Справа № 487/9237/25
Провадження № 1-кс/487/5414/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання начальника відділення слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магильов, Білорусь, громадянина України, розлученого, що має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше несудимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

встановив:

08.12.2025 начальник відділення слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 за погодженням із прокурором Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

У клопотанні слідчий зазначає, що СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001559 від 07.12.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

08.12.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, посилаючись на неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою, просила про його задоволення.

Захисник підозрюваного заперечував щодо клопотання, посилаючись на необґрунтованість зазначених у клопотанні ризиків, з огляду на те, що його підзахисний раніше не судимий, має постійне місце проживання та потребує постійного лікування. Крім того вказав, що запобігти ризикам, на які посилається прокурор, можливо шляхом застосування до його підзахисного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.

Підозрюваний заперечував щодо задоволення клопотання, підтримав позицію захисника.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя доходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із матеріалів клопотання вбачається, що СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001559 від 07.12.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

08.12.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме за таких обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.12.2025 приблизно о 15 годині 40 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 знаходився разом з потерпілий ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 .

Перебуваючи у вказаному місці у вказаний час між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків під час вживання спиртних напоїв, у ході якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, що виникли під час сварки та вживання спиртних напоїв, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_4 взяв до рук ніж, котрий знаходився у квартирі, перебуваючи навпроти ОСОБА_7 та спричинив не менш трьох ударів в область, голови, тулуба та кінцівок, від чого останній впав на стілець. Розуміючи, що ОСОБА_7 вже не чинить опору, ОСОБА_4 перестав наносити удари ОСОБА_7 та в подальшому залишив місце вчинення злочину.

У результаті чого потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді, різаної рани в області брові, різаної рани в області правого стегна та проникаюче-колото різане поранення нижньої частини грудної клітини справа, що відповідно до наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» за критерієм небезпеки для життя, в момент спричинення, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Надалі від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_7 помер на місці, внаслідок проникаючого сліпого колото-різаного поранення тулубу з ушкодженням печінки, жовчного міхура.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріали кримінального провадження, а саме: витягом з ЄРДР за № 0001559 від 07.12.2025; рапортами; протоколом огляду місця події; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Так у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причино виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Європейський суд з прав людини у рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 р. зазначив «…наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин …».

Фактичні дані, які містяться у наданих органом досудового розслідування доказах, на думку слідчого судді, здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того з матеріалів кримінального провадження та пояснень наданих у судовому засіданні, слідчий суддя доходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про що свідчить таке: ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 років до 10 років, у зв`язку з чим, перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; підозрюваний ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, тобто не має постійного та стабільного джерела доходів, що дає підстави вважати що останній може продовжити свою злочинну діяльність так як у нього, враховуючи його особистість, у разі застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, зникнуть перешкоди для скоєння нових злочинів, в тому числі майнового характеру.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Так у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно з рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не є покаранням за злочин, а його мета дійсно забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної особи, а тому запобіжний захід має бути застосовано із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється у вчиненому.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 розлучений, офіційно не працевлаштований, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання.

Отже, враховуючи зазначене вище, зважаючи на початкову стадію досудового розслідування, та з огляду на обставини вчинення інкримінованого підозрюваному злочину, слідчий суддя вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, позбавить його можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому слідчий суддя вважає неспроможними доводи захисника щодо можливості застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки будь-які більш м`які види запобіжного заходу не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти вказаним ризикам.

Окрім того відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків. Згідно із положеннями п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, враховуючи, що підозрюваним вчинено тяжкий злочин із застосуванням насильства, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні та не застосовувати альтернативний запобіжний захід.

Керуючись ст. 176-178, 183, 193-197, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання начальника відділення слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою до 04.02.2026 року.

Ухвала слідчого судді діє до 04.02.2026 року (включно).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя Заводського

районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1