печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2025, у кримінальному провадженні №0001574 від 31.07.2024, -

ВСТАНОВИВ:

До Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2025 у справі № 757/31480/25-к, в частині накладення арешту на грошові кошти, які розміщені на банківському рахунку: НОМЕР_1 , (980 - українська гривня), відкритий у АТ «УНІВЕРСАЛБАНК», МФО 322001.

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, адвокат ОСОБА_3 вказує, що досудовим розслідуванням не було встановлено причетності ОСОБА_5 до вчинення будь-яких кримінальних правопорушень. Фактично, як на час винесення ухвали про арешт, так і на даний час необхідності у наявності такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна у вигляді арешту рахунку та коштів ОСОБА_5 як не було так і не має. Існуюча підозра, що була оголошена ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , жодним чином не має впливати на життєдіяльність іншої особи, яка не вчиняла кримінальних правопорушень і не має відношення до кримінального провадження. Тому, існуючий арешт, серед іншого, порушує наведений принцип розумності та співрозмірності обмеження прав ОСОБА_5 завданням кримінального провадження.

У судовому засідання адвокат ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав, просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Зазначив, що арешт з відповідною метою накладено обґрунтовано та в його застосуванні не відпала потреба.

Вислухавши позиції учасників судового провадження, вивчивши клопотання представника власника майна, письмові заперечення прокурора, дослідивши документи, якими вони обґрунтовуються, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

За ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2024 за № 0001574, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 с. 27 ч. 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2025 у справі №757/31480/25-к з метою забезпечення зберігання речових доказів та з метою подальшої конфіскації майна грошових коштів, які розміщені на банківському рахунку: НОМЕР_1 , (980 - українська гривня), відкритий у АТ «УНІВЕРСАЛБАНК», МФО 322001 накладено арешт.

Як убачається, під час розгляду клопотання прокурора, слідчим суддею було встановлено, що санкція ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі із конфіскацією майна.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Натомість, арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання на майно, які не мають статусу підозрюваного у даному провадженні - ОСОБА_5 не відповідає положенням ч. 5 ст. 170 КПК України.

Зазначене також стверджується із положень ч. 1 ст. 59 КК України, за якими покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилучені у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Предметом конфіскації як виду покарання може бути лише майно засудженого, правомірність набуття якого презюмується і не є предметом кримінального провадження. В протилежному разі застосовуються інші інструменти кримінального провадження, зокрема інститут спеціальної конфіскації.

Втручання у право власності третіх осіб, правомірність набуття якого не спростована у визначеному законом порядку, суперечить ст. 41 Конституції України.

Саме по собі набуття майна третіми особами без доведення мети - уникнення можливої конфіскації як виду покарання не є достатньою підставою для висновку про недобросовісність такого набуття в розумінні досягнення завдань кримінального провадження, зокрема арешту відповідного майна для забезпечення його можливої конфіскації як виду покарання, що має бути доведено стороною обвинувачення засобами кримінального провадження.

Ураховуючи наведені мотиви і положення закону, представлені представником власника майна у клопотанні, прокурором у письмових запереченнях та слідчим суддею у рішенні обґрунтування, арешт на грошові кошти, які розміщені на банківському рахунку, які належать фізичній особі ОСОБА_5 не відповідає ст. 41 Конституції України та не спрямований на досягнення завдань кримінального провадження, тому клопотання адвоката ОСОБА_3 підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 22, 26, 170-175, 309, 392, 532 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.07.2025, у кримінальному провадженні №0001574 від 31.07.2024, а саме в частині накладення арешту на грошові кошти, які розміщені на банківському рахунку:

- НОМЕР_1 , (980 - українкська гривня), відкритий у АТ «УНІВЕРСАЛБАНК», МФО 322001.

Ухвала підлягає негайному виконанню і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1