Справа № 438/707/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1091/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 09 грудня 2025 року, якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Борислав Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченому за ч. 2 ст. 121 КК України, змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на цілодобовий домашній арешт,

з участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

встановила :

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 09 грудня 2025 року у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, стосовно ОСОБА_7 , відмовлено.

Клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 , задовольнено частково.

Змінено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного браслету та забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , терміном на 60 днів, а саме по 06 лютого 2026 року включно.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі обов`язки:

- прибувати на виклик до слідчого , прокурора та суду за першою вимогою;

- не залишати житло у якому він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

- прибувати до суду у визначений час;

- не відлучатися з м. Борислава Львівської області без відома та дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до органів міграційної служби паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- не спілкуватися з потерпілою та свідками даного кримінального провадження з приводу обставин, доказів та інших питань, пов`язаних із цим кримінальним провадженням;

- носити електронний засіб контролю.

Не погоджуючись з ухвалою суду прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжити строк тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів до 06.02.2026 включно.

Апелянт вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та невмотивованим.

Вказує, зокрема, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 та правові підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою досліджувалися слідчими суддями Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області та Львівського апеляційного суду під час досудового розслідування у ході розгляду клопотань про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою.

Окрім цього, звертає увагу, що санкція ч. 2 ст. 121 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що відповідно до вимог ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Оцінюючи особу обвинуваченого та вчинене ним кримінальне правопорушення, прокурор вбачає наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, яким неможливо запобігти у разі перебування обвинуваченого на волі, зокрема: зважаючи на тяжкість можливого покарання, ОСОБА_7 може переховуватися від суду; може незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Стверджує, що у разі не продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою в рамках цього кримінального провадження, вибуття останнього до місць позбавлення волі у зв`язку із зверненням вироку Дрогобицького міськрайонного суд Львівської області від 30.09.2025, яким ОСОБА_7 засуджено до 5 років 2 місяців позбавлення волі за ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України, до виконання та у разі реалізації ОСОБА_7 свого права щодо призову на військову службу за контрактом порядку ст. 81-1 КК України, перешкоджатиме кримінальному провадженню та фактично призупинить його розгляд, зокрема і на підставі ст. 335 КПК України.

Звертає увагу, що судом також було порушено вимоги ч. 5 ст. 202 КПК України.

Прокурор ОСОБА_8 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив таку задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 проти задоволення апеляційних вимог прокурора заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_7 не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, приймаючи рішення про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою без визначення застави на цілодобовий домашній арешт, суд першої інстанції, зокрема, визнав доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України надуманими, не мотивувавши при цьому належним чином такі твердження.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів контрольного провадження, на розгляді у Бориславському міському суді Львівської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

11 лютого 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість підозри (обвинувачення) ОСОБА_7 та правові підстави застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою досліджувались слідчими суддями Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області та Львівського апеляційного суду під час досудового розслідування у ході розгляду клопотань про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою.

Санкція ч. 2 ст. 121 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином.

Оцінюючи особу обвинуваченого ОСОБА_7 та обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_7 до втечі.

Санкцією ч. 2 ст. 121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, відповідно, у разі доведення вини ОСОБА_7 , застосування ст. 75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з встановленням іспитового строку не є можливим. Відтак, ОСОБА_7 , побоюючись реальної міри покарання, яка може бути застосована до нього у разі визнання його винним може переховуватися від суду.

Водночас, відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, у тому числі шляхом переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, що підтверджується насильницьким характером злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , тобто наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України,

Апеляційний суд у цьому аспекті звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_11 у суді першої інстанції просила не застосовувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) вищеназвані особи ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 ..

ОСОБА_7 також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто наявний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На сьогодні ОСОБА_7 має статус військовослужбовця Збройних Сил України.

Враховуючи, що 30.09.2025 вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у рамках кримінального провадження №0000300 від 19.11.2022 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України та ч. 4. ст. 408 КК України та на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці (вирок набрав законної сили).

Прокурор ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомив, що у разі не продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою в рамках цього кримінального провадження, вибуття останнього до місць позбавлення волі у зв`язку з зверненням вироку Дрогобицького міськрайонного суду до виконання та у разі реалізації ОСОБА_7 свого права щодо призову на військову службу за контрактом у порядку ст. 81-1 КК України, перешкоджатиме кримінальному провадженню та фактично призупинить його розгляд, зокрема і на підставі ст. 335 КПК України.

Обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжкого злочину проти життя і здоров`я - за ч. 2 ст. 121 КК України, що саме по собі вказує на наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Зазначені обставини і наявність вищевказаних ризиків є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу в подальшому триманні ОСОБА_7 під вартою, вказані підстави і наявність ризиків не змінилися і зараз.

З урахуванням вищевказаного, враховуючи рівень обґрунтованості підозри, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, беручи до уваги обставини справи, особу обвинуваченого, а також з огляду на приписи ч. 1 ст. 194 КПК України, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про неможливість продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою.

Крім цього, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, із застосуванням насильства, то, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу (п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України).

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду (п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення (ч. 1 ст. 410 КПК України).

Як мотивовано вище, судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, за таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню з постановлення нової ухвали, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою без визначення розміру застави необхідно задовольнити.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів -

постановила :

Апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 09 грудня 2025 року, якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч. 2 ст. 121 КК України, змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави на цілодобовий домашній арешт, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку тримання під вартою без визначення розміру застави задоволити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Борислав Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченому за ч. 2 ст. 121 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, а саме: до 06 лютого 2026 року, без визначення розміру застави.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Згідно з оригіналом

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Ухвала набрала законної сили 29.12.2025

Дата засвідчення копії 30.12.2025

Помічник судді ОСОБА_12