УХВАЛА

10 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 303/8475/24

провадження № 51-4256 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судові рішення стосовно нього,

установив:

У касаційній скарзі засуджений не погоджується із вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2025 року, яким його засуджено до покарання за частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі, за частиною четвертою статті 186 КК у виді 7 років позбавлення волі. За правилами частини першої статті 70 КК призначено ОСОБА_4 покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, засуджений просить виправдати його за частиною четвертою статті 186 КК, а за частиною першою статті 121 КК призначити мінімальне покарання.

Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про необхідність залишення скарги без руху із наданням засудженому строку для усунення на таких підставах.

Відповідно до частини першої статті 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

При цьому, порядку касаційного перегляду виключно вироку суду першої інстанції чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Натомість, зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується лише з вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2025 року, не заявляючи при цьому вимоги щодо скасування рішення суду апеляційної інстанції, предметом перегляду якого був вказаний вирок місцевого суду, що не узгоджується із наведеними положеннями закону та позбавляє суд можливості визначитись із предметом касаційного оскарження.

ОСОБА_4 також не зазначає дату постановлення ухвали суду апеляційної інстанції за результатами перегляду вироку місцевого суду та дату отримання ним копії рішення суду апеляційної інстанції, що позбавляє Суд можливості перевірити дотримання строків касаційного оскарження.

При цьому всупереч вимогам частини п`ятої статті 427 КПК до скарги не додано копії оскаржуваних судових рішень, а рішення апеляційного суду станом на 10 листопада 2025 року відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

У частині першій статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною першою статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції можуть бути: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що можуть бути підставами для їх скасування, які, на її думку, були допущені судами під час ухвалення судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Однак, наведених вимог кримінального процесуального закону засуджений не дотримався.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та оспорює правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення. Таким чином, просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж її надано судами першої та апеляційної інстанцій, що згідно зі статтею 438 КПК не є підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції.

У зв`язку із цим Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд є судом права, а не факту і відповідно до статті 433 КПК перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваних судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Крім того, незважаючи на те, що вирок переглядався в апеляційному порядку подана касаційна скарга не містить обґрунтування незаконності оспорюваної ухвали, допущення апеляційним судом таких порушень норм права, які могли б потягнути за собою обов`язкове скасування вказаного рішення на підставах, передбачених частиною першою статті 438 КПК, з огляду на статті 370, 404, 405, 412-414, 419 зазначеного Кодексу.

Відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;

скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

змінити судове рішення.

Однак, вимоги прохальної частини касаційної скарги ОСОБА_4 не сформульовано у відповідності до положень статті 436 КПК.

Вказані недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

За правилами статті 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог статті 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Водночас, звертаємо увагу ОСОБА_4 на те, що він не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктами 7, 9 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Керуючись частиною першою статті 429 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на судові рішення стосовно нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3