ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2312/25 Справа № 206/1646/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 від 08 лютого 2024 року, за апеляційними скаргами першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_11 в інтересах цивільного позивача ОСОБА_8 , на вирок Самарського районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року, щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з базовою середньою освітою, не одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого на посаді різальника м`ясопродуктів 3-го розряду ТОВ «М`ясна фабрика «Фаворит Плюс», є особою з обмеженими можливостями III групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі перший заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 просить оскаржений вирок змінити в частині зарахування строку відбування покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання строк домашнього арешту з 10.02.2024 до 10.04.2024 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду - залишити без змін.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує, що ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року до ОСОБА_10 у цьому кримінальному провадженні було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання станом на 2 місяці починаючи з 10.02.2024 до 10.04.2024 включно. Разом із тим, відповідно до в резолютивної частини вироку, судом строк тримання ОСОБА_10 під цілодобовим домашнім арештом не було зараховано у строк покарання з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі, що належить вважати істотним порушенням закону про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі, з урахуванням її доповнення від 05.09.2025, захисник просить змінити оскаржуваний вирок, застосувавши до ОСОБА_10 положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Акцентує увагу, на тому, що ОСОБА_10 раніше не судимий, на даний час не притягується до кримінальної відповідальності за іншим кримінальним правопорушенням, проживає з родиною за місцем реєстрації, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, є особою з обмеженими можливостями ІІІ групи.

Вказує, що обвинувачений відшкодував потерпілому 148 000 гривень.

Зазначає, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 достатньо покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

В апеляційній скарзі представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_11 , просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2025 року змінити в частині розміру моральної шкоди.

Задовольнити цивільний позов ОСОБА_8 в частині відшкодування моральної шкоди у повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 1 500 000, 00 гривень (один мільйон п`ятсот тисяч гривень).

Звертає увагу, що суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування у цій частині, необґрунтовано зменшив його з 1 500 000, 00 до 200 000, 00, мотивуючи це принципами розумності, виваженості та справедливості.

Вказує, що суд встановив, що тяжкі тілесні ушкодження, отримані потерпілим, спричинили значні фізичні, та душевні страждання, які є підставою для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 23 та 1167 ЦК України, втім належної оцінки цим обставинам не надав.

Зазначає, що розмір компенсації не відповідає тяжкості наслідків та глибині страждань потерпілого, оскільки втрата парного органу є незворотним порушенням, що супроводжується ризиками для здоров`я та значним зниженням якості життя.

Вироком Самарського районного суду міста Дніпра від 07 травня 2025 року ОСОБА_10 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання:

за ч. 1 ст. 263 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

за ч. 4 ст. 296 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 121 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі.

В силу ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_10 в строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 8 лютого 2024 року з 20 год. 23 хв. по 10 лютого 2024 року включно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 вирішено рахувати з моменту фактичного затримання в порядку приведення вироку до виконання.

Вирішені питання про долю речових доказів, скасування арештів майна.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто на його користь з ОСОБА_10 200.000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_10 визнано винуватим та засуджено за те, що останній, маючи умисел на носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, знаходячись у невстановленому в ході проведення досудового розслідування місці, у невстановлені дату та час, при невстановлених обставинах придбав пістолет з маркуванням «Retay Mod 92, by Retay Arms, Turkey Cal. 9 mm P.A.», який визначив для себе як вогнепальну зброю, після чого поклав його у свою сумку чорного кольору та незаконно почав носити вогнепальну зброю вулицями міста Дніпра без передбаченого законом дозволу, і не вжив заходів сповіщення про даний факт працівників поліції, чим порушив постанову Верховної Ради України від 17.06.1992 №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», положення ст. 39 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, не маючи дозволу, передбаченого положенням «Про дозвільну систему», постанову КМУ від 12 жовтня 1992 року №576.

Надалі, реалізуючи свій зазначений вище злочинний умисел, ОСОБА_10 , перебуваючи у невизначеному місці, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, грубо порушуючи вимоги діючого законодавства, помістив вказану вогнепальну зброю - пістолет з маркуванням «Retay Mod 92, by Retay Arms, Turkey Cal. 9 mm P.A.» до салону автомобіля «Mazda 3», д.н.з. « НОМЕР_1 », який знаходився у його постійному володінні та користуванні, таким чином почав незаконно зберігати вогнепальну зброю, без передбаченого законом дозволу.

Далі, 08.02.2024 приблизно о 20:23 год. ОСОБА_10 керуючи автомобілем «Mazda 3», д.н.з. « НОМЕР_1 », в салоні якого знаходився пістолет з маркуванням «Retay Mod 92, by Retay Arms, Turkey Cal. 9 mm P.A.», прибув до території АЗК «БРСМ-Нафта», за адресою: м. Дніпро, вул. Журналістів, 16В, де був фактично затриманий працівниками поліції у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

09.02.2024 в період часу з 17:28 год. по 18:21 год. слідчим СВ ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 на підставі ухвали слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів за вказаною адресою, проведено обшук автомобіля «Mazda 3», д.н.з. « НОМЕР_1 », в ході якого в салоні автомобіля, на передньому пасажирському сидінні виявлено та вилучено пістолет з маркуванням «Retay Mod 92, by Retay Arms, Turkey Cal. 9 mm P.A.», який згідно висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/104-24/6492-БЛ від 15.02.2024 є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю. Наданий на дослідження пістолет є самозарядним пістолетом, виготовленим шляхом переробки саморобним способом сигнального пістолета «RETAY» моделі «92» № RMDID калібру 9 мм P.A. (Knall), в конструкцію якого внесені наступні зміни: стандартний ствол пістолета був замінений на саморобний гладкоствольний ствол, а газовідвідний отвір закривається різьбою від вкрученого ствола. Пістолет придатний до проведення пострілів. Конструкція пістолета дозволяє проводити постріли способом роздільного заряджання з використанням сигнальних (шумових) патронів калібру 9 мм P.A. Knall, а в якості снаряду - куль сферичної форми зі сплаву металу на основі свинцю діаметром до 6,1. мм. При цьому забезпечується достатня вражаюча здатність вистріляних з нього снарядів (куль) для заподіяння людині чи тварині небезпечних для життя або смертельних ушкоджень.

Крім того, 08.02.2024 приблизно о 19:15 год. ОСОБА_10 керуючи автомобілем «Mazda 3», д.н.з. « НОМЕР_1 », перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прибув до території ТОВ «Олеком Стил», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 7, де на центральній прохідній почав сигналити та вимагати у раніше незнайомого йому охоронця вказаного підприємства ОСОБА_8 , який в цей час знаходився на роботі в приміщенні охорони, аби той відчинив ворота та впустив його до території. В свою чергу ОСОБА_8 , помилково вважаючи, що до території підприємства приїхали особи, які працюють на території підприємства, натиснув на кнопку та відчинив напівавтоматичні ворота до території ТОВ «Олеком Стил», після чого ОСОБА_10 керуючи автомобілем «Mazda 3», д.н.з. « НОМЕР_1 », заїхав до території та зупинив автомобіль навпроти приміщення охорони.

В цей час на службовий мобільний телефон охорони підприємства подзвонив директор ТОВ «Олеком Стил» ОСОБА_13 та в розмові з ним ОСОБА_8 повідомив, що до території прибув незнайомий йому чоловік з невідомою метою, після чого у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на підставі цього виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_10 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї, а саме пістолету, який є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю: самозарядним пістолетом, виготовленим шляхом переробки саморобним способом сигнального пістолета «RETAY» моделі «92» № RMDID калібру 9 мм P.A. (Knall), та знаходиться у салоні автомобіля «Mazda 3», д.н.з. « НОМЕР_1 ».

Так, ОСОБА_10 08.02.2024 приблизно о 19:15 год., знаходячись навпроти приміщення охорони на території ТОВ «Олеком Стил» за вказаною адресою, що є громадським місцем, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї, дістав з салону автомобіля «Mazda 3», д.н.з. « НОМЕР_1 », пістолет, який є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю: самозарядним пістолетом, виготовленим шляхом переробки саморобним способом сигнального пістолета «RETAY» моделі «92» № RMDID калібру 9 мм P.A. (Knall), та, діючи умисно, розуміючи, що знаходиться у громадському місці та своїми діями порушує громадський порядок, в частині забезпечення спокійних та безпечних умов праці, нехтуючи загальноприйнятими нормами поведінки, поводячись нахабно, з особливою зухвалістю, яка виразилася у бажанні спричинити ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, підійшов до нього спереду та, тримаючи пістолет у своїй правій руці, прагнучі до самовираження шляхом приниження потерпілого, умисно, безпідставно здійснив не менше 4-х пострілів в область голови, шиї та нижньої правої кінцівки потерпілого.

Дії обвинуваченого у цій частині у вироку кваліфіковано:

- за ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу;

- за ч. 4 ст. 296 КК України за ознаками хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї;

- за ч. 1 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, що спричинило інший розлад здоров`я, пов`язаний із стійкою втратою працездатності не менше як на одну третину.

Обвинувачений ОСОБА_10 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, про поважні причини неявки суд не повідомив та питання про відкладення судового розгляду не порушив. Зважаючи на положення ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України, а також приймаючи до уваги позицію захисника та інших учасників апеляційного розгляду, які наполягали на продовженні апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, проти задоволення апеляційної скарги захисника та представника потерпілого заперечував; потерпілого, який підтримав доводи апеляційної скарги свого представника, проти задоволення апеляційної скарги прокурора не заперечував, втім заперечував проти апеляційної скарги захисника; захисника, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора не заперечувала, проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого заперечувала; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, доведеність його вини, законність та справедливість за видом та розміром покарання, призначеного йому як за кожний із вчинених злочинів, так і за їх сукупністю, ніким з учасників кримінального провадження в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника, які полягають в обгрунтуванні можливості досягнення щодо ОСОБА_10 мети кримінального покарання без реального його відбування, зі звільненням від нього з випробуванням, суд апеляційної інстанції не може із ними погодитись.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як зазначено в ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначення покарання, або звільнення від покарання чи від його відбування, яку суд визнає достатньою для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Такі повноваження за своєю правовою природою є дискреційними, оскільки потребують врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого.

На переконання колегії суддів, фактичні обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, а саме вчинення ним одночасно трьох умисних тяжких злочинів; тяжкість та вагомість наслідків, що настали для здоров`я потерпілого ОСОБА_8 ; наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого; його посткримінальна поведінка, - вказують на неможливість досягання щодо нього мети кримінального покарання без реального його відбування.

На переконання колегії суддів, наведені захисником обставини, а саме те, що ОСОБА_10 частково відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, раніше не судимий, на даний час не притягується до кримінальної відповідальності за інші кримінальні правопорушення, проживає з родиною за місцем реєстрації, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, є особою з обмеженими можливостями ІІІ групи, - були належним чином враховані судом першої інстанції при призначенні цьому обвинуваченому мінімального за розміром покарання за ч. 1 ст. 121 КК України та призначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення цим покаранням менш суворих покарань за інші злочини.

Відтак підстав для звільнення ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, як це правильно встановив суд першої інстанції, не вбачається, а апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги представника потерпілого, що стосуються неправильного, на його думку, вирішення судом першої інстанції цивільного позову, та визначення розміру відшкодування, який він вважає неспівмірним завданій матеріальній та моральній шкоді, колегія суддів не знаходить їх обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому КПК України, пред`явила цивільний позов.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.

Цивільні правовідносини, що виникають з приводу відшкодування шкоди, заподіяної злочином, врегульовані положеннями ст. 1177 ЦК України, згідно якій шкода, завдана особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Згідно із п. 3, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку колегії суддів, при вирішення питання про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції достатньою мірою прийняв до уваги фактичні обставини справи, характер та обсяг моральних та фізичних страждань, переживань та незручностей, що були заподіяні ОСОБА_8 злочинними діями обвинуваченого, зокрема характер та обсяг тілесних ушкоджень, які були заподіяні потерпілому, та їх наслідки для його здоров`я.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілому заподіяної йому моральної шкоди, суд першої інстанції керувався принципами розумності, справедливості та співмірності, а стягнуте на користь ОСОБА_8 відшкодування у 200.000, 00 грн. за своїм розміром відповідає вищезазначеним засадам, є належним та достатнім.

Апеляційні доводи представника цивільного позивача правильності прийнятого рішення не спростовують, оскільки не містять нових істотних для справи відомостей, які не були враховані судом першої інстанції, та полягають у переоцінці тих відомостей, що були досліджені судом та, на переконання суду апеляційної інстанції, дістали належну оцінку, а отже фактично в оспорюванні реалізації судом його дискреційних повноважень.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника цивільного позивача.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції зважає на те, що відповідно ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку підлягає зазначенню зокрема рішення про залік досудового тримання під вартою.

28 березня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 28.03.2023 № 3342-IX, яким ст. 72 КК України було доповнено частиною сьомою, згідно з якою домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_10 у цьому кримінальному провадженні перебував під цілодобовим арештом в період з 10 лютого 2025 року до 10 квітня 2024 року, а відтак зарахування йому оскарженим вироком до строку покарання лише періоду тримання його під вартою належить вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке підлягає виправленню шляхом зміни вироку у межах апеляційних вимог прокурора.

З огляду на викладене у задоволенні апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та представника заявника ОСОБА_11 належить відмовити, а апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та представника цивільного позивача ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, змінити в частині зарахування ОСОБА_10 строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08.02.2024 до 10.02.2024 включно з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі та з 11.02.2024 до 10.04.2024 включно з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ___________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4