Справа № 484/5733/25
Провадження: № 1-кп/484/457/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2025 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Первомайську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002453, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лоцкіно Баштанського району Миколаївської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , має професійно-технічну освіту, малолітню дитину 2019 року народження, не одружений, на час вчинення злочину проходив військову службу за призовом під час мобілізації обіймаючи посаду радіотелефоніста відділення управління штабу взводу зв`язку НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 у військовому званні «солдат», раніше не судимого, у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 на виконання Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.20/2 «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України № 69/202.. від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» та у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, 26.02.2022 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_3 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 26.02.2022 №50 солдат ОСОБА_3 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26.02.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , на всі види забезпечення та призначений на посаду розвідника радіотелефоніста 1 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_3 , який справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Під час подальшого проходження військової служби, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.11.2024 №36 солдат ОСОБА_3 , який прибув із військової частини НОМЕР_4 , зарахований наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 11.11.2024 № 329-РС в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 12.11.2024 № 27-PC на посаду радіотелефоніста відділення управління штабу взводу зв`язку НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , вважається таким, що з 12.11.2024 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , на всі види забезпечення, який справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно із положеннями п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Відтак, з 26.02.2022, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_3 , він перебував у статусі військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та виконував військовий обов`язок проходження військової служби.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 4, 6, 8 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконані завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.10.2024 у справі № 490/8865/24, провадження № 1-кп/490/900/2024) ОСОБА_3 звільнений у кримінальному провадженні №0000971 від 26.04.2024 від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України для продовження проходження військової служби.

Проте, 29.11.2024 приблизно о 09:00 солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації а проходячи військову службу на посаді радіотелефоніста відділення управління штабу взводу зв`язку НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, в порушення вимог вищезазначеного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби тимчасове місце дислокації НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 поблизу АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза межами місця служби, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби тривалістю понад три доби, до 25.08.2025.

13.04.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості №0002453 за правовою кваліфікацією ч.5 ст. 407 КК України з приводу того, що 29.11.2024 радіотелефоніст відділення управління штабу взводу зв`язку НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_3 самовільно залишив розташування вказаної військової частини під час воєнного стану.

25.08.2025 ОСОБА_3 затриманий співробітниками правоохоронних органів.

Обвинувачений у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, та пояснив, що він дійсно самовільно залишив місце служби тимчасове місце дислокації НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 . При цьому він вказав, що раніше він отримав поранення, отже є обмежено придатним до служби. Про свій стан здоров`я він казав медичному працівнику військової частини, надавав йому документи. До командира військової частини з приводу стану свого здоров`я він не звертався, заяви або рапорти з цього приводу не писав. Дозвіл залишити місце проходження служби йому ніхто не давав.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінують, підтверджується такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

29.11.2024 тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_7 склав доповідь про самовільне залишення військової частини без поважних причин, без зброї, військовослужбовцем за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_2 (в АДРЕСА_2 ) ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » солдатом ОСОБА_3 , відповідно до якої обвинувачений 29.11.2024 о 09:00 під час ранкової перевірки особового складу виявлена відсутність обвинуваченого, з яким зв`язок відсутній, пошукові заходи результатів не дали.

Відповідно до акту про проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_3 останній притягнутий до дисциплінарної відповідальності на нього накладене дисциплінарне стягнення в виді сурової догани, припинена виплата грошового забезпечення з 29.11.2024 та не виплачувати щомісячну премію за листопад 2024 року.

Відповідно до службової характеристики за період з 12.11.2024 по 28.11.2024 за місцем служби ОСОБА_3 зарекомендував себе негативно. Він не спроможний якісно виконувати службові обов`язки, не дисциплінований, не працьовитий, не здатний критично оцінювати свою діяльність, не користувався авторитетом у колективі, доручену справу не доводив до кінця, за характером не витриманий, не спокійний. У нього відсутні вольові якості.

Під час розгляду справи обвинувачений факт самовільного залишення місця служби визнав, але вказав, що за станом здоров`я він обмежено придатний до проходження служби.

Відповідно до акту проведення службового розслідування за фактом поранення солдата ОСОБА_3 визнано, що поранення військовослужбовця військової служби за мобілізацією, розвідника-радіотелефоніста 2 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_3 солдата за призовом ОСОБА_3 28.05.2022 сталось під час виконання бойового завдання та пов`язане з виконанням службових обов`язків під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування агресії російської федерації.

Відповідно до довідки від 30.09.2024 №642/292, виданої командиром військової частини НОМЕР_3 , солдат за призовом ОСОБА_3 28.05.2022 отримав вогнепальне осколкове поранення зовнішньої поверхні правої кисті з вогнепальним переломом 5 п`ясної кістки, проникаюче поранення потиличної ділянки справа.

Згідно із актом проведення службового розслідування за фактом поранення ОСОБА_3 визнано, що поранення військовослужбовця військової служби за мобілізацією, розвідника-радіотелефоніста 2 розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_3 солдата за призовом ОСОБА_3 18.07.2022 сталось під час виконання бойового завдання та пов`язане з виконанням службових обов`язків під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування агресії російської федерації.

Відповідно до довідки від 30.09.2024 №642/293, виданої командиром військової частини НОМЕР_3 , солдат за призовом ОСОБА_3 18.07.2022 отримав вогнепальне осколкове наскрізне поранення грудної клітини справа, правобічний пневмоторакс, осколкове поранення правого стегна.

З огляду на виписки із медичної карти стаціонарного хворого №е8747 ОСОБА_3 з 18.07.2022 по 20.07.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у ВАІТ політравми КП «ДОКЛМ» ДОР». 20.07.2022 він був евакуйований для подальшого лікування.

Відповідно до виписки із медично карти хворого №3319/22 ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургічного лікування ІХС №3 з 20.07.2022 по 18.08.2022.

Згідно із епікризом (і/х 1495/1165/484) ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 18.08.2022 по 16.09.2022 у відділенні хвороб хірургічного профілю Університетської клініки НМУ ім. О.О.Богомольця.

З огляду на епікриз (1811/1511/601) ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 26.09.2022 по 28.09.2022 у відділенні хвороб хірургічного профілю Університетської клініки НМУ ім. О.О.Богомольця.

У серпні 2022 обвинувачений проходив обстеження у ДУ «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України».

Відповідно до копії направлення, наданого захисником, ОСОБА_3 був направлений для подальшого лікування до психіатричного стаціонару м. Ворзель з діагнозом: стан після ГРС у виді астено-невротичного синдрому із інсомнією. Обвинувачений пояснив, що проходив лікування, однак всі документи на підтвердження вказаного, втрачені.

Відповідно до повідомлення начальника Військово-клінічного центру Південного регіону від 19.09.2025, згідно обліково-медичної документації та архівних даних, військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_3 у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону в період з 29.11.2024 по теперішній час на стаціонарному лікування та обстеженні не перебував, військово-лікарську комісію не проходив. Інформація з цивільних закладів охорони здоров`я адміністративно-територіальної зони відповідальності з приводу звернень ОСОБА_3 за медичною допомогою не надходила.

Згідно із медичною характеристикою на обвинуваченого, за час проходження військової служби у військовій частини НОМЕР_2 до медичного пункту 1 механізованого батальйону не звертався. Під час первинного медичного огляду скарг на стан здоров`я не виказував, хронічні захворювання, вірусний гепатит, ЦД, ТБ заперечував.

Відповідно до довідки, виданої КНП «Миколаївській обласний центр психологічного здоров`я» Миколаївської обласної ради ОСОБА_3 для лікування до лікаря-психіатра та нарколога не звертався.

Відомості про те, що обвинувачений у встановленому законом порядку як військовослужбовець пройшов військово-лікарську комісію і підлягав звільненню із військової служби на день самовільного залишення військової частини, матеріали провадження не містять.

На дослідження інших доказів сторони кримінального провадження не наполягали. Отже, враховуючи те, що обвинувачений визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого йому органами досудового розслідування за обставин, викладених в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, їх дослідження було визнане судом недоцільним із роз`ясненням відповідних наслідків: що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, в апеляційному порядку

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацій» особливий період - це період функціонування національної економіки, орган в державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно із п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запроваджений в країні воєнний стан та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувалася встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Фактичні обставини злочину свідчать про те, що в ніч 29.11.2024 о 09:00 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді радіотелефоніста відділення управління штабу взводу зв`язку і механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служб і Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 4, 6, 8 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - тимчасове місце дислокації НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 поблизу АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза межами місця служби, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби тривалістю понад три доби, до 25.08.2025.

Отже, суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану

Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Під час дебатів прокурор просила призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі строком на 5 років..

Захисник просив призначити покарання більш м`яке, ніж це передбачено ч.5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 КК України підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 та 69-2 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

З огляду на ці законодавчо визначені імперативні норми законні підстави для застосування правил ст. 69 КК України під час призначення покарання у суду відсутні.

Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, на утримання має малолітню дитину. При цьому ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.10.2024 ОСОБА_3 був звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення 05.04.2023 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання своєї вини, щире каяття у скоєному.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

На підставі викладеного вище, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого, який двічі отримав поранення під час виконання бойових завдань, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій статті, що йому інкримінують, у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією зазначеної статті, яке він має відбувати реально.

На думку суду таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне залишити у виді тримання під вартою.

Судові витрати відсутні. Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавленні волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25.08.2025 з 16:40 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше у виді тримання під вартою.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити, що обвинувачений, захисник, мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1