490/369/22 17.12.2025
н/п 1-кп/490/144/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/369/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001544 від 14.11.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Харкові, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, офіційно неодружений, не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, а саме: умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за наступних обставин.

Так, 14.11.2021 року ОСОБА_5 , перебуваючи з 2017 року на посаді помічника начальника військового наряду військової частини НОМЕР_1 , заступив на службу військового наряду з охорони громадського порядку Центрального району міста Миколаєва у складі військовослужбовців ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ..

Під час патрулювання відповідно маршрутного листа №107 від 14.11.2021 року затвердженого черговим військових нарядів військової частини НОМЕР_1 , за маршрутом від АДРЕСА_3 до АДРЕСА_4 .

Того ж дня, близько 18:35 год., більш точного часу у ході проведення досудового розслідування встановити не виявилося можливим, відповідно до отриманого маршруту, на контрольній точці №2 останні зустрілись із начальником груп військових нарядів ОСОБА_10 , який повідомив, що військовому наряду, який здійснює піше патрулювання за маршрутом з вул.3-Слобідська до вул.6-Слобідська в м.Миколаєві, необхідна допомога, та направив їх до перетину вул. 3-Слобідська та вул.Колодязної.

По прибуттю до перетину вул.3-Слобідська та АДРЕСА_5 , останні побачили наряд №112 у складі 3 осіб, які спілкувались із групою людей, серед яких були чоловіки та жінки. Останні вживали алкогольні напої у громадських місцях і на зауваження пішого патруля не реагували та нецензурно й грубо виражались у бік колег із Національної гвардії. Знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків, керуючись Законом України «Про Національну поліцію», будучи одягненими у формений одяг, підійшли до групи осіб, представились відповідно до чинного законодавства та повідомили, що останні порушують положення, передбачені ст.178 КУпАП, розпиваючи спиртні напої у громадських місцях.

На зауваження військового наряду ОСОБА_3 відреагував грубо і почав нецензурно виражатись у бік військовослужбовців Національної гвардії. Після попередження працівниками Національної гвардії ОСОБА_3 , що викликано працівників патрульної поліції для складання відносно останнього протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.178 КУпАП, останній продовжив нецензурно виражатись, лаятись принижувати честь та гідність військовослужбовців Національної гвардії та на неодноразові зауваження не реагував і не виконував законні вимоги працівників правоохоронних органів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронних органів, 14.11.2021 року, приблизно о 18:45 годин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_3 , перебуваючи на перетині вул.3-Слобідська та вул.Колодязна в місті Миколаєві, усвідомлюючи, та достовірно знаючи, що ОСОБА_5 є працівником правоохоронних органів, здійснює службу у Національній гвардії, займає посаду помічника начальника військового наряду військової частини НОМЕР_1 і виконує свої службові обов`язки, умисно, з метою заподіяння працівникові правоохоронних органів тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком правої руки навідмах у область грудної клітини, внаслідок чого спричинив ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України винним себе не визнав та суду пояснив, що події були в листопаді 2021 року в дворі їх будинку по АДРЕСА_5 . До них додому приходили друзі, з якими вони вжили спиртні напої. Коли друзі почали йти додому, вони з дружиною вирішили їх провести. Під час прогулянки вони слухали пісні на портативній колонці. Друзі вирішили покурити і вони разом підійшли до лавки. На лавці вже стояли дві пляшки з рідиною коричневого кольору. Він їх не чіпав. Десь через 10 хвилин до них підійшли нацгвардійці і почали їх звинувачувати у тому, що вони розпивають спиртні напої. Вони повідомили їм, що спиртні напої не вживали і чиї це пляшки, він не знає. Після цього, нацгвардій ці почали його звинувачувати, що він палить хоча він не палив. Між його друзями та нацгвардійцями виникла суперечка. Він в цей час відволікся на телефон. Потім, він сказав, «все, досить» і хотів піти, але нацгвардійці почали його обмежувати, внаслідок чого він попросив викликати поліцію. Нацгвардійці повідомили йому, що обмежують його рух. Він намагався піти, але йому одягли кайданки.

Додатково пояснив, що спочатку був один патруль 3 особи, а потім ще один 3 особи. Коли вони підійшли, в його руках нічого не було. Коли потерпілий схопив його за куртку, він просив його прибрати руки. Потерпілий тримав його за одяг ззаду в районі плеча. Коли він почав відмахуватись та намагався з розвороту звільнитись від руки потерпілого, його повалили на землю та одягли кайданки. Коли намагались одягнути кайданки та повалити на землю, хтось крикнув «хапайте його, він вдарив начальника караула». Коли лежав на землі, хтось сказав, що він вдарив співробітника НГУ. Цивільний позов потерпілого не визнав.

На підтвердження винуватості ОСОБА_3 стороною обвинувачення були надані суду та досліджені наступні докази.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що на момент вказаних подій він обіймав посаду помічника начальника військового наряду військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України. Приблизно у листопаді 2021 року, більш точної дати вже не пам`ятає, о 16:00 годині він заступив на службу з охорони громадського порядку в Центральному районі на маршрут по пр.Центральному від вул.Садової до вул.3 Слобідська. Близько 18:0019:00 години, більш точного часу вже не пам`ятає, на контрольній точці №2 він зустрівся з начальником групи військових нарядів, який йому повідомив, що сусідній наряд прилеглої території потребує допомоги. Вони вирушили на вул.Колодязна, де зустрілись із сусіднім нарядом та побачили компанію людей у складі двох чоловіків, двох жінок та однієї малолітньої дитини. Серед вказаних осіб був і ОСОБА_3 .. Також, повз місця події проходили перехожі люди, які зупинялись подивитись та йшли далі. Дана група людей розпивала спиртні напої та висловлювалась нецензурними словами у бік його колег. З приводу того, що дані люди вживали спиртні напої зазначив, що від них відчувався запах алкоголю і біля них знаходились пляшки з етикетками з-під пива. Зокрема, від ОСОБА_3 також відчувався запах алкоголю. Підійшовши до вказаних людей, вони зробили їм зауваження, на яке ніхто з них не відреагував. Їх почали обзивати та говорити, що вони тут "ніхто". Вони представились їм військовослужбовцями Національної гвардії України та повідомили, що заступили на службу з охорони громадського порядку. Після цього їм повідомили, що вони не хочуть з ними розмовляти і будуть спілкуватись лише з працівниками поліції. У зв`язку з цим, його патрульний почав викликати на місце наряд поліції. Потім, ОСОБА_3 почав збирати свої речі та збиратись уходити. Вони попросили його затриматись до приїзду працівників поліції для з`ясування всіх обставин справи, на що ОСОБА_3 ніяк не відреагував, почав висловлювати нецензурні слова та намагатися піти з місця події. Він разом із колегою намагалися притримати ОСОБА_3 рукою за плече та попросили його дочекатись приїзду працівників поліції, на що ОСОБА_3 розвернувся до нього обличчям та наніс один удар рукою в область грудної клітини. Після цього, вони застосували відносно ОСОБА_3 заходи фізичного впливу та спецзасоби кайданки і чекали до приїзду працівників поліції. Коли вони одягали кайданки ОСОБА_3 , жінки з компанії обвинуваченого, почали кидатись на них, шарпати їх та порвали їм бушлат. По приїзду на місце події карети швидкої медичної допомоги, він за отриманням медичної допомоги до них не звертався, оскільки черговий військового наряду відправив його на службу, а без вказівки останнього він не може покинути свого маршруту патрулювання. З приводу отриманого тілесного ушкодження звертався до лікарів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. Так, у холодну пору року 2022 року, більш точної дати та часу вже не пам`ятає, він разом із потерпілим ОСОБА_5 несли службу у наряді по охороні громадського порядку. Вони підійшли зробити зауваження компанії людей, серед яких був ОСОБА_3 , якась жінка та декілька чоловіків, які сиділи на лавочці на вулиці, назви якої вже не пам`ятає. Вони зробили їм зауваження, оскільки ті у пізню годину часу розпивали спиртні напої та гучно слухали музику. Зазначив, що у вказаній компанії людей були пляшки і в руках, і стояли пляшки біля лавки, та на даних пляшках наче були етикетки з-під алкоголю, але точно вже не пам`ятає. Однак, по поведінці ОСОБА_3 та запаху алкоголю вони зрозуміли, що той перебував у стані алкогольного сп`яніння. Після того, як вони зробили їм зауваження, ОСОБА_3 наніс один удар ОСОБА_5 в область обличчя, але з якої саме сторони вже не пам`ятає. Потім, вони застосували до ОСОБА_3 заходи фізичного впливу, після чого на місце події прибули працівники поліції і почали складати документи. ОСОБА_3 у свою чергу поводив себе агресивно і по відношенню до них, і по відношенню до працівників поліції, однак що саме говорив ОСОБА_3 на їх адресу, вже не пам`ятає. Він не пам`ятає, чи погано почував себе ОСОБА_5 після того, як ОСОБА_3 наніс йому удар. Чи звертався ОСОБА_5 до працівників швидкої медичної допомоги по прибуттю на місце пригоди, також вже не пам`ятає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він разом із потерпілим ОСОБА_5 проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. Більш точної дати та часу вже не пам`ятає, вони підійшли до обвинуваченого ОСОБА_3 , який разом зі своєю дружиною сиділи на лавці на вулиці коло парку та розпивали спиртні напої, що вони визначили по запаху алкоголю. Вони зробили їм зауваження за розпивання спиртних напоїв у громадському місці, на що ОСОБА_3 почав кидатись на ОСОБА_5 з кулаками. Він бачив, як ОСОБА_3 наніс удар рукою ОСОБА_5 , але куди саме вже не пам`ятає. Після цього, ОСОБА_5 застосував відносно ОСОБА_3 заходи фізичного впливу та утримував його до приїзду працівників поліції. Будь-яких видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_5 він не бачив, але той говорив, що у нього болить рука. Він бачив як на місце події приїхала карета швидкої медичної допомоги, але чи звертався до них за медичною допомогою ОСОБА_5 вже не пам`ятає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він разом із потерпілим ОСОБА_5 проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. У листопаді 2021 року, більш точної дати вже не пам`ятає, близько 18:30 години під час патрулювання району, назви якого не пам`ятає, на вулиці у сквері побачили компанію людей, які гучно слухали музику та вживали спиртні напої. Вони підійшли до них щоб зробити зауваження та побачили, що ОСОБА_3 , який знаходився у даній компанії людей, перебуває у нетверезому стані. Вони вилили спиртне у мусорку, після чого ОСОБА_3 почав поводити себе агресивно та говорити, що вони тут ніхто та інші образливі слова на адресу Нацгвардії. Вони намагались заспокоїти ОСОБА_3 , оскільки той перебував у громадському місці у нетверезому стані та намагався піти з місця події. Ніхто за одяг ОСОБА_3 не чіпав. Після цього, ОСОБА_3 наніс один удар ногою начальнику патруля ОСОБА_5 в область ребра, на що останній застосував заходи фізичного впливу відносно ОСОБА_3 щоб його заспокоїти. Потім на місце було викликано працівників поліції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він разом із потерпілим ОСОБА_5 проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. Більш точної дати та часу вже не пам`ятає, він разом із ОСОБА_5 перебували у наряді та несли службу на маршруті по пр.Центральному. Потім, із ними зв`язався начальник групи військових нарядів та попросив про надання допомоги іншому наряду, який перебував по АДРЕСА_5 . Прибувши на місце, побачили чоловіка, який був у компанії ще одного чоловіка та начебто двох жінок. Дана компанія людей сиділи у сквері неподалік "Хмільного Роджера" та вживали пиво. На момент прибуття, вже було досить шумно та була трохи конфліктна ситуація. Вони представились обвинуваченому ОСОБА_3 , на що той відповів їм, що спілкуватись з ними він не буді і вони ніхто. Він не бачив, щоб ОСОБА_3 на момент їх прибуття вживав спиртні напої. Задля урегулювання даного конфлікту він зателефонував на спецлінію "102" і йому повідомили очікувати на прибуття наряду поліції. Вони повідомили ОСОБА_3 , що своїми діями він порушує ст.178 КУпАП, а саме розпивання спиртних напоїв у громадському місці, але профілактична бесіда у даній ситуації не допомогла. Потім, ОСОБА_3 взяв свій рюкзак та намагався покинути місце події. ОСОБА_5 намагався обережно притримати ОСОБА_3 за плече, на що останній розвернувся до нього та наніс йому один сильний удар рукою в область грудної клітини. Після цього, вони застосували відносно ОСОБА_3 заходи фізичного впливу та спецзасоби кайданки щоб його заспокоїти. В цей час, жінки які знаходились в компанії ОСОБА_3 , почали їх шарпати за формений одяг та висловлюватись нецензурною лайкою. Потім, на місце приїхали співробітники патрульної поліції та карета швидкої медичної допомоги. Працівники патрульної поліції сказали ОСОБА_3 їхати до лікарні швидкої медичної допомоги, а вони поїхали до відділення поліції №1 на вул.Декабристів, 8, де написали рапорт щодо вказаної події. Знаходячись у відділку поліції, вони віддали рапорт і фіксацію з їх боді камери, та їх було опитано як свідків. За наданням медичної допомоги потерпілий ОСОБА_5 звернувся вже після служби.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що у листопаді 2021 року приблизно о 17:00-18:00 годині, більш точної дати та часу вже не пам`ятає, він разом зі своїми товаришами знаходились на вулиці, в районі вул.3 Слобідської в м.Миколаєві, неподалік "Хмільного Роджера". Під час спілкування вони бачили, як недалеко від них відпочивала компанія людей у складі однієї жінки та двох чоловіків, серед яких був ОСОБА_3 .. Дана компанія людей сиділи на лавках, гучно слухали музику на колонці та, судячи з їх поведінки та наявності склянок, розпивали спиртні напої. Потім, до них підійшли військовослужбовці Національної гвардії України та, як він зрозумів, зробили їм зауваження з приводу гучної музики. Після цього, між вказаною компанією людей та нацгвардійцями виникла словесна перепалка, в ході якої ОСОБА_3 вів себе зухвало, кричав та чинив опір. Він вже не пам`ятає, чи висловлювала компанія людей будь-які образи на адресу нацгвардійців, чи ні. Потім, ОСОБА_3 почав збиратись уходити, однак нацгвардійці намагались його зупинити. В цей момент, ОСОБА_3 різко розвернувся та наніс один удар кулаком в область обличчя одного з нацгвардійців. Після цього, військовослужбовці Національної гвардії почали затримувати ОСОБА_3 , при цьому ніхто ніяких ударів ОСОБА_3 у відповідь не наносив.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_3 вони перебувають у цивільному шлюбі та проживають разом протягом 12 років. Приблизно восени, більш точної дати та часу вже не пам`ятає, до них додому прийшли їх друзі ОСОБА_15 зі своїм чоловіком ОСОБА_16 , з якими вони спільно відпочивали та вживали спиртні напої. Близько 18:00 години вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 пішли проводжати своїх друзів додому, які проживали у сусідньому дворі будинку. У ОСОБА_3 із собою був рюкзак, який він постійно носить, коли виходить з додому, та музична колонка, з якої грала музика. Знаходячись в районі перехрестя вул.3-я Слобідська та вул.Колодязна в м.Миколаєві, вони підійшли до вільної лавки щоб присісти та покурити. ОСОБА_15 з ОСОБА_16 присіли на лавку, а вона з ОСОБА_3 залишились стояти біля лавки. Майже відразу, як вони підійшли до вказаної лавки, хлопці, які в цей час сиділи на сусідній лавці на відстані до двох метрів, зробили їм зауваження щодо гучної музики, яка грала з колонки ОСОБА_17 . На прохання хлопців вони зробили музику тихіше щоб не заважати їм відпочивати. Приблизно через 5 хвилин, як вони підійшли до лавки, до них підійшли четверо хлопців, одягнені у формений одяг, і як вона зрозуміла, то були представники патрульної поліції. Вона не пам`ятає, чи представлялись дані хлопці їм, чи ні, та чи називали вони свої прізвища. ОСОБА_18 повідомили їм, що нібито отримали виклик з приводу того, що сидять люди і своєю поведінкою порушують ситуацію у дворі. Хлопці почали говорити їм, що вони сидять на лавці та пиячать, що не відповідало дійсності. В цей момент вона звернула увагу на те, що на лавці чи біля неї, точно вже не пам`ятає, знаходились якісь пляшки та стаканчики, але ким саме вони були там залишені, вона не знає. Вони відповіли хлопцям, що ніяких алкогольних напоїв не вживають, на що хлопці почали робити їм зауваження з приводу паління сигарет. Оскільки ніякої заборони щодо паління сигарет у вказаному місці не було і вони пояснювали їм, що своїми діями нічого не порушують, хлопці почали робити вже їм зауваження з приводу гучної музики і що начебто вони заважають іншим людям. Вона вважає, що вказані хлопці просто шукали якийсь привід аби до них причепитись за якесь порушення. У зв`язку з цим, вони запропонували хлопцям викликати на місце працівників поліції якщо в їхніх діях дійсно є якесь порушення, на що ті просто мовчали та нікого не викликали. Особисто вона в поліцію не телефонувала та працівників поліції на місце не викликала. Оскільки хлопці ігнорували їхню вимогу викликати працівників поліції, вони просто вирішили піти звідти, але хлопці їх не пускали та почали казати, що нікуди вони не підуть і вони їх затримують. Під час даного словесного конфлікту, ОСОБА_19 , вживаючи ненормативну лексику, сказав хлопцям, що у зв`язку з відсутністю будь-яких обґрунтованих пояснень з приводу того, що саме вони порушили, він поваги до них не має, після чого першим з них взяв свої речі та намагався піти звідти. Однак, дані хлопці почали поводити себе агресивно і вона побачила, як один з них, вищий та худіший за її чоловіка, схопив ОСОБА_3 за рюкзак і куртку та почав різко тягнути до себе. В цей момент, ОСОБА_17 на відвороті зробив дію рукою щоб відштовхнути хлопця від себе, а саме: наніс йому удар рукою в область плеча та районі шиї десь. Вона вважає, що вказані дії ОСОБА_3 у той момент були самозахистом від протиправних дій вказаного хлопця та ніяких намірів умисно завдати останньому якісь тілесні ушкодження у ОСОБА_17 не було. Після цього, між ОСОБА_17 та хлопцем почалась бійка, в ході якої інші хлопці також підбігли до них, повалили ОСОБА_17 на землю та почали одягати йому на руки кайданки. В цей момент, до них підбігли ще якісь хлопці, одягнені у формений одяг працівників патрульної поліції, яких скоріш за все викликали на місце хлопці, які до цього з ними спілкувались, і під кінець їх було загалом біля 20 чоловік. Вона побачила, як декілька хлопців сіли зверху на ОСОБА_17 , коли його затримували. Після цього, вона спробувала підійти до них та припинити протиправні дії хлопців відносно її чоловіка ОСОБА_17 , на що хлопці просто її відштовхували. Потім ОСОБА_20 підняли з землі та посадили на лавку, після чого на місце події приїхали працівники поліції. У зв`язку з тим, що у ОСОБА_3 була кров в області руки та голови, працівники поліції викликати швидку допомогу. По приїзду на місце карети швидкої медичної допомоги, вона разом із ОСОБА_3 поїхали до лікарні швидкої медичної допомоги, де йому була надана необхідна медична допомога. Зауважила, що хлопці, які нібито постраждали від дій її чоловіка, на приїзд карети швидкої медичної допомоги ніяк не відреагували та ніякого бажання їхати до лікарні не виявили. Знаходячись вже у лікарні, вона самостійно зателефонувала до поліції, пояснила їм ситуацію та запитала, які подальші їхні дії. Через деякий час приїхали працівники поліції та відвезли її з ОСОБА_21 до відділку поліції. Потім у відділку поліції її відпустили, а ОСОБА_22 було затримано на декілька днів. Зі слів чоловіка вона дізналась про те, що у зв`язку з вказаними подіями була порушена кримінальна справа за побиття працівника при виконанні ним своїх службових обов`язків.

Крім цього, як вбачається з копії витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 Національної гвардії України від 07.11.2019 року №259, старшого солдата ОСОБА_5 прийнято на службу із запасу за контрактом і призначено на посаду стрільця 1-го відділення 2-го патрульного взводу 2-ої патрульної роти патрульного батальйону.

З протоколу про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем (огляд інтернет-сторінки) від 27.12.2021 року вбачається, що слідчим було оглянуто інформаційний сайт «Преступности.НЕТ», а саме повідомлення від 17.11.2021 року про обставини події за участі військовослужбовців НГУ.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 29.12.2021 року із фототаблицею до нього, обвинувачений ОСОБА_3 у присутності двох понятих та захисника ОСОБА_7 , розповів і показав обставини події, які мали місце 14.11.2021 року близько 18:30 години на перехресті вулиць 3 Слобідська та Колодязна в м.Миколаєві.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 31.12.2021 року із фототаблицею до нього, свідок ОСОБА_13 у присутності двох понятих розповів і показав обставини події, які мали місце 14.11.2021 року близько 18:30 години на перехресті вулиць 3 Слобідська та Колодязна в м.Миколаєві.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 30.12.2021 року із фототаблицею до нього, потерпілий ОСОБА_5 у присутності двох понятих розповів і показав обставини нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , які мали місце 14.11.2021 року близько 18:30 години на перехресті вулиць 3 Слобідська та Колодязна в м.Миколаєві.

З висновку експерта Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи від 17.11.2021 року №1309 (закінчено 24.11.2024 року) вбачається, що у громадянина ОСОБА_5 має місце тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці грудної клітини. Дане тілесне ушкодження утворилося від однієї ударної дії тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інші предмети з давністю утворення біля 3-4 діб до часу огляду. По ступеню тяжкості, дане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних пошкоджень. Локалізація тілесного пошкодження доступна для його спричинення власною рукою. Утворення даного тілесного пошкодження при падінні тіла з положення стоячи на площину як з прискоренням, так і без такого малоймовірно. Строк виникнення тілесного пошкодження відповідає даті 14.11.2021 року, як вказано в постанові. Взаєморозташування потерпілого та нападника (нападників) під час нанесення тілесного пошкодження могло змінюватись.

З протоколу огляду відеозапису від 19.12.2021 року вбачається, що слідчим було оглянуто відеозапис з бодікамери, наданий в/ч3039.

З протоколу огляду відеозапису від 15.11.2021 року вбачається, що слідчим було оглянуто відеозапис з мобільного телефону свідка ОСОБА_23 ..

Оцінюючи докази, суд керується вимогами ст.94 КПК України, за якими суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Під час судового розгляду учасниками судового провадження не висловлювалося заперечень щодо допустимості досліджених судом доказів і суд визнає всі досліджені судом докази допустимими, оскільки вони отримані із передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі.

Оцінюючи ці ж докази з точки зору достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд враховує, що правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченими кримінально-правовою нормою.

Таким чином, в першу чергу, суд надає оцінку тому, чи доводять надані суду докази наявність усіх елементів складу відповідного кримінального правопорушення.

Так, щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, суд виходить з того, що зазначена норма КК України (в межах висунутого ОСОБА_3 обвинувачення) встановлює кримінальну відповідальність за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень під час виконання ним службових обов`язків.

Станом на 14 листопада 2021 року ОСОБА_5 мав статус працівника правоохоронного органу, оскільки на підставі дослідженого судом наказу (т.1 а.с.122) обіймав посаду помічника начальника військового наряду 2 патрульної роти патрульного батальйону в/ч3039 НГУ та виконував функції по охороні громадського порядку (т.1 а.с.128-133).

Як роз`яснено п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», насильство, застосоване щодо працівника міліції, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця при опорі їм під час виконання ними обов`язків щодо охорони громадського порядку, може полягати в умисному нанесенні ударів, побоїв, тілесних ушкоджень.

Суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що передбачають:

Частина 2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Частина 4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Так, відповідальність за ч.2 ст.345 КК України, настає, зокрема, за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, характеризується виною у формі прямого умислу.

При цьому, інтелектуальна ознака прямого умислу полягає у тому, що суб`єкт усвідомлює фактичну сторону своїх дій, зокрема те, що він своєю протиправною поведінкою заподіює тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням останнім службових обов`язків, а вольова ознака передбачає наявність бажання на їх заподіяння та настання відповідних суспільно-небезпечних наслідків.

Як вбачається з обвинувального акту та підтверджується показами потерпілого ОСОБА_5 , 14.11.2021 року він забезпечував охорону громадського правопорядку Центрального району міста Миколаєва, відповідно до Закону України «Про Національну гвардію України» у форменому одязі із знаками розрізнення та знаходився на перетині вулиць 3-ї Слобідської та Колодязної в місті Миколаєві.

Вказану обставину фактично підтвердили обвинувачений ОСОБА_3 та допитані в судовому засіданні свідки.

За такого, суд погоджується зі стороною обвинувачення з приводу того, що ОСОБА_5 , будучи працівником правоохоронних органів, 14.11.2021 року забезпечував охорону громадського правопорядку Центрального району міста Миколаєва.

Крім цього, суд враховує роз`яснення, викладені у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 року №8 "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів", за якими працівники правоохоронних органів та військовослужбовці можуть визнаватись потерпілими не тільки тоді, коли вони виконували свої службові обов`язки, перебуваючи безпосередньо на службі, та коли застосовували заходи по охороні правопорядку у відповідності зі своїми службовими обов`язками, за наказом чи розпорядженням, а й тоді, коли вони вжили зазначених заходів в межах своїх повноважень з власної ініціативи (наприклад, припиняли правопорушення у неробочий час).

Суд не має сумнівів в тому, що співробітник НГУ, з огляду на вимоги «Про Національну гвардію України», не може проігнорувати вчинення в його присутності правопорушень і зобов`язаний вживати заходів з припинення очевидних правопорушень в разі їх виявлення в межах своїх повноважень з власної ініціативи, як в робочий, так і у неробочий час.

Таким чином, доказуванню стороною обвинувачення підлягає факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення, для припинення якого ОСОБА_5 міг би застосовувати заходи примусу (самостійно, чи на підставі відповідного наказу) і за таких умов виконував би службові обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що правопорушенням, яке намагався припинити потерпілий ОСОБА_5 було правопорушення, передбачене ч.1 ст.178 КУпАП (Розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п`яному вигляді).

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у появі в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль (формальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 стверджував, що ОСОБА_3 , перебуваючи в громадському місці вживав спиртні напої, а коли вони намагались його тримати до приїзду поліції, розвернувся та вдарив його в грудну клітину.

В той же час, сам обвинувачений ОСОБА_3 стверджував, що він разом з дружиною та знайомими сиділи на лавці, слухали музику та дійсно біля лавки були якісь пляшки, але не їхні і спиртне вони не вживали. Коли прибули працівники НГУ, вони почали їх звинувачувати в гучному прослуховуванні музики та вживанні спиртних напоїв. З такими звинуваченнями він не погоджувався і категорично заперечував.

Аналіз матеріалів справи, показів потерпілого та свідків доводить, що спілкування між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дійсно відбувалося з приводу необґрунтованих обвинувачень з боку потерпілого.

Такі висновки суду ґрунтуються на досліджених доказах в сукупності з матеріалами справи, з яких не встановлено, що обвинувачений вживав спиртні напої в громадському місці чи перебував у громадському місці у п`яному вигляді, що ображало людську гідність і громадську мораль.

Наявність пляшок із залишками рідини (можливо спиртного) біля лавки, де сидів обвинувачений з дружиною та друзями, не доводять той факт, що вони належали саме йому (їм) та вони вживали вказані спиртні напої.

В той же час, незрозумілим є той факт, що слідчий (в рамках цього кримінального провадження) не вилучив вказані пляшки, не відібрані відбитки у обвинуваченого, не проведено їх дослідження та співставлення в експертній установі. Не перевірено і вміст вказаних пляшок, чи дійсно в них були напої, які заборонено вживати в громадських місцях.

На переконання суду, слідчим не здійснено вказані вище дії або через недбалість та поверхневе ставлення до своїх службових обов`язків та вимок КПК України, або слідчий був достеменно обізнаний, що відбитки на пляшках не належать обвинуваченому (або вони взагалі відсутні) та спиртні напої в громадському місці він не вживав.

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що пляшки були поруч лавки, але жоден із них не підтвердив їх належність обвинуваченому та не підтверджено факт вживання спиртного обвинуваченим.

Тобто, правомірність та обґрунтованість дій працівників НГУ в рамках даного кримінального провадження не перевірялась та матеріалами справи не підтверджена.

Наявність у обвинуваченого ознак сп`яніння (запах з ротової порожнини) на переконання суду не доводить одну із об`єктивних сторін адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП, а саме факту вживання обвинуваченим спиртних напоїв в громадському місці. Адже обвинувачений пояснював, що спиртне він вживав вдома з друзями, а потім з дружиною пішов провести останніх.

Такі покази обвинуваченого матеріалами справи та прокурором в судовому засіданні не спростовані.

З огляду на що, суд критично оцінює покази потерпілого ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , в частині того, що обвинувачений в компанії вживав спиртні напої в громадському місці.

Крім цього, стороною обвинувачення не доведено в судовому засіданні і іншу об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП, а саме факт перебування обвинуваченого ОСОБА_3 в громадському місці у нетверезому стані.

Так, під появою в громадських місцях у нетверезому стані, що ображає людську гідність і громадську мораль, необхідно розуміти: поведінку особи у стані сп`яніння, яка явно порушує загальновизнані норми (непристойні висловлювання або жести, грубі вигуки, нав`язливе ставлення до громадян тощо); коли порушник має непристойний зовнішній вигляд, що викликає відразу (брудний, мокрий, розстебнутий одяг тощо); через сп`яніння особа повністю чи значною мірою втратила орієнтування (безцільно стоїть чи безцільно пересувається з місця на місце, у неї порушена координація рухів, звідси нестійкість, хитка хода); п`яний повністю безпорадний (у непритомному стані). До того ж не має значення вид ужитого напою, що містив алкогольну складову (це може бути пиво або інший слабоалкогольний напій), які не віднесені до спиртних напоїв та розпивання яких у громадських місцях не заборонено.

Не можна притягувати до адміністративної відповідальності тільки за сам факт появи у п`яному вигляді у громадському місці, якщо поведінка особи при цьому є пристойною.

Так, на підтвердження перебування обвинуваченого ОСОБА_3 в громадському місці в нетверезому стані прокурором надано копію постанови по справі про адміністративне правопорушення від 14.11.2021 року серії ГАБ №542931 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП у виді попередження.

Що стосується копії вказаної постанови про вчинення адміністративного правопорушення суд зазначає наступне.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_3 14.11.2021 року о 18:30 год. знаходився в м.Миколаєві на перетині вулиць 3 Слобідська та вул.Колодязна, мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота.

Так, положеннями ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 статті 178 КУпАП встановлює відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, у виді попередження або накладення штрафу від одного до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2020 року по справі №536/2056/16-а роз`яснив, що об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у появі в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль (формальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч.2 ст.33 КУпАП).

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

У КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Так, згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст.252 цього Кодексу встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.80 КУпАП).

Зі змісту зазначених норм можна зробити висновок, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення. Відповідачі як представники державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

З аналізу положення ст.247 КУпАП випливає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у постанові має бути зазначено наявні докази вини у скоєнні адміністративного правопорушення.

Між тим, у вказаній вище постанові не зазначено, які саме наявні докази вини у скоєнні ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП.

Крім цього, в зазначеній постанові не дотримано вимог ст.256 КУпАП, а саме не вказана суть адміністративного правопорушення.

Так, про це свідчить, що ч.1 ст.178 КУпАП передбачає відповідальність зокрема за або появу в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.

В той же час, в зазначеній постанові ОСОБА_3 притягується до адміністративної відповідальності за те, що знаходився в м.Миколаєві на перетині вулиць 3-я Слобідська та вул.Колодязна, та мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота.

Як зазначено вище, обвинувачений не заперечує той факт, що в цей день (14.11.2021 року) він вживав алкоголь у себе вдома під час візиту друзів.

В той же час, в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 перебував у громадському місці в такому п`яному вигляді, що ображало людську гідність і громадську мораль і його поведінка була непристойною.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, доказів правомірності притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Протилежного матеріали справи не містять та стороною обвинувачення суду не надано.

З огляду на що, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, та не приймається до уваги при прийнятті остаточного рішення.

На переконання суду, такі дії відповідальної посадової особи свідчать або про недбалість та поверхневе ставлення до своїх службових обов`язків або про намагання створити доказову базу та легітимізувати дії військовослужбовців НГУ.

Не заслуговують на увагу і доводи сторони обвинувачення в судовому засіданні з приводу того, що військовослужбовці НГУ реагували на повідомлення про гучну музику в нічний час, оскільки відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Так, як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, військовослужбовці НГУ робили зауваження обвинуваченому та його друзям з приводу вживання спиртних напоїв в громадському місці та гучної музики в дворі будинку в пізній час.

Як вбачається із ст.24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (чинний до 01.10.2023 року), у нічний час, із двадцять другої до восьмої години на захищених об`єктах забороняються гучний спів і викрики, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів.

Відповідно до цієї ж статті захищеними об`єктами серед інших є і парки, сквери, зони відпочинку, розташовані на території мікрорайонів і груп житлових будинків.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, події відбувались приблизно о 18:35 год., що відповідно до вказаної вище норми закону не є нічним часом (з 22:00 до 08:00), а відповідно і прослуховування музики не може свідчити про порушенням громадського порядку.

Крім цього, з матеріалів справи не встановлено та стороною обвинувачення не доведено, що музика, яка лунала з портативної колонки, перевищувала дозволений рівень шуму.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено та не підтверджено належними та допустимими доказами факт вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, а відповідно і не підтверджено, що потерпілим ОСОБА_5 була застосована належна правова процедура та його дії були співмірними обстановці.

Крім цього, викликає обґрунтовані сумніви і факт нанесення обвинуваченим саме умисного удару в область грудей потерпілого, виходячи з наступного.

Як вбачається з висновку експерта Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи від 17.11.2021 року №1309 (закінчено 24.11.2024 року), у громадянина ОСОБА_5 має місце тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці грудної клітини. Дане тілесне ушкодження утворилося від однієї ударної дії тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інші предмети з давністю утворення біля 3-4 діб до часу огляду. По ступеню тяжкості, дане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних пошкоджень. Локалізація тілесного пошкодження доступна для його спричинення власною рукою. Утворення даного тілесного пошкодження при падінні тіла з положення стоячи на площину як з прискоренням, так і без такого малоймовірно.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису обставин події, наданого командиром в/ч НОМЕР_2 НГУ на запит слідчого, встановлено, що запис починається з суперечки між обвинуваченим та потерпілим. Обвинувачений зазначає, що НГУ не є тим органом, який встановлює ступінь алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що військовослужбовці НГУ висували звинувачення у перебуванні в нетверезому стані в громадському місці, а не розпивання спиртних напоїв в громадському місці.

Тобто, на переконання суду, вказаний відеозапис спростовує версію сторони обвинувачення з приводу того, що зауваження обвинуваченому робилось через вживання спиртних напоїв і свідчить про невизначений привід для початку спілкування.

Крім цього, суд зазначає, що якщо це запис з бодікамери, то очевидно, що вона могла бути увімкнена весь час спілкування з обвинуваченим. Тоді залишається незрозуміло чому керівництвом в/ч НОМЕР_2 не надано відеозапис з моменту початку спілкування з обвинуваченим, тобто з моменту, коли військовослужбовці НГУ підійшли, представились, зробили зауваження обвинуваченому та його друзям.

Такий повний відеозапис міг би спростувати обґрунтовані сумніви з приводу правомірності і співмірності дій військовослужбовців НГУ.

Далі, з відеозапису встановлено, що обвинувачений після перепалки (незгоди з пред`явленим обвинуваченням) збирає речі та намагається піти. В той же час, потерпілий хапає його за одяг та намагається утримати, тобто фактично відбувається затримання. Після чого, обвинувачений, який стоїть спиною до потерпілого, намагаючись звільнитись від утримання, одночасно з розвертанням тіла махає рукою назад та влучає в потерпілого.

З огляду на вказаний відеозапис, суд критично оцінює покази потерпілого та свідків і не приймає їх до уваги в частині механізму нанесення удару, оскільки потерпілий та свідки стверджували, що обвинувачений повернувся, а потім наніс удар.

В той же час, як вбачається з оглянутого відеозапису, обвинувачений намагається відмахнутись рукою від потерпілого, який його утримує та влучає в область грудей.

Крім цього, з дослідженого відеозапису вбачається, що один із військовослужбовців НГУ каже: « …ми вас обмежуємо у пересуванні…».

В той же час, обмеження пересування особи, відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), може бути застосоване в рамках адміністративного затримання або в разі необхідності запобігання правопорушенням.

З матеріалів справи не встановлено та в судовому засіданні прокурором не надано належних та допустимих доказів, що до обвинуваченого було застосовано адміністративне затримання або була необхідність запобігати правопорушенню.

Вказана обставина в сукупності з не доведенням правомірності дій потерпілого, додатково підтверджує, що у обвинуваченого був відсутній умисел на нанесення потерпілому удару, а відповідно і відсутність такої суб`єктивної сторони злочину, як умисел на завдання тілесних ушкоджень.

Враховуючи вказаний висновок експерта та оглянутий відеозапис, викликають обґрунтовані сумніви та оцінюються критично покази свідків ОСОБА_8 , який зазначав, що бачив один удар рукою в обличчя потерпілого; ОСОБА_11 , який бачив один удар рукою, але куди був удар не пам`ятає; ОСОБА_12 , який бачив удар ногою в ребро потерпілого; ОСОБА_13 , який бачив один удар рукою в обличчя потерпілого.

З огляду на вказані невідповідності та суперечності, суд не приймає до уваги надані покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в частині способу та механізму нанесення удару потерпілому.

Інших належних та допустимих доказів умисного заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень суду не надано та під час розгляду не встановлено.

Підсумовуючи зазначене, суд дійшов переконання, що синець в ділянці грудної клітини, який зафіксований у ОСОБА_5 висновком експерта від 17.11.2021 року №1309 на переконання суду міг утворився не внаслідок опору з боку обвинуваченого, а внаслідок зумовлених рефлекторними реакціями або самозахистом. В даному випадку, непропорційними заходами до обвинуваченого з боку потерпілого ОСОБА_5 тій ситуації, що склалася.

Таким чином, беручи до уваги не лише факт наявності діагнозу синець в ділянці грудної клітини, але і контекст, у якому відбулася подія, суд приходить до висновку про відсутність опору в діях ОСОБА_3 та відсутність умислу у останнього на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки за результатами досліджених доказів суд переконався, що застосований до обвинуваченого захід з боку військовослужбовців НГУ не був необхідним та пропорційним ситуації, що склалася, а дії обвинуваченого були зумовлені самозахистом.

З цих же підстав суд оцінює критично та не приймає до уваги при прийнятті остаточного рішенні і протоколи проведення слідчих експериментів за участі потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_13 ..

Додатково слід зазначити, що в судовому засіданні не встановлено, що обвинуваченому пояснювались причини його затримання та застосування в подальшому спецзасобів (кайданок), як і не встановлено причини та підстави для такого затримання.

З огляду на що, суд дійшов переконання, що матеріалами справи, показами потерпілого ОСОБА_5 та допитаних свідків не доведено, що обвинуваченим ОСОБА_3 вчинено адміністративне правопорушення (як причина для реагування військовослужбовців НГУ), а намагання його затримати та застосування в подальшому спецзасобів (кайданок), були необхідними та пропорційними заходами ситуації, що склалася.

Про зазначені обставини додатково свідчить і той факт, що після застосування до обвинуваченого заходу впливу у вигляді одягання кайданок, останній був звільнений від кайданок через незначний проміжок часу.

Усуваючи розбіжності в зазначених доказах, суд враховує роз`яснення, викладені у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.06.1992 року №8 "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів", якими звернуто увагу судів на неприпустимість упередженого ставлення до показань потерпілих у справах даної категорії, а також їх невиправданої переоцінки. Показання цих осіб повинні оцінюватись у сукупності з усіма іншими дослідженими доказами.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 та його цивільна дружина ОСОБА_14 особисто заінтересовані в результаті розгляду кримінального провадження. В той же час, потерпілий ОСОБА_5 та свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 (які на той час були колегами) також заінтересовані в підтвердженні легітимності застосування ними до ОСОБА_3 фізичної сили, отже до усіх зазначених показів в цій частині ставиться критично.

Суд звертає увагу на те, що позиція обвинуваченого, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні була в цілому послідовною, логічною і, на думку суду, щирою.

Прокурор та потерпілий в судовому засіданні не заявляли клопотань про допит будь-яких інших свідків чи дослідження додаткових письмових матеріалів чи речей на підтвердження обвинувачення.

Суд враховує, що згідно ст.62 Конституції України, положень ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту ст.92 КПК України, обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суд виходить з того, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (п.п. 22-26 постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).

Таким чином, зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини не знайшли свого об`єктивного підтвердження дослідженими судом доказами, оскільки покази потерпілого ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в цій частині судом відхилені, такі обставини стороною захисту заперечуються, а інші докази на підтвердження зазначених обставин стороною обвинувачення суду не надані.

За відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України: умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконання ним службових обов`язків, в діянні ОСОБА_3 відсутній склад відповідного кримінального правопорушення.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Практика ЄСПЛ свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як грубе порушення права на захист (Справа Маттоціа проти Італії від 25.07.2000 р.)

Слід також зазначити, що після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами по даному провадженню, перед оголошенням початку судових дебатів, учасники судового провадження не скористались своїм правом доповнити судовий розгляд, так само прокурор не скористався своїми правами, передбаченими ст.ст.338-340 КПК України.

У відповідності до приписів п.3 ч.1 ст.373 КПК України, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 підлягає виправданню за висунутим йому обвинуваченням в порядку п.3 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки не доведено, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

По справі представником потерпілого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 подано позовну заяву, в якій він просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду, завдану внаслідок злочинних дій обвинуваченого, в сумі 30000 грн.

Відповідно до ч.3 ст.129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

У зв`язку з наведеним, цивільний позов заявлений представником потерпілого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином підлягає залишенню без розгляду.

Судові витрати по справі відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.11.2021 року відносно ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 11.01.2022 року включно та із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.729, 94, 368, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та виправдати його, оскільки не доведено, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_3 , у вигляді особистого зобов`язання вважати таким, що припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який його було обрано.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином залишити без розгляду.

Речовий доказ:

відеозапис під назвою "VID_20211114_184114", який зберігається на цифровому носії диску "Videx DVD-R", наданий на запит слідчого уповноваженими особами військової частини НОМЕР_2 зберігати в матеріалах судової справи.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1