Справа № 347/620/24
Провадження № 11-кп/4808/297/25
Категорія ч.1 ст.382 КК України
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК
Суддя-доповідач
16 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2025 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Буковець, Косівського району, Івано-Франківської області та жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст.382 КК України,-
в с т а н о в и л а :
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч.1 ст. 382 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України - штраф у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн;
- за ч. 4 ст. 358 КК України - штраф в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив пособництво при підробленні офіційного документа (посвідчення водія), яке видається державною установою і надає спеціальне право фізичній особі на керування транспортним засобом, з метою його подальшого особистого використання, а також використав завідомо підроблений документ (посвідчення водія). Окрім того, ОСОБА_7 вчинив умисні дії, які виразились в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, за наступних обставин:
У лютому 2024 року ОСОБА_7 вирішив придбати підроблене посвідчення водія, з метою отримання можливості керувати транспортними засобами.
Так, ОСОБА_7 з метою отримання підробленого посвідчення водія, посягаючи на встановлений законодавством України порядок отримання та використання офіційних документів, відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340 (в редакції зі змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України; № 946 від 15.11.2019), а саме умикаючи проходження медичного огляду в_порядку, встановленому МОЗ, підготовки відповідно до планів і програм, складення теоретичного, на знання діючих Правил дорожнього руху України і практичного, на перевірку навичок керування транспортним засобом, іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС територіальних сервісних центрах МВС у лютому 2024 року, через мережу «Інтернет» зв`язався із невстановленою досудовим розслідуванням особою, яка запропонувала придбати підроблене посвідчення водія встановленого зразка.
При цьому, достовірно знаючи, порядок отримання посвідчення водія, встановлений чинним законодавством, діючи всупереч цього порядку, ОСОБА_7 умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ввійшов у змову з невстановленою слідством особою та замовив за обумовлену ціну виготовлення підробленого посвідчення водія категорії «В» та «D1» з метою подальшого його використання. При цьому, невстановлена особа повідомила ОСОБА_7 про необхідність передачі копії паспорта та фотокартки для її розміщення на бланку посвідчення на право керування транспортними засобами.
В свою чергу, ОСОБА_7 , виступивши пособником злочинних дій невстановленої особи, достовірно знаючи, що його, фотокартка та дані паспорту будуть використані для виготовлення підробленого офіційного документа - посвідчення на право керування транспортними засобами, надіслав через мережу «інтернет» свою фотокартку та копію паспорта, тобто надав засоби та сприяв підробленню офіційного документа. У подальшому, невстановлена особа виготовила посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 16.02.2024 року категорії «В» та «D1» на ім`я ОСОБА_7 та користуючись послугами ТОВ «Нова Пошта», надіслала дане посвідчення ОСОБА_7 .
Дане посвідчення категорії «В» та «D1» , підтверджує права його власника на керування транспортним засобом автомобілем, із серійним номером НОМЕР_1 , видане 16.02.2024 в якому внесено анкетні дані та особисте фото ОСОБА_7 , за серією та номером якого, рахується посвідчення водія, видане 13.12.2022 в ТСЦ№ 5154 ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно висновку експерта № СЕ-19/109-24/3117-ДД від 07.03.2024, надане на дослідження посвідчення водія серією та номером НОМЕР_1 видане 16.02.2024 року на ім`я ОСОБА_7 , за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає посвідченням водія, які знаходиться в офіційному обігу. Всі зображення у наданому на дослідження посвідченні водія виконані струминним способом друку за допомогою засобів оперативної поліграфії.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив пособництво при підробленні офіційного документа (посвідчення водія), тобто вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України.
Окрім цього, 02.03.2024, близько 18:35 год.. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» державний номерний знак НОМЕР_2 на автомобільній дорозі, що в с. Город, по вулиці Шевченка, Косівського району. Івано-Франківської області, під час зупинки працівниками поліції за порушення ним правил дорожнього руху, та для перевірки документів на право керування транспортним засобом, виконуючи законну вимогу працівника поліції, «ймовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 16.02.2024, є підробленим; усвідомлюючи свої протиправні дії, з метою уникнення встановленої законом відповідальності за керування транспортним засобом, без передбаченого дозволу пред`явив підроблене посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 від 16.02.2024 року категорій «В» та «D1», на його ім`я, у такий спосіб використовуючи його, інспектору СРПП Косівського РВП ГУ НП в В Всі зображення у наданому на дослідження посвідченні водія виконані струминним способом друку за допомогою засобів оперативної поліграфії.
Таким чином, ОСОБА_7 використовував завідомо підроблений офіційний документ (посвідчення водія), тобто вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.
Окрім того ОСОБА_7 постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2024 року у справі № 347/528/24, яка набрала законної сили 19.04.2024 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.
В подальшому, ОСОБА_7 , діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 21.07.2024 о 16:00 год., рухаючись по вул. Лесі Українки в селі Кобаки Косівського району, керував автомобілем марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , де рухаючись заднім ходом, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого допустив наїзд на дерев`яну огорожу, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України. У подальшому, ОСОБА_7 самовільно залишив місце пригоди до якої був причетним, чим порушив п. 2.10а Правил дорожнього руху України.
За порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності та постановами Косівського районного суду Івано-Франківської області визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.
Таким чином ОСОБА_7 допустив умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.
Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просить вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2025 року скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;
- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.;
- за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Згідно п.п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок залишити без змін.
Під час апеляційного розгляду:
- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі та звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, та поклавши на нього відповідні обов`язки;
- обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти вищевказаних доводів прокурора та зазначив, що щиро розкаюється у вчиненні правопорушень.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Колегія суддів приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не оспорюється правильність встановлених судом фактичних обставин вчиненого правопорушення, правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеність його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст.382 КК України.
Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ґрунтуються на законі.
Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
За змістом мотивувальної частини вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини провадження, дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв слідству у розкритті кримінального правопорушення, на обліках у психоневрологічному та наркологічному кабінетах не знаходиться, має на утриманні двох малолітніх дітей, являється особою з інвалідністю ІІІ групи, а також обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Зокрема, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд відніс його щире каяття та активне сприяння розкриттю вчинених ним кримінальних правопорушень.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.65 КК України призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені ч. 1 ст. 382 КК країни, але за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.
Вирішуючи питання щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд не в повній мірі прийняв до уваги системну протиправну поведінку обвинуваченого, де попередньо накладене адміністративне стягнення не сприяло його виправленню та запобіганню вчиненню нових правопорушень, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, а вчинив умисний злочин, що свідчить про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання. Отже вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням в цій частині нового вироку.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно з п 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Частина 1 статті 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.
Апеляційний суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є кримінальними проступками (ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України) та нетяжким злочином (ч. 1 ст. 382 КК України), особу винного, а саме те, що він не судимий згідно з ст. 89 КК України, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, є особою з інвалідністю ІІІ групи, на обліках у психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває.
Колегія суддів визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 щире каяття та активне сприяння розкриттю вчинених ним кримінальних правопорушень.
Колегією суддів не встановлено обставин, які обтяжують покарання.
Враховуючи вищезазначені обставини, у їх сукупності, колегія суддів вважає що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання в межах санкцій, встановлених ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.; ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.; ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Колегія суддів вважає, що саме таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначене покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому до ОСОБА_7 слід застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
На думку колегії суддів, призначене покарання з подальшим звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк один рік є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин в кримінальному провадженні у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів звертає увагу на те, що звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Так, відповідно до ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання та постановити в цій частині новий вирок.
Керуючись ст.ст. 370,374,404,405,407,409,418,419,420,421 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 382 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

- за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, за умови, що протягом одного року іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2025 року залишити без змін.

Вирок Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4