КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/1679/2026 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

перекладача: ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 18 грудня 2025 року щодо зміни запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, громадянина Грузії, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 12 частини другої статті 115, частиною першою статті 263 КК України, у кримінальному провадженні №0001164 від 10 грудня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 18 грудня 2025 року клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_11 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_12 , про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Запобіжний захід, застосований до підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді застави змінено на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, який постановлено обраховувати з 16 грудня 2025 року до 13 лютого 2026 року включно, без права внесення застави.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 подав до суду дві аналогічні за змістом та вимогами апеляційні скарги, які підлягають розгляду як одна, та, з урахуванням поданих доповнень, просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу, залишивши вже обраний відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді застави у кримінальному провадженні №0001164 від 10 грудня 2025 року.

Уважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, прийнятою з істотними порушеннями кримінальних процесуальних норм.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що при оцінці обґрунтованості підозри судом першої інстанції жодним чином не зазначено які докази та/або факти, надані стороною обвинувачення під час розгляду клопотання, свідчать про причетність підозрюваного до інкримінованого правопорушення, тобто про наявність обґрунтованої підозри.

На думку сторони захисту, судом першої інстанції зроблено лише формальний висновок про наявність обґрунтованої підозри і не наведено обставин (доказів), які стали підставою для такого висновку.

Зауважує, що жодного доказу ухилення від слідства прокурором/слідчим надано не було, що нівелює ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також суперечить практиці ЄСПЛ.

Зазначає, що у даному кримінальному провадженні проведено численні обшуку, в ході яких було вилучено речі, які сторона обвинувачення вважає такими, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому, перелік слідчих дій, про необхідність проведення яких вказує сторона обвинувачення у клопотанні, свідчить, що докази, які мають значення для кримінального провадження, сторона обвинувачення вже утримала, а отже нічого вже ховати чи знищувати, а тому заявлений ризик, передбачений пунктом 2 частини першої статті 177 КПК України, є маловірогідним.

Переконаний, що покладення на підозрюваного обов`язку не спілкуватися з конкретними особами при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, під острахом його зміни, у разі порушення обов`язку, на тримання під вартою, певним чином нівелює ризик незаконного впливу на учасників кримінального провадження.

Вказує, що сторона обвинувачення не навела навіть прикладів того, які незаконні дії може здійснити підозрюваний ОСОБА_10 для того, щоб перешкоджати кримінальному провадженню, а отже такий ризик жодним чином не підтверджений.

Твердження сторони обвинувачення про те, що підозрюваний може вчинити інші кримінальні правопорушення вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_10 є несудимою особою і відповідно до статті 62 Конституції України поводження з ним має бути як з несудимою особою, а висунуті підозри та можливі обвинувачення потрібно довести у змагальній судовій процедурі, опираючись на допустимі та належні докази.

Докази того, що підозрюваний має схильність до вчинення кримінальних правопорушень стороною обвинувачення не надано, а отже вказаний ризик є, на переконання сторони захисту, надуманим.

Посилається на те, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю цілком зможе нівелювати ризики, заявлені стороною обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_10 (за участі перекладача ОСОБА_9 ) та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили скаргу задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як убачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №00001164 від 10 грудня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 12 частини другої статті 115, частини першої статті 263 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 о 17 год. 30 хв. до ВП №2 (Ірпінь) Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_13 про те, що її чоловік ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пішов на зустріч зі знайомим на території кладовища у с. Михайлівська-Рубежівка Бучанського району Київської області та не повернувся.

10 грудня 2025 року приблизно о 06 год. 00 хв. при обході території кладовища у с. Михайлівка-Рубежівка виявлено труп ОСОБА_14 з вогнепальним пораненням на тулубі та голові.

10 грудня 2025 року СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області за вказаним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001164 від 10 грудня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України.

З метою встановлення осіб, причетних до умисного вбивства ОСОБА_14 , перевірялися особи з кола його зв`язків. Так, одним із зв`язків загиблого є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11 грудня 2025 року в ході проведення невідкладного обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 було вилучено 2 промислово виготовлені уніфіковані запали дистанційної дії типу УЗРГМ та 2 промислово виготовлені корпуси ручних осколкових гранат «Ф1».

11 грудня 2025 року СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області за вказаним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00001167, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

Встановлено, що у порушення додатку №1, затвердженого пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 07 червня 1992 року №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», пунктів 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, пунктів 2.8., 8.1, 8.2, 8.9. Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року №622, ОСОБА_10 , точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, достовірно знаючи, що 2 осколкові ручні гранати типу «Ф1» та 2 запали до них типу «УЗРГМ» являються бойовими припасами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи відсутність у нього необхідних дозвільних документів, придбав у невстановлений спосіб зазначені бойові припаси та незаконно переніс їх до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно їх зберігав до 11 грудня 2025 року, тобто до моменту їх вилучення.

11 грудня 2025 року ОСОБА_10 затримано в порядку статті 208 КПК України.

11 грудня 2025 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

11 грудня 2025 року прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області кримінальні провадження №0001164 від 10 грудня 2025 року та №00001167 від 11 грудня 2025 року об`єднані в одне провадження з присвоєнням №0001164 від 10 грудня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2025 року ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 242 240 гривень, яку останній сплатив 16 грудня 2025 року.

Крім цього, 13 грудня 2025 року в ході обшуку автомобіля, який перебуває у користуванні ОСОБА_10 , марки «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , та знаходився за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 47, було вилучено пістолет «SIG SAUER» моделі «Р320» НОМЕР_3 калібру 9х19 мм («Luger») та 15 патронів калібру 9х19 мм.

15 грудня 2025 року СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області за вказаним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00001196 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

Встановлено, що у порушення додатку № 1, затвердженого п. 1 постанови Верховної Ради України від 07 червня 1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», пунктів 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, пунктів 2.8., 8.1., 8.2., 8.9. Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року №622, ОСОБА_10 , точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, достовірно знаючи, що пістолет «SIG SAUER» моделі «Р320» № НОМЕР_4 калібру 9х19 мм («Lugerта») являється вогнепальною зброєю, 6 патронів з маркуванням «8 070 1» та 9 патронів з маркуванням «S@B 9х19 25» є бойовими припасами, усвідомлюючи відсутність у нього необхідних дозвільних документів, придбав у невстановлений спосіб зазначену вогнепальну зброю та бойові припаси та незаконно переніс їх до автомобіля, який перебуває у його користуванні марки «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , де незаконно зберігав їх до 13 грудня 2025 року, тобто до моменту їх вилучення.

13 грудня 2025 року в ході обшуку автомобіля, який перебуває у користуванні ОСОБА_10 , марки «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 47, було вилучено пістолет «SIG SAUER» моделі «Р320» № НОМЕР_4 калібру 9х19 мм («Luger») та 15 патронів калібру 9х19 мм, який являється вогнепальною зброєю та належить до короткоствольної нарізної вогнепальної зброї, 6 патронів з маркуванням «8 070 1» та 9 патронів з маркуванням «S@B 9х19 25» є бойовими пістолетними патронами калібру 9х19 мм.

16 грудня 2025 року ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0001196 від 15 грудня 2025 року затримано в порядку статті 208 КПК України, як особу підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення.

17 грудня 2025 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

17 грудня 2025 року прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області кримінальні провадження №0001164 від 10 грудня 2025 року та №0001196 від 15 грудня 2025 року об`єднані в одне провадження з присвоєнням №001164 від 10 грудня 2025 року.

Окрім цього, за фактом епізоду умисного вбивства ОСОБА_14 , досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно після 10 листопада 2025 року, точної дати та часу не встановлено, між потерпілим ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у кафе, що розташоване у м. Київ, точної назви та адреси під час досудового розслідування не встановлено, та раніше знайомими громадянами Грузії ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , під час розмови між ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 виник конфлікт, який переріс у бійку між ОСОБА_14 та ОСОБА_19 . При цьому під час конфлікту ОСОБА_18 приставив до голови ОСОБА_14 предмет, схожий на пістолет.

У зв`язку з виниклим конфліктом, ОСОБА_19 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , перебуваючи у невстановленому місці, у невстановлену дату та час вирішили вчинити умисне вбивство ОСОБА_14 .

Потерпілий ОСОБА_14 , усвідомлюючи, що наслідки конфлікту із вищевказаними особами можуть мати реальну загрозу життю та здоров`ю, звернувся до спільного знайомого на прізвисько « ОСОБА_20 », особа якого не встановлена, з метою отримання допомоги у вирішення конфлікту з ОСОБА_19 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , а також знайти людину, яка продасть вогнепальну зброю, а саме пістолет, для можливої самооборони.

Дізнавшись про спроби ОСОБА_14 здійснити купівлю зброї ОСОБА_19 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 з метою реалізації злочинного плану щодо вбивства потерпілого вирішили заманити останнього у відлюдне місто.

З цією метою останні надали невстановленій під час досудового розслідування особі на прізвисько « ОСОБА_20 » контакт невстановленої особи на ім`я ОСОБА_21 , який зареєстрований у месенджері «Телеграм».

Приблизно у кінці листопада 2025 року, точна дата та час не встановлені, невстановлена під час досудового розслідування особа на прізвисько « ОСОБА_20 », надав ОСОБА_14 зареєстрований у месенджері «Телеграм» контакт невстановленої особи на ім`я ОСОБА_21 , більш точних анкетних даних не встановлено, як продавця вогнепальної зброї.

У подальшому, під час спілкування у месенджері «Телеграм» ОСОБА_14 домовився із невстановленою особою на ім`я ОСОБА_21 про придбання вогнепальної зброї.

Згідно з вказаною домовленістю, після залишення грошових коштів у обумовленому місці, ОСОБА_14 для отримання вогнепальної зброї повинен прибути на цвинтар, який знаходиться по вул. Садовій у с. Михайлівка-Рубежівка Бучанського району Київської області.

Водночас, ІНФОРМАЦІЯ_6 приблизно в обідній час ОСОБА_19 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , перебуваючи із невстановленою вогнепальною зброєю, яку придбали у невстановленому місці та час, з метою реалізації спільного злочинного умислу на вбивство ОСОБА_14 , приїхали на автомобілі марки «Skoda Octavia Elegance», використовуючи для укриття своєї злочинної діяльності інший номер знак НОМЕР_2 , до цвинтаря по вул. Садовій у с. Михайлівка- Рубежівка Бучанського району Київської області.

У подальшому, ОСОБА_14 , не будучи обізнаним, що на вказаному цвинтарі останнього очікували ОСОБА_19 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 приблизно о 16 год. 30 хв. прибув на цвинтар за вище вказаною адресою, з метою придбання зброї.

ІНФОРМАЦІЯ_6 о 16 год. 43 хв. ОСОБА_22 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , перебуваючи на цвинтарі, який знаходиться по вул. Садовій в с. Михайлівка-Рубежівка Бучанського району Київської області, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, на ґрунті помсти, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, спрямованого на умисне позбавлення життя людини, а саме убивство, скориставшись темним часом доби та відсутністю сторонніх осіб поблизу, усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, маючи прямий умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_14 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою трьох одиниць заздалегідь підготовленої невстановленої досудовим розслідуванням вогнепальної зброї калібру 9 мм та 7.65 мм, здійснили 11 пострілів у різні частини тіла потерпілого ОСОБА_14 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді множинних кульових поранень тіла, внаслідок яких потерпілий загинув на місці.

Довівши свій злочинний намір до кінця, ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , бажаючи уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, з місця скоєння злочину зникли.

18 грудня 2025 року ОСОБА_10 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме у вчиненні кримінальних правопорушень за пунктом 12 частини другої статті 115, частини першої статті 263, частини першої статті 263 КК України.

18 грудня 2025 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_11 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_12 , про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, громадянина Грузії, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 12 частини другої статті 115, частиною першою статті 263 КК України, у кримінальному провадженні №0001164 від 10 грудня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 18 грудня 2025 року клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_11 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_12 , про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Запобіжний захід, застосований до підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді застави змінено на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, який постановлено обраховувати з 16 грудня 2025 року до 13 лютого 2026 року включно, без права внесення застави.

З такими висновками колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступного.

Як убачається з частини другої статті 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частин першої, другої статті 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які:

1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу;

2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Відповідно до частин першої, другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Змінюючи підозрюваному ОСОБА_10 запобіжний захід із застави на тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 12 частини другої статті 115, частини першої статті 263 КК України.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 12 частини другої статті 115, частини першої статті 263 КК України, підтверджується матеріалами досудового розслідування, а саме: рапортом про реєстрацію виявлення факту зберігання боєприпасів до ЄО № 35905 від 11 грудня 2025 року; протоколом невідкладного обшуку від 11 грудня 2025 року; висновком експерта №СЕ-19/111-25/75501-ВТХ від 11 грудня 2025 року; рапортом про реєстрацію виявлення факту зберігання боєприпасів до ЄО №35905 від 15 грудня 2025 року; протоколом невідкладного обшуку від 13 грудня 2025 року; висновком експерта №СЕ-19/111-25/75501-ВТХ від 11 грудня 2025 року; рапортом про реєстрацію повідомлення до ЄО від ІНФОРМАЦІЯ_6 громадянки ОСОБА_13 про зникнення чоловіка ОСОБА_14 ; протоколом усної заяви ОСОБА_13 про зникнення чоловіка від ІНФОРМАЦІЯ_6; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_13 від 10 грудня 2025 року; протоколом огляду місця події від 10 грудня 2025 року, в ході якого виявлено мобільний телефон потерпілого; протоколом огляду місця події від 10 грудня 2025 року, в ході якого виявлено труп ОСОБА_14 з вогнепальними пораненнями; протоколом огляду трупа ОСОБА_14 від 10 грудня 2025 року та 11 грудня 2025 року; лікарським свідоцтвом про смерть №641 від 11 грудня 2025 року, згідно якого причиною смерті ОСОБА_14 є множинні кульові поранення тіла; протоколами допиту свідків; протоколами оглядів, а також іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Окрім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_10 , їх наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених пунктами 1-5 частини першої статті 177 КПК України, а саме: можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з огляду на те, що ОСОБА_10 , користуючись ситуацією в країні, має змогу переховуватися від суду, зокрема в місцях постійного проведення бойових дій або місцях непідконтрольних органам державної влади України або покинути межи держави, оскільки є громадянином іншої держави, при цьому дітей та осіб похилого віку на утриманні немає, не одружений, офіційно не працевлаштований, отже не має джерела для існування, є громадянином іншої держави, на території України має посвідку на тимчасове проживання та в будь-який час може залишити територію України, що в своїй сукупності вказує на відсутність у підозрюваного стримуючих соціальних зв`язків; знищити, приховати та спотворити речі та документи, які мають значення для кримінального провадження, зокрема з огляду на те, що на даний час залишається не відшуканою вогнепальна зброя, яка є знаряддям вчинення вбивства; незаконно впливати на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні шляхом вмовляння або залякування, з метою зміни останніми своїх показань на його користь, що призведе до спотворення показів, при цьому ОСОБА_10 відомо про місце проживання дружини загиблого, яка є потерпілою, та проживає разом з малолітньою дитиною, показання яких є основоположними для доведення винуватості останнього перед судом; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на даний час органом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не проведено всіх необхідних дій, спрямованих на з`ясування обставин події та перевірку їх доказами, зокрема, не призначено та не проведено усіх необхідних експертиз, не встановлено всіх свідків та очевидців події; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, зважаючи на те, що ОСОБА_10 вже підозрюється у вчиненні трьох кримінальних правопорушень.

Ураховуючи дані, які характеризують особу підозрюваного, у сукупності з тяжкістю та конкретними обставинами інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів доходить висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених пунктами 1-5 частини першої статті 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність зміни застосованого запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать, що запобіжний захід у вигляді застави не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При цьому, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог пункту другого частини четвертої статті 183 КПК України не визначив йому розмір застави.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи у сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_10 змінено запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого або застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту/застави, про що порушувалось питання в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі стосовно незаконності оскаржуваної ухвали, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Так, викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_10 підозри колегія суддів уважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 12 частини другої статті 115, частиною першою статті 263 КК України.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13 листопада 2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи захисника про те, що при оцінці обґрунтованості підозри судом першої інстанції жодним чином не зазначено які докази та/або факти, надані стороною обвинувачення під час розгляду клопотання, свідчать про причетність підозрюваного до інкримінованого правопорушення, тобто про наявність обґрунтованої підозри, а також, що судом першої інстанції зроблено лише формальний висновок про наявність обґрунтованої підозри і не наведено обставин (доказів), які стали підставою для такого висновку, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи захисника про недоведеність вказаних у клопотанні ризиків ретельно перевірялися колегія суддів, проте не знайшли свого підтвердження.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_10 в їх сукупності та наявні у справі відомості про те, що підозрюваний є громадянином іншої держави та може безперешкодно перетнути кордон України, резонанс убивства, колегія суддів доходить висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, у матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків та потерпілої у кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і потерпілої та дослідження їх судом.

Колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 , на тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначених злочинів, дані про особу підозрюваного та його процесуальну поведінку на стадії досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_10 є несудимою особою і відповідно до статті 62 Конституції України поводження з ним має бути як з несудимою особою, а висунуті підозри та можливі обвинувачення потрібно довести у змагальній судовій процедурі, опираючись на допустимі та належні докази, враховані судом при розгляді клопотання, проте не свідчать про зменшення ступеню існування ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Інші доводи апеляційної скарги сторони захисту не є підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у вигляді домашнього арешту/застави, про який порушено питання в апеляційній скарзі захисника.

Разом з тим, колегією суддів у порядку частини другої статті 404 КПК України встановлено, що прийнявши обґрунтоване рішення про зміну щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя помилково визначив в ухвалі строк дії такої ухвали до 13 лютого 2026 року включно, обраховуючи цей строк з 16 грудня 2025 року.

Так, відповідно до частини четвертої статті 196 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

За змістом частини другої статті 197 КПК України, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

Відповідно до частини п`ятої статті 115 КПК України при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Як визначено пунктом 4 частини третьої, частиною четвертою статті 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як убачається з матеріалів судового провадження, 11 грудня 2025 року ОСОБА_10 затримано у порядку статті 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

11 грудня 2025 року прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області кримінальні провадження №0001164 від 10 грудня 2025 року та №00001167 від 11 грудня 2025 року об`єднані в одне провадження з присвоєнням №0001164 від 10 грудня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2025 року ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 242 240 гривень, яку останній сплатив 16 грудня 2025 року.

16 грудня 2025 року ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0001196 від 15 грудня 2025 року затримано в порядку статті 208 КПК України та 17 грудня 2025 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

17 грудня 2025 року прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області кримінальні провадження №0001164 від 10 грудня 2025 року та №0001196 від 15 грудня 2025 року об`єднані в одне провадження з присвоєнням №001164 від 10 грудня 2025 року.

18 грудня 2025 року ОСОБА_10 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме у вчиненні кримінальних правопорушень за пунктом 12 частини другої статті 115, частини першої статті 263, частини першої статті 263 КК України.

Таким чином, зважаючи на те, що кримінальні провадження, в яких підозрюваним є ОСОБА_10 , об`єднані в одне провадження з присвоєнням №001164 від 10 грудня 2025 року, вперше підозрюваного ОСОБА_10 затримано 11 грудня 2025 року, заставу останнім сплачено 16 грудня 2025 року відповідно до ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2025 року, та повторно підозрюваного затримано 16 грудня 2025 року, а тому, на час звернення слідчим з клопотанням до слідчого судді та на день розгляду слідчим суддею вказаного клопотання, граничним днем строку досудового розслідування було 08 лютого 2026 року.

Відомості про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні матеріали клопотання не містили.

За таких обставин, при постановленні ухвали про зміну підозрюваному запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, за відсутності відомостей про продовження строку досудового розслідування, міг визначити строк дії запобіжного заходу, згідно вимог частин першої, другої статті 197 КПК України, не більше 60 днів з моменту затримання підозрюваного, а саме з 16 грудня 2025 року та з урахуванням часу тримання під вартою раніше - з 11 грудня 2025 року по 16 грудня 2025 року, тобто до 08 лютого 2026 року включно.

Однак, строк дії тримання під вартою ОСОБА_10 слідчим суддею визначено до 13 лютого 2026 року включно, тобто поза межами строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №001164 від 10 грудня 2025 року та без урахування часу тримання підозрюваного ОСОБА_10 під вартою раніше, тобто до внесення ним застави.

За таких обставин у їх сукупності, виходячи з положень пункту 2 частини третьої статті 407 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та зміну підозрюваному ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, а саме до 07 лютого 2025 року, без права внесення застави.

Керуючись статтями 176-178, 183, 194, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 18 грудня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_11 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_12 , про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді застави змінити на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» у межах строку досудового розслідування до 07 лютого 2025 року, без права внесення застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4