печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідрохім», Товариства з обмеженою відповідальністю «Марілайф» на бездіяльність уповноважених осіб Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, вилученого 29.04.2025 під час обшуку, у кримінальному провадженні № 0002591 від 08.11.2024,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Гідрохім», ТОВ «Марілайф» на бездіяльність уповноважених осіб Печерського УП ГУНП у м. Києві, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002591 від 08.11.2024, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 29.04.2025 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_4 , який є чоловіком директора ТОВ «Марілайф» - ОСОБА_5 , якою фактично користуються ТОВ «Гідрохім» на ТОВ «Марілайф» на підставі договору оренди, під час проведення якого було вилучено майно, яке належить ТОВ «Гідрохім» на ТОВ «Марілайф», а саме:

- ноутбук марки «НР» моделі «PAVILION», серійний номер CND4382675 разом із зарядним пристроєм, який належить ТОВ «Гідрохім»;

- ноутбук марки «АSUS», моделі X712F, серійний номер 12ML8NOCV21E968836B разом із зарядним пристроєм, який належить ТОВ «Марілайф».

Заявник вважає, що вилучене майно утримується слідчим безпідставно, оскільки слідчим суддею надано дозвіл з метою відшукання документів щодо фінансово-господарських взаємовідносин ПрАТ «АК «Київводоканал» (), КП «Черкасиводоканал» (), КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода () з ТОВ «Гідрохім» () та ТОВ «Марілайф» () протягом 2024-2025 років, зокрема: комп`ютерної техніки, магнітних та флеш носіїв інформації, мобільних телефонів, сім-карток, планшетів, шляхом зняття інформації. Крім того, зазначає, що арешт на вказане майно не накладався, дане майно не має жодного відношення до означеного вище кримінального провадження, не може бути використане для доказування обставин вчинення кримінального правопорушення, співробітники ТОВ «Гідрохім» на ТОВ «Марілайф» не мають статусу підозрюваних осіб у даному кримінальному провадженні, а лише мають статус свідка, а тому підлягає поверненню його законним володільцям.

У судове засідання особа, яка подала скаргу, не з`явився, про розгляд провадження повідомлений належним чином, 16.09.2025 адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутності.

У судове засідання представник органу досудового розслідування не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, заяви, клопотання або письмові заперечення не надходили, про причини неявки суду не повідомлено.

Частиною третьою статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наданих документів.

Згідно з частиною четвертою статті 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого відділу Печерського УП ГУНП у місті Києві, за процесуального керівництва Печерської окружної прокуратури міста Києва, знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002591 від 08.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

31.03.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/14614/25-к задоволено клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання документів щодо фінансово-господарських взаємовідносин ПрАТ «АК «Київводоканал» (), КП «Черкасиводоканал» (), КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода () з ТОВ «Гідрохім» () та ТОВ «Марілайф» () протягом 2024-2025 років, зокрема: комп`ютерної техніки, магнітних та флеш носіїв інформації, мобільних телефонів, сім-карток, планшетів, шляхом зняття копії інформації.

29.04.2025 під час проведення обшуку, на підставі вказаної ухвали слідчого судді, стороною обвинувачення, серед іншого, вилучено: ноутбук марки «НР» моделі «PAVILION», серійний номер CND4382675 разом із зарядним пристроєм; ноутбук марки «АSUS», моделі X712F, серійний номер 12ML8NOCV21E968836B разом із зарядним пристроєм.

За викладених обставин убачається, що скаргу подано уповноваженою особою, в передбачений законом спосіб та з урахуванням правил територіальної підсудністю для розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, які розглядаються слідчим суддею місцевого суду за місцем розташування органу досудового розслідування, що регламентовано частиною першою статті 306 КПК України.

Відповідно до частини першої статті 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Частиною другою статті 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до частини першої статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно зі статтею 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до статті 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173цьогоКодексу; у разі скасування арешту.

Згідно з частиною першою статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Обов`язковою обставиною, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним частиною другою статті 167 КПК України, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого, дізнавача та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги.

У разі відсутності підстав вважати вилучене майно таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні - вони мають бути повернуті власнику.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція також узгоджується із частиною п`ятою статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями; третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, пункт 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, пункт 93, від 25.10.2012).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, пункт 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А № 296-А, пункт 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пункти 49-62, від 10.05.2007).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пункти 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), пункт 50, Series A № 98).

Слідчим суддею встановлено, що 29.04.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_4 , якою фактично користуються ТОВ «Гідрохім» на ТОВ «Марілайф» на підставі договору оренди, був проведений обшук на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2025 у судовій справі № 757/14614/25-к у кримінальному провадженні № 0002591 від 08.11.2024.

За результатами проведення обшуку було вилучено майно, яке належить ТОВ «Гідрохім» на ТОВ «Марілайф», серед іншого: ноутбук марки «НР» моделі «PAVILION», серійний номер CND4382675 разом із зарядним пристроєм, який належить ТОВ «Гідрохім»; ноутбук марки «АSUS», моделі X712F, серійний номер 12ML8NOCV21E968836B разом із зарядним пристроєм, який належить ТОВ «Марілайф».

07.05.2025 адвокат ОСОБА_3 подав до Печерського УП ГУНП у місті Києві клопотання в інтересах ТОВ «Гідрохім» на ТОВ «Марілайф» про повернення тимчасово вилученого майна, вилученого 29.04.2025 під час обшуку, у кримінальному провадженні № 0002591 від 08.11.2024.

Згідно з відповіддю в. о. голови Печерського районного суду м. Києва від 24.06.2025 на адвокатський запит адвоката ОСОБА_3 повідомлено, що не встановлено надходжень в провадження суду клопотань органу досудового розслідування про арешт майна, що належить ТОВ «Гідрохім» на ТОВ «Марілайф» у рамках кримінального провадження № 0002591 від 08.11.2024.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені частиною третьою статті 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до резолютивної частини ухвали слідчого судді, стороні кримінального провадження було надано дозвіл на відшукання документів щодо фінансово-господарських взаємовідносин ПрАТ «АК «Київводоканал» (), КП «Черкасиводоканал» (), КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода () з ТОВ «Гідрохім» () та ТОВ «Марілайф» () протягом 2024-2025 років, зокрема: комп`ютерної техніки, магнітних та флеш носіїв інформації, мобільних телефонів, сім-карток, планшетів, шляхом зняття копії інформації. Однак, замість зняття копій, що містяться на комп`ютерній техніці, шляхом зняття необхідної інформації та даних, залучивши для цього в порядку статті 236 КПК України спеціаліста, слідчим вказану техніку було вилучено.

Разом з тим, представником органу досудового розслідування не надано доказів та документів, які б свідчили про наявність підстав для подальшого утримання майна ТОВ «Гідрохім» на ТОВ «Марілайф» та його необхідність, як такого, що має значення для подальшого досудового розслідування, оскільки доказів, які б могли свідчити, що вилучене майно є таким, що здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, або що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні № 0002591 від 08.11.2024 не надано, як не надано і підтвердження накладення арешту на вказане майно.

Так, при ухваленні даного судового рішення, слідчий суддя наголошує, що обов`язок доведення існування тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним частиною другою статті 167 КПК України, покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя доходить висновку про відсутність в матеріалах судового провадження даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ТОВ «Гідрохім» на ТОВ «Марілайф» належного їм майна, а враховуючи, що заперечень на скаргу стороною обвинувачення суду не надано, на судовий виклик представник органу досудового розслідування не з`явився, що свідчить про те, що орган досудового розслідування не вважає дане майно таким, що містить відомості, які становлять доказову базу у даному кримінальному провадженні.

За вказаних обставин позиція органу досудового розслідування щодо неповернення майна його законному володільцю спростовується, тобто за встановлених обставин убачається, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 167 КПК України, що як наслідок свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку 29.04.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , яку необхідно усунути шляхом зобов`язання повернути вилучене майно власнику, відповідно до пункту 3 частини першої статті 169 КПК України.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 16, 22, 26, 28, 100, 107, 167-169, 170, 234, 236, 303, 305-307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002591 від 08.11.2024, повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Гідрохім» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Марілайф» тимчасово вилучене майно, вилучене 29.04.2025 під час проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_4 , якою фактично користуються Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідрохім» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Марілайф», а саме:

- ноутбук марки «НР» моделі «PAVILION», серійний номер CND4382675 разом із зарядним пристроєм, який належить ТОВ «Гідрохім»;

- ноутбук марки «АSUS», моделі X712F, серійний номер 12ML8NOCV21E968836B разом із зарядним пристроєм, який належить ТОВ «Марілайф».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1