печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0009870 від 12.09.2024, про продовження строку тримання під вартою,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Курахове, Покровського району, Донецької області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 376-1, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ; захисники: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; підозрювана ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_4 .

Підставою продовження строку тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 376-1, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, а також наявність заявлених ризиків, які не зменшилися та виправдовують подальше тримання підозрюваної під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подане клопотання, посилаючись на його обґрунтованість.

Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кожен окремо, проти задоволення клопотання заперечували, вказуючи, що пред`явлена ОСОБА_4 підозра є необґрунтованою, а ризики зазначені слідчим у клопотанні є узагальнюючими та не мають достатнього підґрунтя, тому просили у задоволенні клопотання відмовити та застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Окремо захисник ОСОБА_6 клопотав про взяття на поруки підозрюваної ОСОБА_4 .

Підозрювана ОСОБА_4 підтримала думку захисників.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши клопотання та дослідивши в нарадчій кімнаті документи кримінального провадження, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора 30.09.2025 завершено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0009870, у якому 22.09.2025 ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 376-1, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

23.09.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому цей строк було продовжено ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.09.2025 до 12.10.2025.

30.09.2025 підозрюваній ОСОБА_4 та її захисникам повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів кримінального провадження № 0009870.

Як убачається з матеріалів клопотання міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була застосована до підозрюваної ОСОБА_4 з урахуванням тяжкості інкримінованих їй злочинів, з врахуванням даних про її особу при наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.

З вимог ст. 177 КПК вбачається, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні вказаних злочинів, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Крім того, обґрунтованість цієї підозри раніше була предметом судового розгляду і знайшла своє об`єктивне підтвердження при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу та продовженні строку його дії. З матеріалів провадження не вбачається, що з того часу виникли будь-які нові обставини, які б спростували обґрунтованість цієї підозри або причетність ОСОБА_4 до інкримінованих їй злочинів.

Водночас, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведуть наявності обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту в частині наявності заявлених ризиків, які не зменшилися та виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Встановивши належне та детальне обґрунтування слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні твердження про не зникнення, ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя знаходить, що інший заявлений ризик передбачений п. 4 цієї частини статті всупереч п. 1 ч. 3 ст. 199 цього Кодексу у клопотанні не підтверджуються достатнім чином обставинами, які свідчать про те, що цей ризик не зменшився та виправдовує подальше тримання підозрюваної ОСОБА_4 під вартою.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 376-1, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, за вчинення найтяжчого із яких, в разі доведеності її вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик того, що підозрюваний, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може вдатися спроб переховуватися від органу досудового розслідування або суду.

При цьому, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважаючи на те, що на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, стороні захисту надано доступ до матеріалів кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, тобто остаточне рішення по справі відносно підозрюваної ОСОБА_4 не прийнято, а також враховуючи що свідки підлягають безпосередньому допиту судом, слідчий суддя вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останньою на них, з метою зміни показань.

Водночас, слідчий суддя знаходить обґрунтування не зникнення такого ризику частково доведеним, з огляду не те, що органом досудового розслідування в призмі не зникнення цього ризику в силу завершення досудового розслідування не представлено обставин, які б могли розглядатися в контексті можливості впливу підозрюваною на експертів у кримінальному провадженні.

При цьому, існування попереднього частково доведеного ризику може також спонукати підозрювану до вчинення нового злочину з метою впливу на свідків в рамках даного кримінального провадження, тому зазначений ризик беззаперечно є реальним та вагомим.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про доведеність прокурором не зникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також про часткову доведеність не зникнення ризику, передбаченого п. 3 цієї статті.

Перевіряючи дані про особу підозрюваної слідчим суддею враховується, що ОСОБА_4 раніше не судима, має постійне місце проживання та місце реєстрації, а також потребує комбінованого лікування, внаслідок проведеної у серпні 2025 року операції «Лапароскопія. Адгезіолізіс. Лазерна деструкція вогнищ ендометріозу. Видалення паратубарної кістки правих додатків матки.», що в умовах тримання під вартою є неможливим.

Зазначені обставини значно зменшують існування доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також частково доведеного ризику, передбаченого п. 3 цієї статті.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що в клопотанні прокурора в повному обсязі необґрунтована неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою до закінчення дії попередньої ухвали, для запобігання встановлених ризиків та належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Зокрема, у клопотанні прокурор в обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу посилається на тяжкість інкримінованих підозрюваній кримінальних правопорушень, а також про наявність вище наведених ризиків.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному чи обвинуваченому у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01.06.2006 Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Таким чином, з урахуванням наведеного слідчий суддя вважає, що одна лише тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, а також наявність частково доведених ризиків не може бути безумовною підставою для продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В клопотанні прокурора не зазначено інших обставин та підстав, крім тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та наявності ризиків, які б вказували на неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваної під час досудового розслідування та спростувати доводи захисників з цих обставин.

З огляду на наведене, прокурором не доведено обставин передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 194, п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, про неможливість застосування до підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою до закінчення дії попередньої ухвали, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України є безумовною підставною для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини, визначені ст. 178 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово достатнім чином забезпечить належне виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

Реалізуючи зазначену правову позицію Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», з урахуванням наявності доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, частково доведеного ризику, передбаченого п. 3 цієї статті та зазначених даних щодо особи підозрюваної, необхідності належного лікування, яке в умовах тримання під вартою є неможливим, слідчий суддя вважає можливим до підозрюваної застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово, із покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що буде достатнім для забезпечення її належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 177, 178, 181, 184, 193, 199, 205, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого - відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши їй цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням надання останній невідкладної медичної допомоги та прослідування до укриття цивільного захисту населення.

Підозрювану ОСОБА_4 негайно доставити до її житла за адресою: АДРЕСА_2 , і звільнити.

Зобов`язати підозрювану ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора та слідчого, а також строком до 07.12.2025 виконувати наступні обов`язки:

- не відлучатися із м. Черкаси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні з приводу обставин інкримінованих кримінальних правопорушень, письмовий перелік яких зобов`язати прокурора надати ОСОБА_4 під підпис;

- здати на зберігання до Центрально-південного міжрегіонального управління ДМС свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У задоволення заяви адвоката ОСОБА_6 про взяття на поруки підозрюваної ОСОБА_4 - відмовити.

Строк дії ухвали визначити до 07.12.2025.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1