Головуюча суддя у 1-й інстанції: ОСОБА_1 Справа № 991/4885/25
Доповідач: ОСОБА_2 Провадження №11-кп/991/57/26
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА ВИЩОГО АНТИКОРУПЦІЙНОГО СУДУ
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2026 рокумісто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 , подану на вирок Вищого антикорупційного суду від 22 жовтня 2025 року, ухвалений у кримінальному провадженні №0000516, щодо

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Токи Підволочиського району Тернопільської області, з двома вищими освітами, депутата Тернопільської обласної ради, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И Л А:

І. Вступ

1. Ця справа стосується перегляду в апеляційному порядку вироку суду про визнання депутата Тернопільської обласної ради, колишнього її голови ОСОБА_8 /далі - обвинувачений/ винуватим в умисному внесенні ним як суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей до декларації за 2022 рік, яким йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) грн з позбавленням права обіймати посади державної влади та місцевого самоврядування на строк один рік.

1.1. Необхідність перевірки законності, обґрунтованості та вмотивованості наведеного рішення виникла у зв`язку з його оскарженням стороною захисту.

1.2. У цій справі суду апеляційної інстанції необхідно було відповісти на доводи апеляційної скарги, які стосувалися неповноти судового розгляду, допустимості та належності доказу, дотримання судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону, правильності кваліфікації дій обвинуваченого.

1.3. За результатами апеляційного перегляду суд вирішив оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

ІІ. Рух справи (процедура)

2. 27.05.2024 детективом Національного антикорупційного бюро України /далі - НАБУ/ було складено та прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури /далі - САП/ затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000516, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань /далі - ЄРДР/ 04.10.2024, щодо обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366-2 КК (т. 1 а. с. 2-10).

3. 27.05.2025 вказаний обвинувальний акт вручено ОСОБА_8 , а також передано до суду (т. 1 а. с. 1, 19).

4. 21.08.2025 Вищий антикорупційний суд постановив ухвалу, якою в частині обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК, а саме в умисному внесенні ним у період із 31.01.2024 до 31.03.2024 до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік завідомо недостовірних відомостей, які відрізняються від достовірних на загальну суму 2 061 950 грн, тобто на суму меншу за 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що вчинене повторно, провадження закрив на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України /далі - КПК/ - у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діянняза внесення до декларації недостовірних відомостей, що відрізняються від достовірних на суму від 500 до 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (т. 5 а. с. 1, 10-11).

5. 22.10.2025 суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок з приводу обвинувачення в іншій частині (т. 10 а. с. 48-59).

6. 21.11.2025 до суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 , подана на зазначений вирок (т. 10 а. с. 76-117).

6.1. 26.11.2025 до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду /далі - Апеляційна палата/ разом із вищезазначеною апеляційною скаргою надійшли матеріали кримінального провадження №0000516 (т. 10 а. с. 122).

6.2. Письмових заперечень з приводу доводів апеляційної скарги від прокурора до суду не надходило.

7. Суд апеляційної інстанції про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомляв обвинуваченого й усіх його захисників (т. 10 а. с. 127-133, 135-138, 141-149, 151-154, 184-185).

7.1. Захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_6 разом з обвинуваченим приймали участь у всіх судових засіданнях в суді апеляційної інстанції (т. 10 а. с. 180-183).

7.2. Захисник ОСОБА_11 не був присутнім у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції, але обвинувачений та захисники ОСОБА_10 і ОСОБА_6 не заперечували проти проведення апеляційного перегляду за відсутності зазначеного захисника (т. 10 а. с. 181).

III. Короткий зміст судового рішення

8. Вироком Вищого антикорупційного суду від 22.10.2025 ОСОБА_8 призначено покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК, у виді штрафу в розмірі 4000 (чотирьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 (шістдесят вісім тисяч) грн, з позбавленням його права обіймати посади державної влади та місцевого самоврядування на строк один рік.

8.1. Зазначене покарання призначено у зв`язку із визнанням ОСОБА_8 винуватим в умисному внесенні ним як суб`єктом декларування відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» завідомо недостовірних відомостей до декларації за 2022 рік щодо об`єктів нерухомого майна, які перебували у його власності та користуванні членів його сім`ї, а також стосовно розміру грошових активів на загальну суму 2 278 576,62 грн.

8.2. Оскаржуваний вирок мотивований тим, що, як встановив суд: (1) ОСОБА_8 з 27.11.2020 по 01.08.2024 був головою Тернопільської обласної ради сьомого скликання, тобто суб`єктом декларування відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції»; (2) обвинувачений як суб`єкт декларування відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» мав обов`язок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, за 2022 рік - не пізніше 31.01.2024 та вказати у ній достовірні відомості про об`єкти декларування, що перебували у володінні або користуванні суб`єкта декларування або членів його сім`ї, якщо такі об`єкти перебували у володінні або користуванні станом на останній день звітного періоду або протягом не менше половини днів під час звітного періоду; (3) у період часу з 10 год 28 хв по 10 год 44 хв 31.01.2024 ОСОБА_8 перевірив та із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису підписав і подав щорічну декларацію за 2022 рік, до якої було внесено завідомо недостовірні відомості, оскільки обвинувачений не зазначив дані про (а) користування з 01.01.2022 квартирою АДРЕСА_2 /далі - квартира №97/, вартістю на дату набуття 1 960 000 грн, (б) належними на праві приватної власності його дружині нежитловими приміщеннями вартістю на дату набуття 199 516 грн, 88 350 грн, 13 600 грн, (в) наявність у ОСОБА_8 станом на 31.12.2022 грошових активів у вигляді коштів, розміщених на банківських рахунках в АТ КБ «Приватбанк», у розмірі 17 110,62 грн; (4) за результатами повної перевірки щорічної декларації за 2022 рік встановлено ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК, та уповноваженою особою Національного агентства з питань запобігання корупції /далі - НАЗК/ вжито заходів для створення в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування /далі - Реєстр/ можливості подання ОСОБА_8 декларації з достовірними відомостями, під час подання якої він знову зазначив недостовірні відомості щодо нерухомого майна, не вказавши про користування з 01.01.2022 вищезгаданою квартирою.

8.3. Крім того, суд дійшов висновку, що: (1) посилання сторони захисту на те, що обвинуваченим у декларації за 2023 рік задекларовано правочин з продажу мийки автотранспорту, не спростовує висновків суду щодо необхідності зазначити про неї дані в розділі декларації «Об`єкти нерухомості»; (2) декларування нежитлових приміщень у декларації дружини обвинуваченого не може підмінювати собою декларування нерухомого майна з боку ОСОБА_8 ; (3) доводи захисту про недбале ставлення обвинуваченого до правильності заповнення декларації такими, що спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за недостовірне декларування, у тому числі зважаючи на дані про його особу; (4) у 2022 році сукупно упродовж щонайменше 325 днів, у тому числі 31.12.2022, ОСОБА_8 шляхом фактичного проживання володів та користувався квартирою АДРЕСА_3 ; (5) у діях обвинуваченого ОСОБА_8 наявні всі елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК; (6) невелика різниця між визначеною законодавцем мінімальною межею для кримінальної відповідальності та сумою незадекларованого ОСОБА_8 майна, не має значення для даного кримінального провадження; (7) сторона захисту не оспорювала вартості незадекларованих об`єктів нерухомості.

IV. Вимоги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

9. Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Вищого антикорупційного суду від 22.10.2025 та постановити ухвалу, якою закрити дане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК - у зв`язку з встановленням відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

9.1. В апеляційній скарзі стверджується про те, що: (1) ОСОБА_8 недбало поставився до заповнення декларації за 2022 рік, не маючи прямого умислу внести до неї недостовірні відомості, оскільки: (а) мийки автотранспорту не відобразив у декларації за 2022 рік, забувши про цей об`єкт, ураховуючи наявні на той момент складні життєві обставини, пов`язані з кримінальним переслідуванням його правоохоронними органами; (б) висновок суду першої інстанції щодо необхідності ідентифікувати об`єкт нерухомості у розділі «Об`єкти нерухомості», у якому за 2022 рік ОСОБА_8 будівлю мийки не вказав, а не в розділі «Доходи, в тому числі подарунки», суперечить вимогам антикорупційного законодавства; (в) розмір залишкових коштів на карткових рахунках станом на 31.12.2022 не перевищував 50 прожиткових мінімумів, через що обвинувачений помилково не вніс зазначені відомості в декларацію за 2022 рік; (2) у володінні або користуванні ОСОБА_8 та членів його сім`ї квартира АДРЕСА_3 в 2022 році не перебувала ані більше половини днів протягом звітного періоду, ані станом на останній день такого періоду; (3) надаючи оцінку відомостям, що містяться у мобільних телефонах ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , суд першої інстанції повинен був обмежитись періодом часу з 01.01.2022 по 31.12.2022 і не враховувати відомості за інші періоди часу, які не стосуються предмету доказування; (4) протокол огляду від 03.01.2025 одночасно є недопустимим доказом, адже до його складення не було залучено спеціаліста, та неналежним доказом, так як наведені в ньому обставини нічого не доводять; (5) суд першої інстанції проігнорував показання свідків сторони захисту, не надавши їм оцінки; (6) в інкримінованому обвинуваченому діянні відсутня суспільна небезпека та наслідки у вигляді заподіяння шкоди охоронюваним законом відносинам; (7) судом першої інстанції порушено принципи презумпції невинуватості, у тому числі внаслідок перебування у нарадчій кімнаті лише протягом 23 хвилин, відстороненості судді, поваги нею до людської гідності, доступу до правосуддя, змагальності сторін та диспозитивності, чим порушено таємницю нарадчої кімнати.

9.2. В судових засіданнях захисник ОСОБА_10 просив задовольнити апеляційну скаргу з мотивів, наведених у ній.

V. Узагальнені позиції інших учасників судового провадження

10. Інші учасники судового провадження висловили свої аргументи.

10.1. Обвинувачений підтримав доводи апеляційної скарги свого захисника, зазначивши, що в нього не було жодного умислу приховувати кошти та майно від декларування.

10.2. Прокурор під час судового розгляду зазначив, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, оскільки: (1) обвинувачений умисно не зазначив в декларації всі ті відомості про об`єкти нерухомості та грошові кошти на рахунку, які повинен був вказати; (2) квартира, яку ОСОБА_8 задекларував, пов`язана своїм функціоналом із сусідньою квартирою, користування якою він умисно не задекларував за 2022 рік, хоча зазначеним майном користувався; (3) недбале ставлення обвинуваченого до заповнення декларації спростовується тривалістю часу, упродовж якого він заповнював декларацію за 2021 рік, а також попереднім досвідом неодноразового заповнення ним декларацій, враховуючи, що обвинувачений раніше був не лише депутатом обласної ради, але й двічі - депутатом Верховної Ради України; (4) ОСОБА_8 виправлення до декларації за 2022 рік з власної ініціативи не вносив, а зробив це лише після виявлення у ході проведення НАЗК повної перевірки порушень з його боку.

VI. Межі перегляду оскаржуваного рішення

11. Рішення суду має бути законне, обґрунтоване і вмотивоване (ч. 1 ст. 370 КПК).

11.1. Виходячи зі змісту положень ч. 1 ст. 22, ч. ч. 1, 3 ст. 26, ч. 1 ст. 404 КПК, перегляд оскаржуваного вироку здійснюється в межах прохальної частини та доводів апеляційної скарги.

11.2. Тому, під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку перевіряються доводи апеляційної скарги для з`ясування відповідей на питання чи: (1) допустимим та належним є протокол огляду від 03.01.2025; (2) дотримався суд першої інстанції принципу повноти судового розгляду, враховуючи доводи щодо неповноти відображення у вироку показань свідків; (3) дотримався суд першої інстанції загальних засад кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону; (4) досягає вартість майна, яке не було задекларовано у декларації за 2022 рік, мінімального порогу, необхідного для кваліфікації дій обвинуваченого за інкримінованою нормою КК; (5) правильно кваліфіковано дії обвинуваченого.

11.3. Поруч із наведеним першим, що слід з`ясувати суду в ході апеляційного перегляду, є питання про те чи досягає вартість майна, яке не було задекларовано обвинуваченим у декларації за 2022 рік, мінімального порогу, необхідного для кваліфікації його дій за інкримінованою нормою КК. Оскільки у випадку отримання негативної відповіді на зазначене питання кримінальне провадження підлягає закриттю через відсутність події кримінального правопорушення, що виключає необхідність з`ясування судом відповідей на всі інші вищевказані питання.

VII. Встановлені обставини та їх оцінка колегією суддів

12. Надаючи оцінку обставинам, установленим судом першої інстанції, та зробленим висновкам, колегія суддів виходить із такого.

12.1. Постановляючи обвинувальний вирок Вищий антикорупційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 умисно не зазначив у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, за 2022 рік відомості про, зокрема, грошові кошти, розміщені на його банківських рахунках в АТ КБ «Приватбанк», у розмірі 17 110,62 грн, які повинен був вказати у відповідності до вимог Закону України «Про запобігання корупції».

12.2. Сторона захисту доводила, що в діях обвинуваченого не було умислу на те, щоб не вказати в декларації за 2022 рік згадані грошові кошти, а ОСОБА_8 , недбало поставившись до її заповнення, припустився помилки, вважаючи, що оскільки розмір залишкових коштів на карткових рахунках станом на 31.12.2022 не перевищував 50 прожиткових мінімумів, то їх і не потрібно декларувати. На підтвердження цих тверджень сторона захисту вказувала, що відповідна сума в 17 110,62 грн значно менша за 3,2 млн грн готівкових коштів, які у тій же декларації обвинувачений задекларував, а тому в ОСОБА_8 не було необхідності їх приховувати. Крім того, обвинувачений зазначив, що визнав цю свою помилку і після надання йому НАЗК можливості виправити він це зробив.

12.3. Водночас прокурор під час судового розгляду зазначив, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, оскільки обвинувачений умисно не зазначив у декларації всі ті відомості про, зокрема, грошові кошти на рахунках, які повинен був вказати. Заперечуючи проти тверджень сторони захисту також зазначив, що версія, яку озвучує захист стосовно причин не вказання коштів у декларації виникла лише на стадії судових дебатів, а до того вона була іншою.

12.4. За підсумками апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про відсутність у діях обвинуваченого умислу на незазначення в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, за 2022 рік відомостей про грошові кошти, розміщені на його банківських рахунках в АТ КБ «Приватбанк», у сукупному розмірі 17 110,62 грн, які ОСОБА_8 повинен був вказати у відповідності до вимог п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції».

12.5. Надаючи саме таку оцінку зазначеним доводам сторони захисту суд апеляційної інстанції виходить із того, що, як правильно встановив суд першої інстанції, (1) за результатами повної перевірки щорічної декларації ОСОБА_8 за 2022 рік (довідка від 05.09.2024 №404/24) йому НАЗК було створено в Реєстрі можливість подати виправлену декларацію з достовірними відомостями, (2) якою він, зокрема, в частині відображення залишків грошових коштів станом на 31.12.2022 на його банківських рахунках в АТ КБ «Приватбанк», у сукупному розмірі 17 110,62 грн, скористався.

12.5.1. Так, у ході безпосереднього дослідження доказів під час апеляційного розгляду обвинувачений дійсно при подачі 31.01.2024 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, за 2022 рік в розділі декларації «Грошові активи» зазначив наявність у нього готівкових коштів у сумі 1 500 000 грн, а в його дружини - 1 700 000 грн, але не вказав залишків коштів на рахунках в банку (т. 9 а. с. 35-36).

12.5.2. Проте надалі вже у виправленій декларації за вказаний період, яку він подав 04.10.2024, ОСОБА_8 , крім згадки в розділі декларації «Грошові активи» наведених вище сум готівкових коштів вказав і про наявність у нього станом на 31.12.2022 на банківських рахунках в АТ КБ «Приватбанк» залишку загалом у розмірі 17 111 грн (дана цифра виведена внаслідок проведення заокруглення копійок у сумі 17 110,62 грн) (т. 9 а. с. 63-64).

12.5.3. У розділі «12.1. Банківські та інші фінансові установи, у тому числі за кордоном, у яких у суб`єкта декларування або членів його сім`ї відкриті рахунки або зберігаються кошти» вищезгаданої декларації за 2022 рік, яку обвинувачений подав 31.01.2024, відображено, що ОСОБА_8 поінформував НАЗК щодо наявності у нього п`яти банківських рахунків, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» (т. 9 а. с. 36-37). І ті ж самі п`ять банківських рахунків ним надалі було відображено у виправленій декларації, поданій 04.10.2024 (т. 9 а. с. 65-66).

12.6. Наведені факти, а саме декларування обвинуваченим 31.01.2024 за 2022 рік у розділі декларації «Грошові активи» наявності станом на 31.12.2022 у нього 1 500 000 грн, а в його дружини - 1 700 000 грн готівкових коштів, що сумарно складає 3 200 000 грн (1 500 000 грн + 1 700 000 грн), переконує суд апеляційної інстанції у відсутності в обвинуваченого умислу на приховування від декларування зазначених грошових коштів на банківських рахунках.

12.6.1. Адже, (1) сукупний розмір коштів (17 111 грн), відомості про які не були внесені до декларації, розміщених на рахунках обвинуваченого в АТ КБ «Приватбанк», у 187 разів (3 200 000 грн/17 111 грн = 187) менший від тих готівкових коштів, про які ОСОБА_8 вказав у декларації, і (2) обвинувачений не приховав від НАЗК факт наявності у нього в АТ КБ «Приватбанк» банківських рахунків, на яких розміщені незадекларовані 17 110,62 грн.

12.6.2. Сторона обвинувачення не навела жодних розумних та логічних пояснень який сенс обвинуваченому, котрий задекларував наявність на 31.12.2022 грошових активів у 187 разів більшому розмірі від тих, які не задекларував за відповідний рік, приховувати наявність у нього на банківських рахунках суттєво менших сум в ситуації, коли він навіть повідомив НАЗК про наявність рахунків у банку, на яких розміщені не задекларовані кошти.

12.7. Водночас усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (ч. 4 ст. 17 КПК).

12.8. Ураховуючи наведене, а також зважаючи на обставини (воєнний стан і завершення досудового розслідування відносно, зокрема, дій обвинуваченого в іншому кримінальному провадженні), за яких відбувалося подання обвинуваченим декларації за 2022 рік, в якій ОСОБА_8 припустився помилки (не зазначив залишку на рахунках в банку у розмірі 17 110,62), та подальше усунення ним цієї помилки у ході подання виправленої декларації, колегія суддів дійшла висновку про те, що незазначення обвинуваченим в декларації за 2022 рік грошових коштів на його банківських рахунках в АТ КБ «Приватбанк» у сукупному розмірі 17 110,62 грн було обумовлене не умислом, а недбалістю під час заповнення декларації.

13. У зв`язку із цим суд апеляційної інстанції вважає, що Вищий антикорупційний суд під час формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, у наведеній частині дійшов помилкових висновків, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження (п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК), щодо умисного внесення обвинуваченим недостовірних відомостей до декларації за 2022 рік в частині незазначення ним грошових коштів на банківських рахунках у сукупному розмірі 17 110,62 грн.

14. Встановлення зазначеної обставини щодо неправильності висновків суду першої інстанції фактично змінило суму незадекларованих обвинуваченим за версією сторони обвинувачення активів, зменшуючи її до рівня, що не досягає мінімального порогу для кваліфікації ситуації як подія злочину.

14.1. Так, як правильно встановив суд першої інстанції, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності (ч. ч. 2, 3 ст. 4 КК).

14.1.1. Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК).

14.1.2. 17.07.2025 набув чинності Закон №4496-IX від 17.06.2025, на підставі якого внесено зміни до ч. 1 ст. 366-2 КК, а саме в абзаці першому слова і цифри «від 500 до 2000» замінено словами і цифрами «від 750 до 2500».

14.1.3. Тому, наразі ч. 1 ст. 366-2 КК передбачає кримінальну відповідальність за умисне внесення суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 750 до 2500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

14.1.4. Тобто, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на підставі ч. 1 ст. 5 КК до кримінально караного діяння, вчинення якого 31.01.2024 сторона обвинувачення інкримінує ОСОБА_8 , застосовується редакція ст. 366-2 КК після внесення до неї змін згідно із Законом №4496-IX від 17.06.2025.

14.2. Тому, для оцінки ситуації з недекларуванням активів особою, зобов`язаною подавати декларацію, як такої, що є подією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК, мінімальна межа умисно незадекларованих майна та/або коштів складає 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

14.3. Оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» один прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 31.01.2024 становив 3028 грн, то 750 таких прожиткових мінімумів складає 2 271 000,00 грн.

14.4. Отже, у випадку, коли суб`єкт декларування у 2024 році вніс завідомо недостовірні відомості до декларації за 2022 рік особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму, меншу за 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, подія злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК, відсутня.

14.5. Згідно з формулюванням обвинувачення, визнаного Вищим антикорупційним судом доведеним, вбачається, що ОСОБА_8 31.01.2024 не зазначив у декларації за 2022 рік (а) користування квартирою вартістю 1 960 000 грн, (б) належну дружині автомийку вартістю 199 516 грн, (в) належну дружині підземну стоянку (паркомісце) вартістю 88 350 грн, (г) належну дружині кладову вартістю 13 600 грн, (ґ) наявність у нього на банківських рахунках станом на 31.12.2022 залишку грошових коштів загалом в сумі 17 110,62 грн.

14.5.1. Якщо підсумувати вищевказані вартості майна та коштів, відомості про які обвинувачений не зазначив у декларації (1 960 000 грн+199 516 грн+88 350 грн+13 600 грн+17 110,62 грн.), то виходить сума в розмірі 2 278 576,62 грн, тобто така, яка перевищує мінімальний поріг - 2 271 000,00 грн.

14.5.2. Однак враховуючи, що для висновку про наявність події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК, необхідно, щоб щодо всієї суми (сукупної вартості активів - 2 278 576,62 грн), яка перевищує 2 271 000,00 грн, було встановлено умисел на внесення недостовірних відомостей до декларації, а в цій справі суд апеляційної інстанції з`ясував, що обвинувачений ненавмисно не зазначив у декларації за 2022 рік, поданій 31.12.2024, про 17 110,62 грн розміщених на банківських рахунках, то має місце ситуація з недосягненням мінімальної межі для кваліфікації випадку з подачею декларації як події кримінального правопорушення. Адже, 2 278 576,62 грн - 17 110,62 грн = 2 261 466 грн.

14.5.3. Таким чином, навіть виключивши з формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, 17 110,62 грн, відомості про які ОСОБА_8 у декларації за 2022 рік не вказав ненавмисно, сума вартості інших активів не досягає мінімального порогу, щоб стверджувати, що взагалі мала місце подія кримінального правопорушення.

14.5.4. Також колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції у вироку на ринкову вартість квартири, про користування якою обвинувачений не зазначив у декларації, оскільки у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, йшлося саме про її вартість на дату набуття, а не її ринкову вартість.

15. Ураховуючи, що для доведення наявності не лише складу кримінального правопорушення в діях особи, але й самої події такого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК, яке за версією сторони обвинувачення мало місце 31.01.2024, необхідно, щоб суб`єкт декларування умисно вніс такі завідомо недостовірні відомості до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», які відрізняються від достовірних на суму від 750 до 2500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в той час як за обставин цієї справи відповідна сума складає менше 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (менше 2 271 000,00 грн), то оскаржуваний вирок підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

VIII. Висновки

16. Рішення, одне з яких за результатами розгляду апеляційної скарги на вирок може постановити суд апеляційної інстанції, передбачені ч. 1 ст. 407 КПК.

16.1. Так, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати вирок і закрити кримінальне провадження (ст. 417 КПК) .

16.2. Оскільки в ході апеляційного перегляду встановлено відсутність події кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_8 було визнано винуватим, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок скасуванню з прийняттям рішення, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК.

16.3. Враховуючи те, що лише з наведеної підстави суд скасовує вирок та закриває кримінальне провадження, то апеляційна скарга підлягає саме частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 11, 20, 22, 23, 24, 26, 31, 32, 33, 33-1, 94, 216, 323, 370, 404, 407, 409, 417, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, вирок Вищого антикорупційного суду від 22 жовтня 2025 року скасувати.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 жовтня 2024 року за №0000516, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 Кримінального кодексу України, закрити у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

У задоволенні апеляційної скарги в іншій частині відмовити.

Документи, передані суду сторонами кримінального провадження, у тому числі додані до них носії інформації, залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Копію цієї ухвали негайно після її проголошення вручити присутнім у судовому засіданні учасникам кримінального провадження й направити на адресу Тернопільської обласної ради та Тернопільської територіальної виборчої комісії.

Роз`яснити, що інші учасники судового провадження мають право отримати копію ухвали в суді. Учасникам, які не були присутні в судовому засіданні, відповідна копія не пізніше наступного дня після постановлення буде надіслана поштою.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий:ОСОБА_2
Судді:ОСОБА_3
ОСОБА_4