Справа №705/6473/25
1-в/705/418/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника установи ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, подане від засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Бородянка Київської області, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, який відбуває покарання за вироком Макарівського районного суду Київської області, яким засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі,

У С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, у якому зазначив про те, що він відбуває покарання в СВК № 92 за вироком суду і вважає, що став на шлях виправлення, тому беручи до уваги, що відбув 2/3 строку призначеного судом, підпадає під дію вимог ст. 81 КК України.

За час відбування покарання він мав 2 стягнення, які знято та погашено в установленому порядку, а також має 8 заохочень. Крім того, бере участь в соціально-виховних заходах та виявляє бажання працевлаштуватися, але враховуючи, що хворіє на ВІЧ-інфекцію, в установі відсутні відповідні умови для праці.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 заявлене клопотання підтримав та просив задовольнити, вважає, що оскільки він став на шлях виправлення, що підтверджується його поведінкою під час відбування покарання та наявністю 8 заохочень, щиро розкаюється у скоєному, мав лише два стягнення, які погашені, тому просить звільнити його умовно-достроково.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення, оскільки засуджений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Під час утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав, до роботи не залучався. Відбуваючи покарання в ДУ СВК-92 позитивно характеризується не завжди, не працевлаштований, хоча і виконує обов`язки старшого днювального, але це є обов`язком засудженого. З урахуванням особи засудженого, систематичне вчинення ним кримінальних правопорушень проти власності, нестабільної поведінки за весь період відбування покарання, існують сумніви, в тому що ОСОБА_5 виправився та не буде скоювати нових злочинів після звільнення з установи виконання покарання. У зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

Представник установи в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Представник спостережної комісії в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника.

Суд, вислухавши засудженого, врахувавши позицію прокурора, представника установи, вивчивши письмові матеріали клопотання та особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною 2 статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до статті 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини 1 статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» за вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 16.11.2022, яким засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим, призначеним вироком Маньківського районного суду Київської області від 22.06.2022 у виді 5 років позбавлення волі, йому остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вказаний вирок набрав законної сили, але ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.07.2025, яка набрала законної сили 13.08.2025, вирок Андрушківського районного суду Житомирської області від 16.11.2022 приведено у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 та звільнено від покарання призначеного за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, визначено вважати його засудженим за вироком Макарівського районного суду Київської області від 22.06.2022 за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

Згідно довідки відділу по контролю за виконанням судових рішень Старобабанівської ВК №92 початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_5 28.04.2022, кінець строку 28.04.2027, не відбута частина покарання складає 01 рік 05 місяців 23 дні.

Станом на день розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 3/4 строку покарання.

Відповідно до характеристики ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» Черкаської області ОСОБА_5 з 23.09.2022 відбуває покарання в державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№92)». За час відбування покарання характеризується позитивно. Виконує обов`язки старшого днювального відділення, до виконання покладених обов`язків ставиться сумлінно та старанно, за що 8 разів заохочувався правами начальника установи, допускав порушення вимог режиму утримання, за що 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення зняті у встановленому законом порядку. Завжди дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться позитивно. Завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

18.09.2025 на засіданні комісії державної установи «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» Черкаської області та спостережної комісії при Уманській районні державній адміністрації було розглянуто питання щодо доцільності ініціювання звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 та, враховуючи характеристику та поведінку останнього, прийнято рішення про направлення такого клопотання, у зв`язку з доведенням ним свого виправлення.

Разом з тим, згідно вказівки Уманської окружної прокуратури від 23.09.2025, після проведення перевірки додержання комісією з розгляду питань застосування до засуджених вимог ст. ст. 81, 82, 84 КК України, ст. ст. 100, 101 КВК України, виявлено ряд суттєвих недоліків в роботі адміністрації ДУ «СВК (№92)», в тому числі щодо засудженого ОСОБА_5 , тому прийняті комісією рішення суперечать вимогам ст. 81 КК України та підлягають скасуванню.

Так, у вказівці зазначено, що ОСОБА_5 раніше судимий та неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі. На даний час відбуває покарання у виді 5 років позбавлення волі за злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно характеристики ОСОБА_5 виконує обов`язки старшого днювального відділення. Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії, тобто ОСОБА_5 адміністрацією колонії не призначався на будь-яку посаду, а виконує роботу по благоустрою колонії в якості днювального, що є обов`язком кожного засудженого та по суті не є його працевлаштуванням.

Враховуючи особу засудженого, систематичне вчинення останнім злочинів проти власності, нестабільну поведінку за весь час відбування покарання (неодноразове притягнення до дисциплінарної відповідальності), відношення до праці, існують обґрунтовані сумніви, що ОСОБА_5 виправився та не вчинятиме нових злочинів після звільнення з установи виконання покарань.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Суд враховує, що засуджений ОСОБА_5 раніше був неодноразово засудженим за вчинення злочинів проти власності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, а також певний період перебував у загальнодержавному розшуку. При цьому, ОСОБА_5 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину проти власності. За весь період відбування покарання засудженого не завжди позитивно характеризувався, позитивна характеристика фактично мала місце лише останній рік відбування покарання, хоча і має заохочення за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки, але такі його дії є саме обов`язком засудженого при відбуванні покарання, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 107 КВК України. Комісією установи приймалось рішення про направлення до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення засудженого, але таке рішення Уманською окружною прокуратурою було скасовано, у зв`язку з виявленими недоліками.

Враховуючи особу засудженого та його поведінку за весь період відбування покарання, тяжкість, характер та наслідок скоєного злочину, за який останній відбуває покарання, суд вважає, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення та існують обґрунтовані сумніви, що він не буде вчиняти інших кримінальних правопорушень після дострокового звільнення і в майбутньому готовий стати законослухняним членом суспільства, а отже не заслуговує застосування до нього умовно-дострокового звільнення від покарання.

Посилання засудженого ОСОБА_5 про неможливість працевлаштування за станом здоров`я судом не може бути взято до уваги оскільки не доведено належними та допустимими доказами та не підтверджено матеріалами особової справи.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, на даний час суд не вбачає підстав для застосування до засудженого норм ст. 81 КК України, а тому кло потання про умовно-дострокове звільнення останнього не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 369, 371, 372, 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1