Номер провадження: 11-кп/813/1433/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 12.11.2024 про закриття к/п №0001709 від 06.11.2019 та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в респ. Німеччина, громадянина України, з вищою освітою, тимчасового не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України,

ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаїв, громадянки України, з вищою освітою, працюючої на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці Держмитслужби, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.11.2024 було задоволено клопотання сторони захисту про звільнення обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0001709 від 06.11.2019 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України було закрито.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів для проведення судово-лінгвістичної, комп`ютерно-технічної, криміналістичних експертиз під час досудового розслідування визначено компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому КМУ.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 вказує на те, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону та судом було неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність з огляду на такі обставини:

- ухвалою суду 1-ої інстанції від 20.09.2024 виділено з к/п № 0001709 від 06.11.2019 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 366, ч. 1 ст. 369 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 368 КК України справа №523/3272/23 (провадження №1-кп/523/695/24) в окреме провадження матеріали за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 364 КК України, присвоївши окремий номер (справа № 523/18826/24, провадження № 1-кп/523/1608/24). Судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України продовжено у тому ж складі суду відповідно встановленого порядку та об`єму дослідження доказів;

- відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років. Водночас, обвинувачений ОСОБА_8 після вчинення протягом 2018 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України, а обвинувачена ОСОБА_9 за ч.1 ст. 364 КК України вчинили 20.08.2020 і інші злочини, передбачені ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 368 КК України, за які встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк більше 2 років, перебіг строку давності за вчинення попередніх кримінальних правопорушень перервався та почав свій відлік з моменту вчинення останніх за часом злочинів. Відтак, звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності до завершення судового розгляду є передчасним, оскільки існувала імовірність у доведеності їх вини у вчиненні останніх за часом злочинів, передбачених ч.1 ст. 369, ч.1 ст. 368 КК України що могло призвести до переривання строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;

- суд прийняв необґрунтоване рішення щодо процесуальних витрат, зокрема на проведення експертиз, оскільки зазначені експертизи призначалися в межах досудового розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 368, 369 КК України, судових розгляд яких триває.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу від 12.11.2024 та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_10 та просила її задовольнити, обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , їх захисника ОСОБА_7 , які поклалися на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали дає підстави дійти висновку про те, що вказане судове рішення вищевикладеним вимогам кримінального процесуального закону не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2 - 4 ст. 49 КК України).

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, санкція інкримінованих відповідно до обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_8 кримінальних правопорушень (в чинній редакції), вчинених в період з 22.02.2018 по 23.08.2018, передбачає покарання:

- за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк;

- за ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк;

- за ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років;

- за ч. 2 ст. 366 КК України у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

При цьому, вчиненого 26.08.2020 останнього за часом злочину за ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Санкція інкримінованих обвинуваченій ОСОБА_9 кримінальних правопорушень (в чинній редакції), вчинених в період з 13.06.2018 по 12.07.2018, передбачає покарання:

- за ч. 1 ст. 364 КК України у виді пробаційного нагляду на строк до трьох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, із штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

При цьому, вчиненого 26.08.2020 останнього за часом злочину за ч. 1 ст. 368 КК України у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк від двох до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Разом із тим, ч. 3 ст. 49 КК України передбачено, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у ч. ч. 1 та 2 цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

В цьому разі звільнення може мати місце лише в разі закінчення строку давності після того як строки давності почали відраховуватися після вчинення останнього злочину і закінчилися після спливу зазначених термінів, які передбачені в ст. 49 КК України, в залежності від тяжкості злочину.

Таке формулювання має на меті запобігти можливості ухилитися від кримінальної відповідальності за сплином часу, коли особа продовжує і надалі вчиняти нові злочини.

З урахуванням викладеного, враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні протягом 2018 року злочинів, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України, а обвинувачена ОСОБА_9 ч. 1 ст. 364 КК України, можливо вчинили 26.08.2020 й інші злочини, передбачені ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 368 КК України, за які встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк більше двох років, перебіг строку давності за вчинення попередніх кримінальних правопорушень перервався та почав свій відлік з моменту можливого вчинення ними останніх за часом злочинів.

На користь відповідного висновку свідчить співставлення правових висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20 та Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 14.09.2020 у справі № 591/4366/18.

Зокрема перебіг давності згідно із ч. 3 ст. 49 КК переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років. Тобто скоєння впродовж строку давності нового кримінального проступку чи нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років або менш суворі за видом заходи примусу, не впливає на перебіг диференційованих строків давності.

Кримінальними правопорушеннями, вчинення яких не перериває строків давності, є: спричинення умисного легкого тілесного ушкодження (частина перша статті 125), побої, мордування (частина перша статті 126), домашнє насильство (стаття 126-1), погроза вбивством (стаття 129), незаконне проникнення в житло чи інше володіння особи (частина перша статті 162), крадіжка (частина перша статті 185), шахрайство (частина перша статті 190), незаконне полювання (частина перша статті 248), групове порушення громадського порядку (стаття 293), хуліганство (частина перша статті 296), ввезення, виготовлення або розповсюдження творів, що пропагують культ насильства та жорстокості (частина перша статті 300), опір представникові влади (частина перша статті 342), втручання в діяльність працівника правоохоронного органу (частина перша статті 343), умисне знищення чи пошкодження його майна (частина перша статті 347), втручання в діяльність судових органів (частина перша статті 376), завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (частина перша статті 383) КК тощо.

Ба більше, вчинення особою в межах передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України строку нового злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк і понад два роки, також не нівелює диференційованого строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за попередній злочин. У цьому разі термін, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України, переривається і починає відраховуватися з моменту вчинення нового злочину. Тобто диференційований строк не замінюється на загальний, більш обтяжливий для особи, а лише відтерміновується його початок (постанова Великої Палати ВС від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20).

Також розглядаючи питання правових наслідків повторності, сукупності та рецидиву кримінальних правопорушень, Об`єднана палата ККС у складі ВС в постанові від 14.09.2020 у справі №591/4366/18 орієнтує на урахування принцип презумпції невинуватості, закріпленого у ратифікованих Верховною Радою України міжнародно-правових актах, зокрема у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Також у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві. Так, у ч. 1 ст. 62 Конституції України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Цей конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо у тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК України), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК України). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.

З урахуванням зазначеного та враховуючи принцип презумпції невинуватості, а також системне тлумачення положень частин 1 та 3 ст. 32 КК України, суд вказує на те, що сам факт вчинення злочину не вперше утворює повторність без постановлення обвинувального вироку суду стосовно особи лише у випадку, коли такий факт розслідується органом досудового слідства чи розглядається судом з іншим епізодом тотожного або однорідного злочину в одному кримінальному провадженні. Тобто лише за умов, коли суд безпосередньо досліджує докази та у вироку встановить доведеність винуватості особи одночасно за всіма епізодами кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому. Оскільки доведеність чи недоведеність вини у першому епізоді встановлюється судом і лише одночасний розгляд судом в одному кримінальному провадженні першого епізоду, що утворює повторність, і наступного, який кваліфікується як повторний.

Отже, лише за таких обставин, така форма множинності злочинів, як повторність, за відсутності обвинувального вироку суду стосовно особи за раніше вчинений злочин, якщо такі епізоди розглядаються судом в одному кримінальному провадженні, узгоджується з положеннями ст. 62 Конституції України та відповідає принципу non bis in idem.

Як передбачено ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За приписами ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими ст. 217 цього Кодексу.

Водночас, ст. 217 КПК України визначено, що у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень.

При цьому матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Більш того, у разі якщо на розгляд суду 1-ої інстанції надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

З огляду на зазначені обставини, а також з урахуванням факту того, що розгляд обвинувального акту у к/п № 0001709 від 06.11.2019 здійснювався одночасно, а рішення суду щодо виділення матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 за ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України, та ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 364 КК України прийнято судом 1-ої інстанції з порушенням вищенаведених вимог кримінального процесуального закону, звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності до завершення судового розгляду є передчасним, оскільки існувала ймовірність у доведеності їх вини у вчиненні останніх за часом злочинів, передбачених ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 368 КК України, що в свою чергу могло призвести до переривання строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Підсумовуючи вищевикладене, задовольняючи клопотання сторони захисту та звільняючи обвинувачених ОСОБА_8 за ч. ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України, ч. ч. 1, 2 ст. 366 КК України, та ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 364 КК України від кримінальної відповідальності, суд 1-ої інстанції дійшов помилкового висновку щодо закінчення строків давності притягнення до відповідальності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за вищевказаним обвинуваченням у к/п № 0001709 від 06.11.2019, залишивши поза увагою факт переривання строків давності, та прийняв рішення передчасне рішення про закриття кримінального провадження за цим обвинуваченням за відсутності правових підстав.

В цьому контексті суд 1-ої інстанції прийняв необґрунтоване рішення про віднесення процесуальних витрати, які пов`язані із залученням експертів для проведення судово-лінгвістичної, комп`ютерно-технічної, криміналістичних експертиз під час досудового на рахунок держави, тим більше вказані експертизи призначали в межах досудового розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 368, 369 КК України, судовий розгляд обвинувального акту у яких триває у виділеній справі № 523/3272/23 (провадження №1-кп/523/695/24).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції не враховані вищевказані факти та обставини, що призвело до прийняття передчасного рішення про виділення в окреме провадження матеріалів за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 364 КК України, присвоївши окремий номер (справа № 523/18826/24, провадження № 1-кп/523/1608/24), та звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності до завершення судового розгляду, яке не можна визнати законним та обґрунтованим.

Вищевказані порушення, допущені судом 1-ої інстанції під час розгляду кримінального провадження та при постановленні судового рішення, позбавили суд повно та всебічно розглянути кримінальне провадження, та прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_11 є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, та призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, і не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що допущені судом 1-ої інстанції порушення є істотними та такими, які відповідно до ст.ст. 412, 415 КПК України тягнуть скасування судового рішення із поверненням матеріалів кримінального провадження до суду 1-ої інстанції для продовження судового розгляду кримінального провадження, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Під час судового розгляду кримінального провадження суду 1-ої інстанції необхідно взяти до уваги наведені вище вказівки апеляційного суду, дотриматись вимог кримінального процесуального закону, повно й всебічно дослідити приєднані до обвинувального акту докази, прийняті процесуальні рішення, дати їм належну оцінку, та прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на вищенаведене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із поверненням кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_11 до суду 1-ої інстанції для продовження його розгляду.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 22, 24, 284-288, 370, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 12.11.2024 якою було закрито кримінальне провадження № 0001709 від 06.11.2019 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути до суду 1-ої інстанції для продовження його розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3