Справа № 331/6522/25
Провадження № 1-кп/331/749/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження №0001812, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 вересня 2025 року,

за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у с. Першозванівка Вільнянського району Запорізької області, українки, громадянки України, з вищою освітою, яка працює фахівцем з публічних закупівель КНП «ЗОКЛ» ЗОР, розлученої, яка на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2025 року приблизно о 16 годині 35 хвилин водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «Ореl Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходячись вздовж проїзної частини вул. Поштова, з правого боку по ходу руху, зі сторони буд. 109-б по пр. Соборному в м. Запоріжжі, діючи зі злочинною недбалістю, перед початком руху не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, передньою лівою габаритною частиною кузова керованого нею автомобіля скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка стояла нерухомо на проїзній частині вул. Поштова в м. Запоріжжі.

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушила вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

В результаті наїзду пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодженні у виді закритої тупої травми голови, тулуба та кінцівок з переламами кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів, яка ускладнилась розвитком поліорганної недостатності, що має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, і в даному випадку потягли за собою смерть, яка настала 06.10.2025 у приміщенні КНП «МЛЕ та ШМД» ЗОР.

Невиконання водієм автомобіля «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимог п.10.1 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

Прокурор у судовому засіданні обвинувачення підтримала у повному обсязі, просила суд визнати пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування потерпілій завданої моральної шкоди, зазначила про відсутність обтяжуючих покарання обставин. Також вона просила призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки. Окрім того, вона просила вирішити питання про речові докази та судові витрати, просила скасувати арешт, накладений на автомобіль обвинуваченої, а вирішення питання про запобіжний захід щодо обвинуваченої залишила на розсуд суду.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала у повному обсязі, щиро розкаялася у скоєному та пояснила суду, що 24.09.2025 після роботи вона заїхала до магазину «АТБ», зробила покупки, вийшла і сіла в автомобіль. Вже був вечір, сонце сідало і сліпило очі. Вона ввімкнула покажчик повороту, подивилася у дзеркала автомобіля, пропустила автомобіль, який їхав у попутному напрямку, і поїхала. Майже відразу вона відчула зіткнення, але не побачила, з чим або з ким. Вона негайно зупинилася, вийшла з автомобіля і побачила жінку, яка лежала вздовж її автомобіля. Її ліва рука була під колесом автомобіля. Вона взяла жінку за руку і в цей час потерпіла намагалася стиснути її руку. Поруч був військовий автомобіль «швидкої допомоги», який забрав потерпілу до лікарні. Вона допомагала віднести потерпілу до автомобіля «швидкої допомоги», дала свій номер телефону і попросила, щоб її повідомили, до якої лікарні відвезуть потерпілу. Сама вона залишалася на місці події і чекала приїзду поліцейських. Коли потерпілу привезли до лікарні, їй зателефонували і повідомили про це. Потім вона дочекалася поліцейських, відповіла на всі поставлені запитання, добровільно поїхала на освідування, яке не показало у неї жодного сп`яніння, і передала поліцейським свій відеореєстратор. Після цього вона поїхала до лікарні, де перебувала потерпіла, там залишила свої дані для того, щоб родичі потерпілої могли з нею зв`язатися, але їй так ніхто і не зателефонував. Через деякий час відбулося судове засідання, де їй було обрано запобіжний захід домашній арешт, а також було встановлено заборону спілкуватися з потерпілою. Тому вся комунікація між нею та потерпілою відбувалася через її захисника. Перед початком підготовчого судового засідання по даному кримінальному провадженню вона віддала потерпілій кошти на відшкодування заподіяної моральної шкоди, попросила вибачення і повідомила, що не хотіла, щоб так сталося. Також вона пояснила, що її автомобіль був технічно справний, вона має досвід керування автомобілем з 2001 року категорії «В», раніше не притягалася до відповідальності, нічого у той день не вживала, почувала себе добре, нічого не місці пригоди не чіпала, намагалася надати потерпілій допомогу, медичний огляд пройшла добровільно, огляд місця події і всі заміри проводилися у її присутності. Крім того, вона викладених в обвинувальному акті обставин не заперечувала, пояснення у судовому засіданні надавала добровільно такі ж самі, як і під час досудового розслідування. Також вона повідомила, що купила автомобіль, на якому скоїла наїзд на потерпілу, по довіреності. Вона дуже жалкує про свій вчинок, розкаюється, попросила пробачення у потерпілої і просила суд не позбавляти її волі та права керування транспортними засобами.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 , не оспорюючи обставини інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення та його кваліфікацію, просив суд призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання за санкцією ч. 2 ст. 286 КК України 3 роки позбавлення волі зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік та не позбавляти її права керування транспортними засобами. Також він просив визнати пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування потерпілій завданої моральної шкоди, скасувати арешт, накладений на автомобіль, і скасувати обраний щодо обвинуваченої запобіжний захід. При цьому, він просив врахувати відомості про особу обвинуваченої, її поведінку на місці події (перебувала на місці, не намагалася зникнути, намагалася надати допомогу потерпілій), а також під час досудового розслідування і судового розгляду (не намагалася уникнути відповідальності, не уникала процесуальних і слідчих дій, з`являлася до суду, виконувала вимоги запобіжного заходу, послідовно висловлювала жаль, співчуття до потерпілої), позитивні характеристики з місць роботи і за місцем проживання, наявність подяки за допомогу ЗСУ, відсутність фактів притягнення до адміністративної відповідальності, а також факт погашення судимості за попереднім вироком суду. Також він просив суд врахувати добровільне відшкодування обвинуваченою моральної шкоди потерпілій, а також наголосив, що у даному випадку обвинувачена відшкодовувала саме моральну шкоду потерпілій, оскільки з приводу відшкодування усіх інших витрат потерпіла вже звернулася до страхової компанії, де була застрахована цивільно-правова відповідальність обвинуваченої, і ця страхова компанія на даний час чекає для проведення відповідних виплат судового рішення у даній справі.

Потерпіла ОСОБА_8 у дане судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак надала до суду заяву, у якій просила провести судовий розгляд даного кримінального провадження без її участі, а також зазначила, що цивільний позов вона не подавала, матеріальних претензій до обвинуваченої не має. Також у наданій до суду 04.12.2025 власноруч написаній заяві потерпіла ОСОБА_8 зазначила, що у зв`язку з визнанням ОСОБА_4 вини, щирим каяттям, повним відшкодуванням завданої їй моральної шкоди в тій частині, яку має відшкодувати саме обвинувачена (витрати на лікування, поховання загиблої матері ОСОБА_7 та регламентні виплати будуть відшкодовуватися страховою компанією ПАТ «СК «УСГ», де застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_4 ), вона просить призначити ОСОБА_4 покарання без позбавлення волі та права керування транспортними засобами. Також потерпіла просила проводити розгляд справи за участі її представника, якому вона делегувала, серед іншого, право на висловлення позиції щодо міри покарання для обвинуваченої.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 просив суд взяти до уваги подану до суду заяву потерпілої, дійсно щире каяття обвинуваченої, її активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування потерпілій завданої моральної шкоди. При цьому, він також підтвердив, що потерпіла вже звернулася до страхової компанії, де була застрахована цивільно-правова відповідальність обвинуваченої, - ПАТ «СК «УСГ» для відшкодування витрат на лікування і поховання її загиблої матері ОСОБА_7 та регламентних виплат. Також він зазначив про те, що потерпіла ОСОБА_8 вибачила обвинувачену, у зв`язку з чим він просив призначити ОСОБА_4 мінімальне можливе покарання без позбавлення волі та без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується дослідженими судом доказами - показаннями обвинуваченої, яка свою вину визнала повністю і підтвердила факт вчинення кримінального правопорушення за обставин, встановлених під час досудового розслідування і під час судового провадження. Її дії щодо порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

За згодою учасників судового провадження суд відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

При визначенні виду і розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості і характер суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченої, обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання.

Так, судом враховано, що відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

ОСОБА_4 раніше не судима в силу ст. 89 КК України, розлучена, офіційно працевлаштована, у момент вчинення кримінального правопорушення не перебувала у стані сп`яніння, під наглядом лікаря-нарколога не перебуває і за медичною допомогою не зверталася.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 ,відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне добровільне відшкодування потерпілій завданої моральної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 ,згідно зі ст. 67 КК України встановлено не було.

Враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченою ОСОБА_4 кримінального правопорушення, вказані вище відомості про її особу, її поведінку на місці події, під час досудового розслідування і під час судового провадження, пом`якшуючі покарання обставини і відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також той факт, що обвинувачена усвідомила суспільну небезпеку скоєного, вибачилася перед потерпілою, суд вважає необхідним призначити обвинуваченій покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

При цьому суд не бере до уваги позицію з даного питання захисника обвинуваченої та представника потерпілої щодо можливості призначення обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки у даному випадку дії обвинуваченої призвели до невідворотних наслідків смерті людини, а відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Також суд критично оцінює той факт, що обвинувачена відповідно до наданих нею пояснень, чекала, поки їй зателефонують родичі загиблої, а сама не могла спілкуватися з ними через обраний запобіжний захід. При цьому, суд враховує, що дорожньо-транспортна пригода сталася 24.09.2025, а запобіжний захід обвинуваченій було обрано 29.10.2025, тобто, більше, ніж через місць після події. У той же час, стороною захисту не було надано до суду доказів того, що за цей час обвинувачена сама вживала хоч якихось заходів для встановлення контакту з родичами потерпілої, для з`ясування її стану та для з`ясування необхідності надання їй посильної допомоги.

Також суд враховує, що обвинувачена добровільно відшкодовувала саме моральну шкоду потерпілій, а щодо відшкодування усіх інших витрат потерпіла звернулася до страхової компанії, де була застрахована цивільно-правова відповідальність обвинуваченої.

Крім того, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Тому суд вважає, що всі наведені відомості, які характеризують особу обвинуваченої та її поведінку, є достатніми для того, щоб призначити їй покарання ближче до нижньої межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, але є недостатніми для призначення їй мінімального строку покарання за даною нормою КК України.

Також суд вважає можливим звільнити обвинувачену від призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України. При цьому суд враховує позицію щодо даного питання прокурора, потерпілої та її представника, а також той факт, що обвинувачена усвідомила суспільну небезпеку скоєного, щиро розкаялася, неодноразово вибачалася перед потерпілою, на місці події намагалася надати допомогу постраждалій, під час судового розгляду даного кримінального провадження продемонструвала належну процесуальну поведінку, жодним чином не намагалася уникнути відповідальності за скоєне.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до позиції, яка викладена у висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є самостійним видом кримінально-правового впливу, спрямованим на досягнення загальної мети покарання, визначеної частиною другою статті 50 КК України, насамперед на запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, із дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

З огляду на підвищений ступінь суспільної небезпечності порушень правил безпеки дорожнього руху, що об`єктивно створюють реальну загрозу життю та здоров`ю інших осіб і нерідко призводять до тяжких наслідків, позбавлення права керування транспортними засобами у певних категоріях справ є необхідним і виправданим засобом превенції, покликаним не лише усунути ризики повторного заподіяння шкоди з боку конкретного засудженого, а й забезпечити належний стримуючий вплив на інших учасників дорожнього руху.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки є необхідним для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами, а також для забезпечення дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

При цьому, той факт, що потерпіла, її представник, обвинувачена та її захисник просили не призначати обвинуваченій таке додаткове покарання, суд до уваги не бере, оскільки відповідно до ст. 65 КК України вид і розмір покарання визначаються судом самостійно в межах санкції відповідної статті Особливої частини КК, виходячи зі ступеня тяжкості злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання. Суд не пов`язаний будь-якими «межами» позиції сторін щодо пропонованого виду покарання та має право обирати будь-яку із передбачених законом форм кримінально-правового впливу, якщо вона відповідає цілям покарання, визначеним статтею 50 КК України.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування були проведені дві судові експертизи, витрати на проведення яких склали 8022,60 грн. Дані витрати відповідно до ст.118 та ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат і згідно зі ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Питання з речовими доказами суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

При цьому, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2025 у справі № 334/8084/25, провадження № 1-кс/334/2418/25, накладено арешт на транспортний засіб «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що є речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному 24.09.2025 до ЄРДР за №0001812 за ч.2 ст.286 КК України, з метою забезпечення його збереження.

Тому, оскільки у даному випадку арешт на майно накладався виключно з метою забезпечення збереження речового доказу і в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження потреба відсутня, суд приходить до висновку про необхідність його скасування.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні заявлено не було.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2025 застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби на строк до 25.12.2025, заборонено їй залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 21:00 год. до 06:00 год. наступної доби та покладено на неї відповідні обов`язки.

У той же час, оскільки суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства та призначення їй покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, суд вважає недоцільним продовження строку обраного відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби до набрання вироком законної сили, у зв`язку з чим даний запобіжний захід підлягає скасуванню.

Підстав для обрання ОСОБА_4 іншого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає, відповідне клопотання до суду заявлене не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 392 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку три роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї судом обов`язки.

Відповідно до вимог п. 1 і п. 2 ч.1 та п. 2 ч. 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем її проживання.

Обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби скасувати.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні у загальній сумі 8022 (вісім тисяч двадцять дві) гривні 60 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2025 у справі № 334/8084/25, провадження № 1-кс/334/2418/25, на транспортний засіб «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_1 .

Речові докази:

- автомобіль «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , який зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області повернути ОСОБА_4 ;

- флеш-носій «T&G» формату Micro-SD, об`ємом 32 гб, з оригіналом відеозапису під назвою «MOVI1933», виготовленого 24.09.2025, розміром 59,0 МБ (61931520 байт) з відеореєстратора автомобіля «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається у матеріалах кримінального провадження зберігати у матеріалах кримінального провадження;

- флеш-носій «Kingston» формату USB, об`ємом 64 гб., на якому міститься відеозапис «0-02-05-cd930680d06f5aba5822972cd8f9e3de7d3b87f07f26525dd272a3_dea4f8d28 d6fc154», розміром 20,4 МБ (21433744 байт), з камери зовнішнього відеоспостереження буд. 109-б по пр. Соборному (ТРЦ «Панорама») в м. Запоріжжі у період часу з 16:34 год. по 16:35 год. 24.09.2025, який зберігається у матеріалах кримінального провадження зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Олександрівський районний суд міста Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_10