Справа № 467/1760/25
Провадження № 1-кп/467/156/25
У Х В А Л А

Іменем України

03.12.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

у ході розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в селищі Арбузинка кримінального провадження №0000388, внесеного до ЄРДР 01 вересня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Викса Нижегородської області російської федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України,

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів з визначенням застави у розмірі 1500000 грн., посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується та незаконно впливати на свідків. Прокурор вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років. Отже, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих злочинів, обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення покарання. Крім того, ОСОБА_4 28 березня 2023 року отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , який є дійсним до 28 березня 2033 року. Згідно відомостей, отриманих у ході негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж було встановлено, що ОСОБА_4 хоче покинути територію України та виїхати за кордон. За такого, враховуючи наявність документу на право виїзду за кордон та у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_4 матиме можливість переховуватись від суду, перетнути державний кордон України. Доказами наявності ризику того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, безперешкодно має можливість здійснювати господарську діяльність від імені ТОВ «Стилет». Обвинувачений також може чинити вплив на свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з метою зміни показань на його користь. Вказував на відсутність підстав для обрання більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник ОСОБА_5 подала суду клопотання про зміну запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт у період з 21 години до 06 години або на будь-який інший, визначений судом, в якому остання вказала, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин, який йому інкримінують, не є насильницьким, він не мав та не має наміру переховуватись від слідства та суду, на даний час досудове розслідування завершено.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене ним клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заперечував проти задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Захисник у судовому засіданні підтримала подане нею клопотання про зміну запобіжного заходу, заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 жовтня 2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07 грудня 2025 року з визначенням застави в розмірі 243 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 735804 грн.

У відповідності до ч.4 ст.199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується включно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

За змістом пункту четвертого частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів. Строк тримання особи під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

У відповідності до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обрання будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри. Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді, судовий розгляд справи по суті не розпочато.

Суд вважає, що наведеного вище достатньо для висновку про те, що висунуте по справі обвинувачення відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» без вирішення питання про доведеність провини під час розгляду даного клопотання.

Окрім цього, суд вважає, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, передбачені пунктами 1,3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, прокурором доведені.

Так, існує ризик того, що ОСОБА_4 , розуміючи наслідки вчиненого, зважаючи на покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, за один з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, може переховуватися від суду. Крім того, ОСОБА_4 28 березня 2023 року отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , який дійсний до 28 березня 2033 року, а отже матиме можливість перетнути державний кордон України для переховування від суду.

Суд погоджується з висновком прокурора і щодо наявності таких ризиків, як ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків кримінального правопорушення, з метою зміни їх показань на такі, що не відповідають дійсності та виправдовують обвинуваченого, оскільки свідки знайомі обвинуваченому та ще не надавали свої показання безпосередньо суду.

Також є наявним ризиком те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, з огляду на те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе безперешкодно здійснювати господарську діяльність від імені ТОВ «СТИЛЕТ 1». При цьому доказів того, що обвинувачений звільнений з посади в.о. директора ТОВ «СТИЛЕТ 1» сторона захисту на час розгляду даного клопотання суду не надала.

Відтак, вказані обставини свідчать про те, що заявлені прокурором ризики на даний час є реальними та не зменшились.

Враховуючи фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, відомості про особу обвинуваченого, а також встановлені ризики, суд прийшов до висновку про те, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Тому не є слушними твердження захисника, що зважаючи на те, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, то до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також судом враховуються позиція, викладена у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року: «Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи».

З урахуванням тривалості обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та того, що судове слідство по справі судом ще не розпочато, суд вважає, що обрання вказаного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені раніше ухвалами суду ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час вони виключають можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

За таких обставин суд приходить до висновку, що альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому щодо обвинуваченого слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

За змістом частини 3 статі 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Разом з цим, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.2 ч.5 ст. 182 КПК України). У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При визначенні розміру застави обвинуваченому суд враховує тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, вчинених у період воєнного стану та з використанням свого службового становища, обставини інкримінованого кримінального правопорушення, сімейний та майновий стан обвинуваченого, який має в користуванні та розпорядженні транспортний засіб автомобіль марки «BMW X5», має у власності транспортний засіб автомобіль марки «CHEVROLET» та частину квартири у м.Південноукраїнськ, розмір привласнених бюджетних грошових коштів - 733030 грн. згідно пред`явленого обвинувачення, враховуючи, що інкриміновані останньому кримінальні правопорушення створило в очах громадян негативне враження безладдя, безкарності, що є виключним випадком, зважаючи на суспільно-політичну ситуацію в державі та безпосередньо у м. Південноукраїнську, суд вважає, що розмір застави, встановлений п.2 ч.5 ст.182 КПК України не здатний забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, тому достатнім розміром застави буде розмір, що дорівнює сумі ймовірно завданої шкоди та буде складати 243 розміри прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення клопотання прокурора та обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт або інший запобіжний захід задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 331, 371-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 31 січня 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі 243 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 735804 (сімсот тридцять п`ять тисяч вісімсот чотири) гривні, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок: одержувач ТУ ДСА України в Миколаївській області, рахунок отримувача UA0016294, банк одержувача ДКС України м. Київ, МФО 820172, , призначення платежу: залогові кошти на депозитний рахунок ТУ ДСА України від заставодавця (прізвище, ім`я, по батькові повністю).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , у разі внесення застави наступні обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту м.Південноукраїнськ Вознесенського району Миколаївської області без дозволу суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

3) утриматися від спілкування зі свідками, окрім, як під час судових засідань;

4) здати при наявності на зберігання суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Визначити термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави до 31 січня 2026 року включно.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини свої неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Попередити обвинуваченого про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт або інший запобіжний захід відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Повний текст ухвали проголошений 08 грудня 2025 року о 8 годині.

Суддя ОСОБА_1