УХВАЛА

28 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 127/22615/23

провадження № 51-5269 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року щодо нього,

установив:

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 3 червня 2025 року, ухваленим за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 - ч. 2 ст. 111 КК України, та кожного окремо засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного їм майна.

9 жовтня 2025 року Вінницький апеляційний суд, розглянувши апеляційні скарги засудженого ОСОБА_4 та його захисників, а також скарги захисників в інтересах ОСОБА_5 , залишив вирок без зміни.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду засуджений ОСОБА_4 подав касаційну скаргу.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що цю касаційну скаргу належить залишити без руху та встановити засудженому строк для усунення недоліків, з огляду на таке.

За змістом п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України, у касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись на незаконність судових рішень особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК України, при вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції керується ст. 412-414 цього Кодексу.

У касаційній скарзі засуджений посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Проте, доводи скарги фактично зводяться до цитування окремих положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положень процесуального закону, однак не наведено обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень, з огляду на статті 297-1 - 297-3 та 323 КПК України та абзац шостий п. 20-1 розділу ХІ «Перехідних положень» цього Кодексу, які регулюють порядок здійснення кримінального провадження за процедурою in absentia.

Крім того, попри те, що вирок переглядався в апеляційному порядку за апеляційними скаргами сторони захисту, засуджений у скарзі не вказує конкретних порушень, допущених саме судом апеляційної інстанції з огляду на статті 404, 405 та 419 КПК України, які б у контексті ст. 412 КПК України могли бути істотними та зумовлювали обов`язкове скасування ухвали апеляційного суду.

Більшість доводів засудженого стосуються посилань на порушення права на захист, неповноти судового розгляду, проте не конкретизовано, які конкретно істотні норми кримінального процесуального закону були порушенні при здійсненні кримінального провадження в порядку спеціального судового провадження, що могли були б підставою для призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Також, посилаючись на порушення вимог ст. 413 КПК України, засуджений зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно ч. 1 ст. 433 КПК України не є предметом касаційної перевірки.

Згідно з цією нормою, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, а також неповноти судового розгляду. Ці обставини належать до предмету перевірки суду апеляційної інстанції.

Проте засуджений не обґрунтовує належним чином із посиланням на норми закону, які порушення допустив саме суд, переглядаючи вирок в апеляційному порядку за аналогічними доводами сторони захисту.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 2 та ч. 3 ст. 427 КПК України, у касаційній скарзі зазначається, поштова адреса особи, яка подає касаційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; яка її подає, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі.

Звертаючись до касаційного суду засуджений, виявив бажання брати участь у касаційному розгляді його скарги в дистанційному режимі та вказав адресу проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до приєднаних до касаційної скарги судових рішень, убачається, що постановою слідчого від 13 липня 2023 року на підставі ст. 281 КПК України ОСОБА_4 оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук.

Так, згідно з ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

За правилами ст. 336 КПК України, якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, то компетентний органи зобов`язаний вручити такій особі пам`ятку про її процесуальні права та перевірити її документи.

Кримінальний процесуальний закон регламентує чіткі правила проведення та організації відеоконференції під час розгляду судом кримінального провадження.

Засуджений зазначив лише адресу проживання за кордоном, але не навів способу своєї участі у касаційному розгляді в режимі відеоконференції.

Враховуючи, що він оголошений у міжнародний розшук, а його ідентифікація має здійснюватися компетентними органами відповідно до ст. 336 КПК України та Консульського статуту, наданих даних є недостатньо.

Тому у разі відкриття касаційного провадження суд не матиме можливості реалізувати його прохання про участь у засіданні дистанційно без усунення цих недоліків.

Відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу засудженого належить залишити без руху, встановивши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

При повторному зверненні до суду касаційної інстанції необхідно підтвердити, що не цей строк засудженим не пропущено.

Керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року щодо нього залишити без руху, установивши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення вказаних у ній недоліків.

У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3