У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/11005/25

№ 1-кс/183/1883/25

29 жовтня 2025 року м. Самар

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 жовтня 2025 року за № 0001316 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, маючого середньо - технічну освіту, розлученого, який має на утриманні неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовця за мобілізацією, на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, військової частини НОМЕР_1 в військовому званні «солдат», проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує про встановлення досудовим розслідуванням, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.12.2023 року №362 солдата військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, військової частини НОМЕР_1 .

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжено та триває по цей час.

ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-ХIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», зобов`язаний, зокрема, додержуватися Конституції України та інших законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків, бути дисциплінованими, зразками високої культури, скромності й витримки.

Проте в порушення вищезазначених нормативних актів, будучи раніше судимим за корисливий злочин проти власності 17 лютого 2025 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190 до 3 років обмеження волі, з іспитовим строком 3 роки, судимість не знята та не погашена в установлений законом термін, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту за наступних обставин:

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, 26 жовтня 2025 року приблизно о 14 годині 25 хвилин, перебуваючи біля магазину, за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшов до транспортного засобу марки «SKODA FELICIA» червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , відчинив незачинені на замок передні двері транспортного засобу, після чого, ОСОБА_5 , бажаючи довести свій прямий умисел до кінця, всупереч волі власника, завів двигун автомобілю ключами запалювання, які знаходилися в замку запалювання, та поїхав у напрямку м. Харків, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом марки «SKODA FELICIA» червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 та розпорядився вищевказаним транспортним засобом на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду.

Таким чином, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , за вище викладених обставин підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

26 жовтня 2025 року о 23.20 годині солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

27 жовтня 2025 року солдату військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

В ході досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України. Застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні. Вказав, що ризики існують, ОСОБА_5 може впливати на свідків і потерпілого, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, будучи раніше судимим і розуміючи тяжкість покарання, що передбачає позбавлення волі.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що його затримано 26.10.2025р., свою вину визнає, не розуміє чого так вчинив, підтвердив обставини зазначені в клопотанні та повідомленні про підозру, щодо запобіжного заходу залишив вирішення цього питання на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_8 зазначив, що підтримує позицію підзахисного, просив обрати мінімальний розмір застави.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши прокурора, захисника та підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів клопотання, 26 жовтня 2025 року до ЄРДР за № 0001316 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України з коротким викладом обставин: «26.10.2025 приблизно о 14-25 військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 , знаходячись поблизу магазину за адресою: АДРЕСА_2 , незаконно заволодів транспортним засобом марки «SKODA FELICIA» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві користування належить ОСОБА_9 (ЖЕО № 47849 від 26 жовтня 2025).

26 жовтня 2025 року о 23.20 годині солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

29 жовтня 2025 року слідчим подано клопотання та 29 жовтня 2025 року підозрюваного ОСОБА_5 доставлено до слідчого судді для розгляду клопотання.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи. За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На цьому етапі судового провадження слідчий суддя не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на цьому етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, заслухавши пояснення підозрюваного, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя встановив наявність у сторони обвинувачення доказів (протокол прийняття заяви від ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 26 жовтня 2025р.; протокол огляду місця події від 26 жовтня 2025 року, а саме: ділянка місцевості поблизу магазину «Велике Пузо» по вул. Перемоги, 24 в с. Вільне Самарівського району Дніпропетровської області; протокол допиту потерпілого ОСОБА_9 від 26 жовтня 2025 року; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 26 жовтня 2025 року; протокол огляду транспортного засобу марки «SKODA FELICIA» червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 від 26 жовтня 2025 року; протоколи допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 26 жовтня 2025 року; протокол перегляду відеозапису від 27 жовтня 2025 р. з камери відеоспостереження за 26.10.2025 року, розташованої на прилеглій території до входу в магазин, який має назву «Живе Пиво» за адресою: вул. Осіння, 2Д с. Вільне Самарівського району Дніпропетровської області, інші документи), які самі по собі так і в сукупності із іншими доказами містять відомості, як доказ факту та обставин вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.

27 жовтня 2025 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, яке вручено підозрюваному 27 жовтня 2025 року о 16 годині 50 хвилин та його захисникові. Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.

Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованої підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчого та прокурора про те, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, що карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, тому останній, усвідомлюючи можливість призначення судом йому реального покарання у разі визнання його винним, може вчинити спробу переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Також слідчий суддя погоджується з позицією щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи можливість призначення судом йому реального покарання у разі визнання його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, матиме змогу незаконно впливати на потерпілого і свідків у цьому ж кримінальному провадженні, з метою уникнення відповідальності або пом`якшення покарання.

Також слідчий суддя погоджується з позицією щодо наявності ризиків, передбаченого п.4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи те, що ОСОБА_5 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , яка систематично здійснює виїзди в зоні проведення Операцій Об`єднаних Сил, він матиме можливість не прибувати, або не своєчасний прибувати за викликом слідчого або прокурора для проведення необхідних слідчих (розшукових) дій, в зв`язку з чим підозрюваний може перешкоджати проведенню досудового розслідування у розумні строки. Крім, того ОСОБА_5 раніше судимий, останній раз 17.02.2025р. Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.190 КК України до 3 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого злочину. Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, матиме реальну можливість вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За таких обставин, єдиним запобіжним заходом, який слід застосувати до підозрюваного, є тримання під вартою з огляду на обґрунтованість підозри та наявність вказаних ризиків. Крім того, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними.

Так, вважаю, що застосування більш м`яких запобіжних заходів особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту не відповідатиме обставинам справи та тяжкості обвинувачення, при цьому щодо особистої поруки ніхто із бажаючих (поручителів) до слідчого судді не звертався. Щодо застави, то як альтернативний вид запобіжного заходу вона буде визначена судом.

В своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 р. ЄСПЛ зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя вважає виправданим тримання підозрюваного під вартою.

Згідно вимог ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний визначити розмір застави. При визначенні розміру застави, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , а також і те, що розмір застави передбачений у межах встановлених п. п. 1-3 ч. 5 ст. 182 КПК України здатний забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, тому суд вважає за можливе, враховуючи особу підозрюваного, визначити заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151 400 грн. (50х3028 грн.), що достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Вказане в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 376 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 грудня 2025 року включно.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначити заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151 400 (сто п`ятдесят одну тисячу чотириста) гривень, які можуть бути внесені підозрюваним або заставодавцем на відповідний рахунок до спливу терміну тримання під вартою.

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному слідчим суддею розмірі протягом дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При внесенні суми застави у визначеному слідчим суддею розмірі, підозрюваний підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, на підозрюваного ОСОБА_5 покласти наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

2) не відлучатись із населеного пункту в якому він перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи (служби).

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 24 грудня 2025 року включно.

З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі якщо він будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього даною ухвалою обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію ухвали надати підозрюваному, захисникові, прокуророві та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1