У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» жовтня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001151, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Інгульського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білозерка Білозерського району Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України.

Цим же вироком засуджений ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 289 КК України, вирок щодо якого не оскаржується.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Інгульського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2025 року ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 03.09.2024 до 05.09.2024 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 у дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, в сумі 5 018,87 грн.

Вирішено питання речових доказів.

Цим же вироком ОСОБА_9 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вирок щодо ОСОБА_9 не оскаржується.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що суд першої інстанції без належної оцінки врахував показання іншого обвинуваченого ОСОБА_9 , який змінював свої показання та під час подій перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Вважає, що відсутні інші об`єктивні обставини, які підтверджують вину ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки суд послався на досліджені докази, які суперечать обставинам кримінального провадження або викладені судом іншим чином, ніж свідки надавали показання.

Так, у вироку зазначено, що потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що автомобіль, яким він користувався, був виявлений в районі Центрального ринку м. Миколаєва, що не відповідає подіям.

Звертає увагу, що свідок ОСОБА_10 у суді пояснив, що слова ОСОБА_9 , наскільки він пам`ятає, були ще до того, як вони вже поверталися до квартири та повідомили про своє місце знаходження. Однак, суд сумніви свідка ОСОБА_11 поклав в основу вироку, як встановлений факт, у той же час показання свідка ОСОБА_10 судом залишено поза увагою.

Зазначає, що суд не надав оцінку тому, що відповідно до формулювання обвинувачення, заволодіння автомобілем сталося поза волею власника майна, в той час, як власник майна давно помер, предмет злочину не є предметом спадщини і на даний момент автомобіль нікому не належить. Тобто, воля власника майна не встановлена і не могла бути встановлена судом жодним чином. Вважає, що ОСОБА_6 не є потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки йому не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

03 вересня 2024 року близько 03:20 год ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , перебуваючи у дворі будинку по АДРЕСА_2 , вступили між собою у злочинну змову на незаконне заволодіння транспортним засобом, марки «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_12 та перебував у володінні ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 проникли до салону вищевказаного автомобіля, оскільки ОСОБА_9 через привідчинене вікно передніх водійських дверей здійснив рукою розблокування затворного механізму замка автомобіля, тим самим надав доступ до нього ОСОБА_8 .

Після того, шляхом поєднання дротів замку запалювання, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 привели автомобіль марки «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , у рух, чим встановили контроль над ним і отримали можливість перемістити його від первинного місцезнаходження, тим самим заволоділи транспортним засобом та розпорядилися ним на власний розсуд, чим заподіяли володільцю майна ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 76 440 грн.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винним у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 289 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Обвинувачений ОСОБА_8 надіслав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Прокурор ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_6 вважали вирок суду законним та обґрунтованим. Просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам.

На переконання суду, вина ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії кваліфіковані правильно.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину не визнав та пояснив, що 02.09.2024 він з ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 перебували за місцем проживання останнього по АДРЕСА_3 . Близько 02:00 год, коли ОСОБА_11 та ОСОБА_10 пішли спати, він з ОСОБА_9 вийшли у двір, де побачили легковий автомобіль червоного кольору. Стверджував, що він не бачив, що робив ОСОБА_9 , коли останній підійшов до автомобіля, оскільки стояв на відстані близько 5 м і не підходив.

Потім ОСОБА_9 завів двигун автомобіля, від`їхав назад та запросив його до салону. Коли він сів до автомобіля, ОСОБА_9 запропонував поїхати до його автомобіля, який знаходився в мікрорайоні «Намив». Автомобілем керував ОСОБА_9 .. Коли доїхали до АЗС, він побачив, що пошкоджене ліве переднє колесо. Вони намагалися завести автомобіль, він штовхав його, щоб завести його з буксиру та їм допомагав незнайомий чоловік.

Оскільки не змогли завести двигун, вони залишили автомобіль біля АЗС та пішли назад. Дорогою ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_11 , якому розповів про те, що вони викрали автомобіль. Стверджував, що саме в той момент він дізнався, що автомобіль належав не ОСОБА_9 . Коли сідав до автомобіля, думав, що він належить саме ОСОБА_9 , оскільки останній сказав йому про це. Також заперечив, що бачив, як ОСОБА_9 опускав скло, щоб відчинити двері і не бачив, які він замикав електродроти замка запалювання.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, який в суді не визнав свою вину, колегія суддів вважає доведеною вину ОСОБА_8 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб за обставин, встановлених судом першої інстанції.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в суді спростовані твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не знав, що автомобіль не належить ОСОБА_9 .

З пояснень обвинуваченого ОСОБА_9 вбачається, що 02.09.2024 він разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 перебували за місцем проживання останнього, де вживали алкогольні напої, крім ОСОБА_8 . Пояснив, що перебував в стані середнього ступеня сп`яніння, але повністю усвідомлював свої дії. Близько 02:00 год ОСОБА_11 та ОСОБА_10 пішли спати, а він з ОСОБА_8 залишися у кімнаті. Коли він вийшов на балкон, побачив у дворі легковий автомобіль, червоного кольору, марки ВАЗ-2107. Після того він запропонував ОСОБА_8 спуститися до автомобіля, оскільки він вирішив спробувати відчинити його власним ключем від свого автомобіля.

Коли вони підійшли до зазначеного автомобіля, він спробував за допомогою власного ключа відчинити замок на дверцятах, але не зміг цього зробити. Далі він дав ОСОБА_8 свій телефон, щоб той йому присвічував ліхтарем, а сам руками приспустив скло на передніх водійських дверцятах, після чого засунув руку через скло всередину та відчинив замок.

Після того він проник до салону автомобіля, висмикнув дроти замка запалювання, перемкнув їх між собою та завів двигун автомобіля. Потім відчинив замок на правих передніх дверцятах і ОСОБА_8 також сів до вказаного автомобіля, після чого вони поїхали кататися та дорогою він запропонував поїхати в мікрорайон «Намив», де знаходився його власний автомобіль.

Рухалися вони без увімкненого світла фар зі значною швидкістю і при переїзді трамвайної колії пошкодили ліве переднє колесо автомобіля, однак продовжили рух, але через деякий час він побачив іскри від колеса, та все одно продовжував рух. Невдовзі двигун автомобіля перегрівся і вони зупинилися біля АЗС.

Вийшовши з автомобіля, він підняв капот, щоб охолов двигун. Потім він з ОСОБА_8 намагалися завести автомобіль шляхом буксирування, при цьому він знаходився за кермом, а ОСОБА_8 штовхав автомобіль. Також до них підходив незнайомий чоловік, який допомагав штовхати автомобіль. Не зумівши завести авто, вони залишили його біля АЗС, а самі пішли назад до квартири, в якій відпочивали. Дорогою він зателефонував ОСОБА_11 , якому розповів, що він з ОСОБА_8 викрали автомобіль біля під`їзду.

В суді ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_8 розумів та знав, що вказаний автомобіль йому не належить. ОСОБА_8 стояв на відстані близько 1 м від нього, коли він намагався відчинити дверний замок своїм ключем. ОСОБА_8 підсвічував йому ліхтариком з телефону, коли він опускав скло, щоб незаконно проникнути до салону вказаного автомобіля. Він не говорив ОСОБА_8 про те, що автомобіль є його власністю.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 не знав про те, що автомобіль не належав ОСОБА_9 , спростовується вищезазначеними показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 про те, коли він намагався проникнути до салону автомобіля ОСОБА_8 знаходився близько 1 м від нього. ОСОБА_9 не говорив ОСОБА_8 , що автомобіль належить йому. Також ОСОБА_8 світив ліхтариком, коли він руками опустив скло, відчинив замок та проник у салон автомобіля.

Тому, всупереч доводам обвинуваченого в суді та аналогічним доводам апелянта, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 усвідомлював, що він незаконно намагається проникнути до автомобіля, що належав іншій особі.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у ОСОБА_9 причин для обмови ОСОБА_8 , що підтвердив і сам ОСОБА_8 . Як встановлено в суді, обидва обвинувачені до дня вчинення кримінального правопорушення не були знайомі, між ними не було будь-яких неприязних відносин. ОСОБА_9 прийшов до будинку за запрошенням ОСОБА_10 та не міг зберігати свій автомобіль біля зазначеного будинку, про що вказував ОСОБА_8 .

Також ОСОБА_8 пояснив, що після початку руху на автомобілі та проїзду певної відстані від місця вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_9 запропонував проїхати до його власного автомобіля, який знаходився в іншому місці, тобто він розумів та усвідомлював, що автомобіль не належав ОСОБА_9 . Проте, ОСОБА_8 навіть штовхав автомобіль, намагаючись запустити двигун, щоб продовжити на ньому подальший рух.

Зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_9 узгоджуються з показаннями потерпілого та свідків, які були допитані у суді першої інстанції, та письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_6 в суді пояснив, що проживає по АДРЕСА_4 та має у власності транспортний засіб «ВАЗ 2107, р.н. НОМЕР_1 , який постійно залишає на ніч біля вказаного будинку. 03.09.2024 близько 03:00 год до нього прийшов сусід та повідомив, що бачив, як вказаний автомобіль від`їхав від будинку. Далі він викликав поліцію, яка зафіксувала факт викрадення транспортного засобу. Через дві години поліція повідомила, що знайшли автомобіль недалеко від Центрального ринку. Після викрадення на автомобілі з`явилися пошкодження. До вказаних подій автомобіль був у зачиненому стані та без пошкоджень.

Щодо доводів захисника про те, що заволодіння автомобілем сталося поза волею власника майна, оскільки власник майна давно помер, предмет злочину не є предметом спадщини і на даний момент автомобіль нікому не належить, колегія суддів зазначає, що на наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, необхідною умовою якого є те, що обвинувачені, які незаконно заволодівають транспортним засобом, не мають будь-яких законних правових та фактичних підстав на володіння, користування та розпорядження даним транспортним засобом, незалежно від того, хто є його власником.

Також потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що власник автомобіля ОСОБА_12 помер та після його смерті саме він одноособово постійно та безперервно користуватися зазначеним автомобілем протягом чотирьох років, що свідчить про те, що саме йому заподіяна шкода внаслідок незаконного заволодіння та пошкодження вищевказаного транспортного засобу.

Свідок ОСОБА_13 надала пояснила, що є дочкою потерпілого ОСОБА_6 та проживає разом з ним. 03.09.2024 у нічний час поверталася додому та попереду неї заходили до квартири АДРЕСА_5 чотири невідомі їй хлопці. Вночі прийшов сусід та повідомив, що автомобіль батька, який був припаркований біля під`їзду їх будинку, викрали невідомі особи. Після чого, вона вийшла на вулицю та виявила, що автомобіля немає і викликала поліцію.

Зазначені показання свідка ОСОБА_13 підтверджуються заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 03.09.2024 за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом (а.с. 65).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що 02.09.2024 він з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 перебували у квартирі останнього, розташованої неподалік просп. Миру, де вживали алкогольні напої. Близько 02:00 год він та ОСОБА_10 пішли спати, а ОСОБА_8 з ОСОБА_9 залишилися на балконі. Близько 04:30-05:00 год 03.09.2024 його та ОСОБА_10 розбудили працівники поліції, які повідомили, що був викрадений автомобіль біля будинку. При цьому, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у квартирі були відсутні. У той час йому зателефонував ОСОБА_9 та повідомив, що він разом з ОСОБА_8 викрали автомобіль біля будинку, після чого залишили його в якомусь місці, а самі повертаються назад пішки. Цю розмову чули поліцейські, які одразу поїхали шукати ОСОБА_9 з ОСОБА_8 . Коли вони виходили з квартири та як викрадали автомобіль, він не бачив.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2024, свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_8 як особу, з якою 02.09.2024 близько 22:00 год познайомився разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 (а.с. 88-90).

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2024, свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_14 , як свого товариша, з яким 02.09.2024 близько 22:00 год познайомилися з двома хлопцями, з якими в подальшому вживали алкогольні напої (а.с. 91-93).

Свідок ОСОБА_10 у суді пояснив, що в один із днів 2024-2025 років, точний час не пам`ятає, він з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 знаходилися у його квартирі по АДРЕСА_3 . Близько півночі пішов спати. Зранку приїхали працівники поліції та повідомили про крадіжку транспортного засобу. У квартирі на той час був він та ОСОБА_11 , де були ОСОБА_9 та ОСОБА_8 він не знав. В ході спільного дозвілля ОСОБА_9 казав, що у нього в гаражі стоїть автомобіль.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2024, свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_8 як особу, з якою разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вживали алкогольні напої 03.09.2024 та близько 05:00 год зателефонував ОСОБА_17 і повідомив, що він разом з ОСОБА_18 викрали автомобіль «ВАЗ»(а.с. 76-78).

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2024, свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_9 як особу, з якою разом з ОСОБА_18 та ОСОБА_16 вживали алкогольні напої 03.09.2024 за місцем його проживання та близько 05:00 год зателефонував ОСОБА_17 і повідомив, що він разом з ОСОБА_18 викрали автомобіль «ВАЗ» (а.с. 79-81).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2024, свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_9 як особу, яку 03.09.2024 у ранковий час бачив в автомобілі «ВАЗ» разом з іншим хлопцем (а.с. 82-84).

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2024, свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_8 як особу, яку бачив 03.09.2024 у ранковий час в автомобілі «ВАЗ» разом з іншим хлопцем (а.с. 85-87).

З протоколів затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 03.09.2024 вбачається, що 03.09.2024 о 08:10 год за адресою: вул. Кузнецька, біля будинку 25, у м. Миколаєві в порядку ст. 208 КПК України були затримані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 115,117).

З протоколу огляду місця події від 03.09.2024 та фототаблицею до нього вбачається, що проведено огляд ділянки місцевості, розташованої навпроти АЗС «ANP» по вул. Озерна, 61, м. Миколаєва. На вказаній ділянці розташований транспортний засіб «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , червоного кольору, він-код НОМЕР_2 . Двері автомобіля відчинені. На вказаному автомобілі наявні пошкодження. Зроблено змиви з поверхні ручки ричага перемикання швидкостей та з ручки з внутрішньої сторони дверей. Поверхні автомобіля з зовнішньої та внутрішньої сторін оброблялися дактилоскопічним порошком, в результаті чого виявлено та вилучено 8 слідів папілярних узорів (а.с. 66-69).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 03.09.2024 та фототаблиці до нього, оглянуто ділянку місцевості, розміром 15х15 м, розташованої навпроти під`їзду № 2 п`ятиповерхового будинку № 10 по просп. Миру в м. Миколаєві (а.с. 70-75).

Відповідно до висновку дактилоскопичної експертизи № СЕ-19/115-24/18715-Д від 16.10.2024, на додатку до протоколу огляду місця події містяться вісім слідів папілярних узорів.

Слід папілярного узору пальця руки з розмірами 25х14 мм, залишений вказівним пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_9 . Слід папілярного узору долоні руки з розмірами 80х48 мм, залишений гіпотенаром та частиною тенара долонної поверхні лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_9 . Слід папілярного узору пальця руки з розмірами 31х18 мм, залишений безіменним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 (а.с. 96-106).

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу № 24-5588 від 07.01.2025, ринкова вартість автомобіля «ВАЗ-2107» р.н. НОМЕР_1 , складає 76 440 грн (а.с.110-113).

Оцінюючи вищезазначені докази, всупереч доводам апелянта, колегія суддів вважає, що всі досліджені докази, на які послався суд першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення, є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, та достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

Колегія суддів, оцінюючи у сукупності пояснення обвинуваченого, потерпілого, свідків, письмові докази, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими, вважає правильними висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а за такого, доводи апелянта безпідставними.

Судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, про що просить в апеляційній скарзі захисник.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким.

Також враховано дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює, є студентом та особою молодого віку, не одружений, лікування у лікарів психіатра та нарколога не проходив, за медичною допомогою не звертався.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 призначив покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Є вмотивованим рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Інгульського районного суду м. Миколаєва щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3