: Луганська область,м. Лисичанськ, проспект Перемоги, 86, виконуючи маневр з випередження іншого транспортного засобу, що рухався у попутному напрямку вказаної автодороги, діючи в порушення та 12.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, яким передбачено:
«У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»
діючи необережно проявляючи кримінально-протиправну недбалість, не передбачив можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не забезпечив безпечний рух, не врахував дорожні умови та дорожню обстановку, не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не обрав безпечну швидкість руху при якій він мав би змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, з моменту виявлення перешкоди для руху пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху її об`їзду, чим не вжив заходів для відвернення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого передньою правою частиною керованого ним автомобіля марки «Lada» модель «219010» держаний номерний знак « НОМЕР_3 » скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час рухалась проїжджою частиною автодороги проспекту Перемоги у м. Лисичанську, Луганської області, в попутному відносно руху автомобіля марки «Lada» модель «219010» держаний номерний знак « НОМЕР_3 » під керуванням ОСОБА_5 , напрямку, внаслідок чого ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження, від яких вона померла на місці події.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної події при контактуванні з автомобілем під керуванням ОСОБА_5 пішоходу ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синця у верхній третині правої гомілки, по попередньо-внутрішній поверхні, садна в області проекції лівого колінного суглоба, по передньо-зовнішній поверхні, які як окремо так і в своїй сукупності мають ознаки легкого тілесного ушкодження та тілесні ушкодження у вигляді рваної рани № 1 в середньо-нижній третині лівої гомілки по передньо-внутрішній поверхні, рваної рани № 2 по передньо-зовнішній поверхні в середній третині лівої гомілки, субарханоїдальних крововиливів в скроневих, тім`яних та потиличних долях справа та зліва; розривів міжхребцевих дисків на рівні C5-C6 та Th6-Th7, та компресійними переломами C5 та Th6; відкритих поперечно-відламкових переломів великогомілкової та малогомілкової кісток лівої гомілки, в своїй сукупності, які згідно висновку судово-медичного експертизи в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та находяться в причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_9 , та які утворилися під час та обставинах дорожньо-транспортної події.
В умовах вказаної події, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Lada» модель «219010» держаний номерний знак « НОМЕР_3 », чорного кольору, мав технічну можливість запобігти настанню дорожньо-транспортної події шляхом виконання вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, знаходились у причинному зв`язку з виникненням вказаної вище дорожньо-транспортної події та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_9 .
Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як в порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
10.01.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Прокурор наполягає на наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , яка підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.
Враховуючи особу підозрюваного, слідчий вважає наявними ризики, визначені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зокрема, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку слідчого, свідчить те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за яке, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання, у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення понесення покарання.
Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні, про яких йому на цій стадії досудового розслідування стало відомо, з метою змусити останніх надавати неправдиві показання у кримінальному провадженні, для уникнення ним кримінальної відповідальності.
Про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, на думку слідчого свідчить те, що підозрюваний, ОСОБА_5 за специфікою своєї діяльності, якою займався досить тривалий час, достовірно знає, яким чином можливо приховати свої злочинні дії, як вплинути на свідків чи потерпілих, що може допомогти йому уникнути кримінальної відповідальності, за вчинення злочинів.
Враховуючи викладене, спроби ОСОБА_5 будь-яким чином ухилитися від слідства та перешкодити досудовому розслідуванню є дуже ймовірними.
У наведені способи підозрюваний ОСОБА_5 матиме можливість перешкоджати кримінальному провадженню та затягувати хід досудового розслідування, а також може негативним чином впливати на об`єктивне та всебічне встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Також слідчий зазначає, що ОСОБА_5 тривалий час є співробітником поліції, отже має стійкі зв`язки в правоохоронних органах та може негативним чином впливати на об`єктивне та всебічне встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення.
За таких обставин слідчий наполягає на неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками.
Прокурор клопотання слідчого в судовому засіданні підтримала, просила його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними у ньому.
Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні не надано. Вважає доводи, на які посилається прокурор виключно припущеннями, які нічим не обґрунтовані. Просив обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, зазначаючи, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, має сім`ю, неповнолітніх дітей, стійкі соціальні зв`язки, доглядає хвору матір, має постійне місце роботи та бездоганну репутацію, раніше не судимий, жодних адміністративних чи кримінальних правопорушень не вчиняв, не перешкоджав слідству, з`являвся за викликами до слідчого, виконував усі покладені на нього процесуальні обов`язки.
Підозрюваний підтримав думку свого захисника, звернув увагу на те, що він проходить службу у Дніпровському районному відділ Управління поліції охорони в Дніпропетровській області на посаді охоронника, має графік роботи в тому числі і в нічний час, тому обмеження, на яких наполягає слідчий та прокурор, як то домашній арешт з 21.00 години до 6.00 години ранку обмежить його право на працю, в тому числі він буде позбавлений засобів для існування, оскільки під час повномасштабного вторгнення рф на територію України, він у своїй сім`ї являється єдиним годувальником.
Вислухавши позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали, подані до клопотання, дослідивши надані докази, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
10 січня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
17 вересня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам визначеним положенням цієї статті.
Статтею 178 КПК України визначено обов`язок суду, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінити в сукупності всі обставини вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та особу підозрюваного.
Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, що попередньо кваліфіковано органом досудового розслідування за ч.2 ст. 286 КК України, що підтверджується:
-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.01.2021 року;
-протоколом огляду трупу ОСОБА_9 від 24.01.2021 року у якому зафіксовано наявність тілесних ушкоджень на трупі;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 25 січня 2021 року, висновком експерта від 23.03.2021 року № СЕ-19/113-21/2371-ІТ,
-висновком експерта № СЕ-19/113-21/8280-ІТ, протоколом огляду відеозапису від 15.11.2021 року,
-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 27.08.2021 року,
-висновком експерта № 33 від 22.03.2021 року,
-протоколом проведення слідчого експерименту від 30.11.2021 року,
-висновком експерта № СЕ-19/105-21/9148-ІТ від 16.12.2021, іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.
та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.
При розгляді доказів, наданих слідчим на підтвердження обґрунтованості пред`явленої підозри, слідча суддя вважає їх вагомими та обґрунтованими, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України. У відповідності до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тому слідчий суддя вважає, що існують всі підстави вважати підозру обґрунтованою.
Стосовно ризиків, визначених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя погоджується з позицією слідчого, підтриманою прокурором, щодо імовірності їх виникнення, лише з огляду на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання, у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення понесення покарання.
Згідно зі ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи право суддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи право суддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Як зазначав суд вище, статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд, приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання зможе в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків.
В даному конкретному випадку, сторона обвинувачення може ініціювати застосування запобіжного заходу лише у зв`язку з необхідністю запобігання спробам особи, які мають виявлятися в реальних діях, а не через їх уявну можливість вчинення чи у припущеннях таких дій у майбутньому. Якщо дослівно тлумачити термін «запобігання спробам», то за змістом воно є тотожним поняттю «припинення розпочатої дії». Умовно його можна вважати співмірним з категорією «замах», що застосовується у визначенні стадій вчинення злочину, та вважається вчиненням особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на настання наслідків, у цьому випадку визначених у ч. 1 ст. 177 КПК.
Зазначена у клопотанні слідчого спроба підозрюваного незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні має бути підтверджена належними доказами, у тому числі показами вказаних осіб, які доводять незаконний вплив особи, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб.
З урахуванням того, що підозрюваний протягом досудового розслідування перебуває в м.Дніпро, та мав можливість впливати на свідків, слідчим суддею не встановлено доказів наявності навіть спроб незаконного впливу на свідків, на показаннях яких, в тому числі обґрунтовується підозра.
З цих же підстав не обґрунтованим вважається і ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб також має бути підтверджене та доведене: які саме дії особи слідчий/прокурор оцінює як перешкоджання, а також в який саме спосіб особа таким діями реально заважає здійснювати досудове розслідування.
Отже, наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами. Припущення прокурора та слідчого про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст. 84 КПК, не може вважатися належною метою обрання запобіжного заходу у розумінні ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки по суті є припущенням.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених Кодексом (ч. 2 ст. 177 КПК).
Аналіз вимог ст. 177 КПК України свідчить про те, що суд повинен надавати оцінку законності та обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, в якому має бути доведено «існування спроб», перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК. Одного лише припущення прокурора про те, що такі спроби можуть потенційно виникнути, недостатньо для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу, особливо, якщо йдеться про тримання під вартою.
Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
З огляду на наявність обґрунтованої підозри та ризику, визначеного у п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що з моменту пред`явлення підозри і до моменту розгляду цього клопотання ОСОБА_5 має зареєстроване місце проживання, має стійкі соціальні зв`язки, має постійне місце роботи, за яким характеризується виключно з позитивної сторони, слідча суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
При цьому суд вважає за необхідне зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_11 з`являтися на першу вимогу до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; не відлучатися з місця проживання без дозволу суду; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.
Саме такий обраний запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного в межах строку досудового розслідування.
Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 182, 194, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
п о с т а н о в и в :
Застосувати до ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новодружеськ Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, працюючого на посаді охоронника 3-го розряду Дніпровського районного відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, раніше не судимого, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строком до 21 листопада 2025 року.
Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 :
1) з`являтися на першу вимогу до слідчого, прокурора та суду;
3) не відлучатися з місця фактичного проживання, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;
4) утримуватися від спілкування зі свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.
Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1