ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001203 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 представника цивільного відповідача ТОВ «Автобуд - 350» адвоката ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільхівці Городенківського району Івано-Франківської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

На підставі п. «в» ч. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнено від основного та додаткового покарання.

Цивільний позов ОСОБА_11 залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Автобуд 350» на користь ОСОБА_12 3 757 грн. майнової шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Автобуд 350» на користь ОСОБА_13 250 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат, арешту майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

05.11.2016 близько о 17 год. 30 хв. ОСОБА_10 рухаючись на у автомобілі КАМАЗ-53229С, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проспекту Льва Ландау в м. Харкові з боку проспекту Ювілейного в напрямку вул. Олімпійської в лівому ряду, на перехресті просп. Льва Ландау, вул. Халтуріна та вул. Краснодарської ОСОБА_10 , порушив вимоги п.п. 8.7.3 (ґ), 8.10, 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме виїхав на вказане перехрестя на забороняючий сигнал світлофора для здійснення маневру лівого повороту на вул. Краснодарську, у зв?язку з чим допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-211040, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_14 .

Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та ухвалити рішення, яким визнати його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.

Просить взяти до уваги, що суд при винесенні рішення не дослідив інформацію з відео регістраторів автомобілів, що знаходилися на місці ДТП та карети швидкої допомоги, не допитав її водія ОСОБА_15 , який був очевидцем події, а послався лише на показання свідків, яких на місці вчинення ДТП взагалі не було. Звертає увагу, що від допиту фельдшера швидкої допомоги ОСОБА_16 сторона обвинувачення також відмовилася.

Просить визнати недопустимим доказом відео з відео реєстратора автомобіля, який рухався по вул. Краснодарській в сторону вул. Халтуріна, оскільки сторона обвинувачення отримала його з мережі Інтернет. Зазначає, що причиною ДТП став рух водія автомобіля ВАЗ на заборонений сигнал світлофору, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_17 та висновком автотехнічної експертизи №81/17 від 03.04.2017.

У апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ТзОВ «Автобуд-350» адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду в частині стягнення з цивільного відповідача на користь ОСОБА_13 250 000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, що підтверджують спричинення ОСОБА_13 моральної шкоди у сумі 250 000 грн. Крім того, вважає що така сума шкоди не відповідає принципам розумності та справедливості.

Також вважає, що місцевий суд безпідставно не залучив у якості відповідача ПАТ «Страхова компанія «ТАС», оскільки відповідно до полісу обов`язкового страхування №АК 4527616 цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_18 на момент ДТП була застрахована.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, захисника в підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги, представника цивільного відповідача, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, прокурора та представника потерпілого, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Статтею 370 КПК України регламентовано, що судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. У ньому мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Тобто рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У судовому засіданні у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 свою вину не визнав та розповів суду, що 05.11.2016 близько 17 год. він керував автомобілем КАМАЗ-53229С р.н. НОМЕР_1 по пр. Льва Ландау в бік вул. Олімпійської в м. Харкові, де прийняв крайній лівий ряд для здійснення повороту ліворуч на вул. Краснодарська. Виїхав на перехрестя пр. Льва Ландау, вул. Халтуріна та вул. Краснодарської на жовтий сигнал світлофора, рухався зі швидкістю 5-10 км/год. Заїхавши в зону перехрестя, він не зупинявся на стоп-лінії, проїхав далі та зупинився під кутом 45 градусів, кабіною на зустрічній смузі руху для надання можливості закінчити маневр іншим учасникам дорожнього руху, у цей момент у лівий бампер та крило його автомобіля в`їхав автомобіль ВАЗ-211040, який рухався по пр. Льва Ландау зі сторони вул. Олімпійська.

Проте місцевий суд правильно зазначив, що, незважаючи на невизнання ОСОБА_10 своєї вини, його винуватість у вчиненні злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті, підтверджується такими доказами.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомив, що у листопаді 2016 року, близько 17 год. 30 хв., перебуваючи неподалік місця ДТП, звернув увагу, що всі автомобілі зупинилися, коли сигнал світлофора з жовтого переходив на червоний, а автомобіль ВАЗ-211040, рухаючись в середньому ряді по пр. Льва Ландау в бік пр. Ювілейного в м. Харкові, виїхав на перехрестя з вул. Халтуріна де зіткнувся з автомобілем КАМАЗ, який, в свою чергу, з увімкненим покажчиком лівого повороту повертав у бік вул. Краснодарська. До перехрестя автомобіль КАМАЗ був розташований під кутом 45 градусів. Автомобіль ВАЗ їхав з великою швидкістю, намагаючись проскочити перехрестя, у ході чого сталося зіткнення.

Згідно з висновком транспортно-трасологічної експертизи №1038/16 від 24.02.2017, у момент первинного контакту автомобілі КАМАЗ 53229С, р.н. НОМЕР_1 та ВАЗ 211040 р.н. НОМЕР_2 рухалися.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи №81/17 від 03.04.2017, у даній дорожній ситуації водій автомобіля КАМАЗ 53229С, р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 8.7.3 (ґ), 8.10, 10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість запобігання цієї події для водія автомобіля КАМАЗ 53229С, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 визначалась виконанням ним вимог п.п. 8.7.3 (ґ), 8.10, 10.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. У діях водія автомобіля КАМАЗ 53229С, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 убачаються невідповідності вимогам п.п. 8.7.3 (ґ), 8.10, 10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку із ДТП. У даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 211040 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_14 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 8.7.3 (ґ), 8.10, 12.4 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля ВАЗ 211040 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_14 мав технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів шляхом виконання п.п. 8.7.3 (ґ), 8.10, 12.4 Правил дорожнього руху України. У діях водія ОСОБА_14 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 8.7.3 (ґ), 8.10, 12.4 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку із ДТП.

Викладені у обвинувальному акті обставини дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються і дослідженим місцевим судом відеозаписом з місця події, з якого вбачається, що на 20 секунді відбувається зіткнення автомобілів «КАМАЗ» та автомобіля чорного кольору, які рухалися. Швидкість руху автомобіля чорного кольору більша за швидкість руху автомобіля «КАМАЗ». На 21 секунді на світлофорі для автомобілів з вулиці Краснодарська загорається жовтий сигнал.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недопустимість як доказу відеозапису з місця пригоди.

З огляду на висновки колегії суддів ВС, що викладені у постанові від 31.03.2021 у справі №333/1539/16-к, відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Отже, обвинувачений безпідставно вважає, що наданий слідчому відеозапис було отримано поза процесуальним порядком. При цьому необхідно зважати на те, що згідно з ч. 4 ст. 132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування варто враховувати можливість отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до висновку комплексної автотехнічної експертизи, експертизи відео-, звукозапису та фототехнічної експертизи №13464/13465/12348 від 30.08.2017, при дослідженні відеофайлу «ДТП Харьков 50 лет СССР 05.11.16.мп4» записаного на лазерному диску DVD-R «NANOTEX» №MFP328UA040030101, ознак монтажу не встановлено.

Крім того, лазерний диск був переглянутий в судовому засіданні в суді першої інстанції, відео яке міститься на ньому співпадає з встановленими обставинами, викладеними у протоколі від 15.11.2016. Постановою від 15.11.2016 відеозапис ДТП визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів кримінального провадження.

Даних про те, що отримання вказаного DVD-R диску з відеозаписом ДТП, відбулось внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, і що цей відеозапис здобуто завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини матеріали справи не містять, і такі дані не були представлені при розгляді справи в суді, а тому суд не вбачає підстав для визнання цього доказу недопустимим.

Також місцевий суд правомірно критично оцінив показання, надані свідком ОСОБА_17 , в тій частині, що автомобіль КАМАЗ в момент ДТП не рухався, оскільки свідок при дачі показань в суді плутався, його показання в цій частині були нечіткими, суперечливими, такими, які спростовані іншими доказами у справі.

Отже доводи обвинуваченого, щодо перебування автомобіля Камаз, яким він керував, під час зіткнення в нерухомому стані в ході судового розгляду також не знайшли свого підтвердження.

Крім того, всупереч апеляційним доводам обвинуваченого, показання свідка ОСОБА_17 не спростовують винуватість ОСОБА_10 у вчиненому кримінальному правопорушення, оскільки свідок під час допиту у суді першої інстанції зазначив, що не бачив, на який сигнал світлофора рухалися автомобілі.

Щодо доводів обвинуваченого про необхідність допиту свідків ОСОБА_16 та водія ОСОБА_15 необхідно зазначити таке. З огляду на показання обвинуваченого, надані під час допиту у суді першої інстанції, карета швидкої допомоги, на якій знаходився реєстратор та у салоні якої перебували фельдшер ОСОБА_16 та водій ОСОБА_15 , прибула на місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди після події. Тому, всупереч доводам апелянта, зазначені свідки не були очевидцями пригоди та відсутність їх показань не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, що повністю підтверджується іншими допустимими та належними доказами, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

З висновку автотехнічної експертизи №81/17 від 03.04.2017, вбачається, що технічна можливість запобігання ДТП для водія автомобіля КАМАЗ 53229С, р.н. НОМЕР_1 визначалась виконанням ним вимог п.п. 8.7.3 (ґ), 8.10, 10.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Тому у діях ОСОБА_10 убачається невідповідність вимогам п.п. 8.7.3 (ґ), 8.10, 10.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку із ДТП.

Разом з тим, наявність в діях водія ОСОБА_14 невідповідностей вимогам ПДР, які також перебували в причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, всупереч апеляційним доводам апелянтів, не ставлять під сумнів висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого. Адже, з огляду на те, що за наслідками ДТП саме потерпілий ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, від яких наступила його смерть, місцевий суд дійшов правильного висновку, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є необережним тяжким; обставини вчинення кримінального правопорушення; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за останнім місцем роботи в ТОВ «АВТОБУД-350» позитивно характеризується, не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину; відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Крім того, відповідно до п. «в» ч. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та враховуючи, що обвинувачений на день набрання чинності цим законом мав малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність звільнення ОСОБА_10 від відбування основного та додаткового покарання.

Доводи представника цивільного позивача щодо зменшення розміру моральної шкоди в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження з огляду на таке.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненому кримінальному правопорушенні, безпосередній причинний зв`язок між неправомірним діянням обвинуваченого та завданою моральною шкодою потерпілій, місцевий суд правильно врахував конкретні обставини справи, а саме, що внаслідок кримінального правопорушення загинув ОСОБА_14 , який є сином ОСОБА_13 , показання свідків, які значили, що у ОСОБА_14 були близькі та дружні відносини з батьками, яким від допомагав та яких він утримував, характер і обсяг страждань потерпілої та їх тривалість, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що зазначені у апеляційній скарзі представника цивільного відповідача доводи не є підставою для зменшення розміру моральної шкоди, а тому, беручи до уваги той факт, що обвинувачений на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «АВТОБУД-350», рішення місцевого суду про стягнення з ТОВ «АВТОБУД-350» на користь потерпілої ОСОБА_13 моральної шкоди в розмірі 250 000 грн. є правомірним.

Щодо доводів цивільного відповідача про те, що місцевий суд безпідставно не залучив у якості відповідача ПАТ «Страхова компанія «ТАС», оскільки відповідно до полісу обов`язкового страхування №АК 4527616 цивільно-правова відповідальність ТОВ «АВТОБУД-350» на момент ДТП була застрахована, необхідно зазначити, що ПАТ «Страхова компанія «ТАС» була залучена судом до участі у провадженні в якості третьої особи. При цьому позов до вказаної особи цивільний позивач ОСОБА_13 не подавала.

Потерпіла має право звернутись до страхової компанії із вимогою про відшкодування шкоди. Разом з тим, розмір страхового відшкодування обмежений умовами договору страхування та положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не покриває усього розміру спричиненої моральної шкоди.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевий суд правильно визначив розмір моральної шкоди у тій частині, що підлягає стягненню саме з ТОВ «Агробуд-350», і підстави для його зменшення відсутні.

Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону та неправильного застосування кримінального та цивільного законодавства при розгляді цього провадження, всупереч доводам апелянтів, місцевим судом допущено не було.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування ухваленого по справі судового рішення, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає, тому апеляційні скарги обвинуваченого та представника цивільного відповідача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та представника цивільного відповідача ТОВ «Автобуд - 350» адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2021 року, щодо ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4