ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3204/25 Справа № 204/5612/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на вирок Чечелівського районного суду міста Дніпра від 21 серпня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001242 від 23.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Чечелівського районного суду міста Дніпра від 21 серпня 2025 р.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця селища Валер`янівки Волноваського району Донецької області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

, ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Краматорська Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, маючого професійно-технічну освіту, не одруженого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 10 (десять) років;

- за ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 11 (одинадцять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого основного та додаткового покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 11 (одинадцять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття його під варту.

Згідно вироку суду Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 визначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ст. 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до Рішень Конституційного Суду № 6-рп/2005 від 05.10.2005, № 6-рп/2008 від 16.04.2008 зазначені норми визначають, що влада народу є первинною, єдиною і не відчуженою та здійснюється народом шляхом вільного волевиявлення через вибори, референдум, інші форми безпосередньої демократії у порядку, визначеному Конституцією та законами України, через органи державної влади та органи місцевого самоврядування, сформовані відповідно до Конституції та законів України. Тільки народ має право безпосередньо шляхом всеукраїнського референдуму визначати конституційний лад в Україні, який закріплюється Конституцією України, а також змінювати конституційний лад внесенням змін до Основного Закону України в порядку, встановленому його розділом XIII.

Стаття 6 Конституції України передбачає, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 69, 71-73 Конституції України передбачено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Всеукраїнський референдум призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених цією Конституцією. Виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно - територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

У березні - квітні 2014 року в місті Донецьку та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Так, 07.04.2014 у місті Донецьку видано «Акт о провозглашении государственной самостоятельности Донецкой народной республики», яким публічно закликано місцеве населення до проведення 11.05.2014 так названого «загального обласного референдуму» на території Донецької області з питання визнання державної самостійності «ДНР» та чинення збройного опору державній владі України, військовим підрозділам Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України. При цьому протягом квітня-травня 2014 року в окремих містах Донецької області організовано та проведено низку мітингів з метою привернення уваги та схилення громадян України з числа місцевих мешканців до визнання державної самостійності «ДНР».

За таких обставин 11.05.2014 в окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України проведено так званий «загальний обласний референдум», за результатами якого 12.05.2014 проголошено про суверенітет «ДНР» на території Донецької області.

Надалі представниками самопроголошеної «ДНР», які контролюються окупаційною адміністрацією Російської Федерації, з числа своїх громадян та місцевого населення області сформовано політично-управлінські (т. зв. «органи державної влади ДНР») та силові органи.

Так, на учасників органів силового блоку покладено обов`язки підтримки збройної агресії Російської Федерації та вчинення дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, зокрема шляхом: систематичної організації та здійсненні актів застосування збройної сили проти держави України в особі Збройних Сил України, інших військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, зокрема шляхом ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню їх службових обов`язків, обстрілів населених пунктів тощо; створення не передбачених законом озброєних підрозділів та участь у їх діяльності; вербування нових учасників до складу силового блоку «ДНР» та організація їх у групи, навчання, озброєння та керівництво їхніми діями; захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області з метою їх виводу з-під контролю органів державної влади України та їх включення до самопроголошеного псевдодержавного утворення «ДНР»; захоплення чи заволодіння в інший спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами з метою оснащення незаконних збройних формувань, які вчиняють дії, направлені на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України; координації та узгодження своїх дій з діями регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням; блокування виконання правоохоронними органами та підрозділами Збройних Сил України передбачених Конституцією та законодавством України функцій на тимчасово окупованій території України; силового подолання опору цивільного населення окупаційній адміністрації шляхом фізичної розправи та незаконного позбавлення волі; силової підтримки учасників органів політичного та управлінського блоку незаконних утворень «ДНР», захопленні, укріпленні та охороні зайнятих ними будівель та споруд.

Водночас на учасників органів політичного блоку покладено обов`язки підтримки збройної агресії Російської Федерації та вчинення дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом: створення та участі в діяльності окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях Донецької області; видачі нормативно-правових актів від імені окупаційної адміністрації Російської Федерації та самопроголошених органів влади «ДНР»; проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності псевдодержавного утворення «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній організації, приховування факту збройної агресії Російської Федерації проти України, отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України; організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу; налагодження взаємодії з незаконним псевдодержавним утворенням «ДНР» та її лідерами з метою координації дій, спрямованих на насильницьку зміну конституційного ладу України; налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним Силам України; координація та узгодження своїх дій з радниками та інструкторами Російської Федерації з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням та вчинення умисних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України; налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітації, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції і заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, стримування і відсічі російської збройної агресії в Донецькій та Луганській областях та формування думки серед населення про законність власних дій; надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ДНР» для забезпечення їх протиправної діяльності; забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою, агітаційними матеріалами тощо.

При цьому кожний учасник органів політичного та силового блоків «ДНР» (у т.ч. які долучалися в подальшому до їх складу) усвідомлював, що головним їх завданням є підтримка збройної агресії Російської Федерації та зміна меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

У результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Донецької області, які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями.

Одночасно з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Донецької області з числа представників політичного блоку «ДНР» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018 є органами окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Так, на тимчасово окупованій території Донецької області створено так звану «центральну виборчу комісію ДНР» (далі «ЦВК ДНР»), яку розташовано за адресою: Донецька область, місто Донецьк, Ворошиловський район, бульвар Пушкіна, буд. 34.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

У цей же день, Президент Російської Федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки Російської Федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення Державної думи РФ та заявили про необхідність визнання Президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки», а одним із основних аргументів для прийняття такого рішення членами Ради безпеки РФ було проживання на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей громадян Російської Федерації у кількості понад 800 тисяч осіб, а також понад 1,2 мільйонів осіб, котрі подали документи на громадянство РФ.

Цього ж дня Президент Російської Федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

У подальшому, президент Російської Федерації, а також інші невстановлені представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі ЗС РФ) на територію України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово був продовжений.

Як наслідок, агресія ЗС РФ та інших військових формувань, що діють на їх боці, призвела до тимчасової окупації частини території Донецької області.

19.09.2022 головою так званої «громадської палати ДНР» (стосовно якого досудове розслідування триває в рамках іншого кримінального провадження) з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, направлено звернення до так званого «голови ДНР» з ініціативою проведення на тимчасово окупованій території Донецької області так званого «референдуму» з питання приєднання до Російської Федерації на правах адміністративно-територіальної одиниці РФ.

На підставі вказаного звернення, 20.09.2022 так званою «народною радою ДНР» прийнято так званий «Закон «О референдуме Донецкой народной республики по вопросу о вхождении в составе Российской Федерации на правах субъекта РФ», який підписаний так званим «головою ДНР».

Далі, згідно прийнятих так званою «Центральною виборчою комісією ДНР», нормативних актів, організовано процес проведення зазначеного «референдуму», на усій тимчасово окупованій території Донецької області та на так званих «закордонних дільницях» та території РФ, який фактично розпочався о 08 годині 00 хвилин 23.09.2022 та закінчився 27.09.2022 о 18 годині 00 хвилин.

Після проведення даного референдуму, 27.09.2022 голова «ЦВК ДНР» оголосив, що за приєднання території Донецької області до РФ проголосувало 99,23 %.

Як наслідок 30.09.2022 президент РФ ініціював зустріч із так званими «головами республік», а фактично тимчасово окупованих територій Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей, у тому числі із так званим «головою ДНР», матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, у місті Москва РФ (більш точні місце та час не встановлено), в ході якої публічно визнав результати так званих референдумів, у тому числі на тимчасово окупованій території Донецької області.

Під час вказаної зустрічі 30.09.2022, перебуваючи у м. Москва РФ (більш точні час та місце не встановлено), так званий «голова ДНР» та президент РФ підписали так званий «договор между Российской Федерацией и Донецкой народной республикой о принятии в Российскую Федерацию Донецкой народной республики и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов». Таким чином на підставі Федерального закону №372-ФЗ, вказаний вище договір, 04.10.2022 було ратифіковано та підписано президентом РФ, чим введений в дію на тимчасово окупованій території Донецької області.

У подальшому, 04.10.2022, президентом РФ підписано Федеральний Конституційний закон №5-ФКЗ, яким визначено порядок формування органів державної влади так званої «Донецької народної республіки», а саме вибори в законодавчий (представницький) орган так званої «Донецької народної республіки», які проводяться в другу неділю вересня 2023 року.

До обрання у відповідності з законодавством Російської Федерації законодавчого (представницького) органу так званої «Донецкой народной республики» його повноваження здійснює так званий «Народный Совет Донецкой народной республики Парламент Донецкой народной республики», яке продовжує виконувати повноваження до формування так званого «Правительства Донецкой народной республики» тимчасово виконуючим обов`язки так званого «Главы Донецкой Народной республики» у відповідності з законодавством РФ.

Крім того, так званий «Народный совет Донецкой народной республики «Парламент Донецкой народной республики» приймає «Конституцію Донецької народної республіки», яка не може суперечити Конституції РФ.

Таким чином, «постановлением Народного совета» 30.12.2022 прийнята «Конституция Донецкой народной республики».

У подальшому, з метою проведення так званих «виборів» на тимчасово окупованій території Донецької області, так званим законодавчим (представницьким) органом 18.01.2023 прийнято закон № 430-ІІНС «Про систему виборчих комісій, комісій референдуму» в Донецькій народній республіці», що регламентує порядок формування, організацію діяльності та повноваження виборчкомів на підставі указу підписаного «Врио Главы» так званої «ДНР» ОСОБА_10 , який призначений президентом РФ, як «временно исполняющий обязанности Главы Донецкой Народной республики на основе предложений указанных в статье 3 настоящего Закона».

Відповідно до вказаного закону та інших раніше зазначених законодавчо правових актів, на території так званої «Донецької Народної республіки» почали формуватися, виборча комісія, територіальні, дільничні комісії.

Згідно до ст. 9 закону № 430-ІІНС «Про систему виборчих комісій, комісій референдуму» в Донецькій народній республіці» (далі закон), встановлено, що виборча комісія республіки, є державним органом так званої «Донецької народної республіки», організуючим підготовку та проведення виборів, референдумів на території «Донецької народної республіки» у відповідності з компетенцією, встановленою законом.

Відповідно до ст. 3 закону територіальні, дільничні комісії формуються на основі пропозицій політичних партій, які висунули списки кандидатів, допущених до розподілу депутатських мандатів в Державній думі Федерального збору Російської федерації, Народною радою Донецької народної республіки, на основі пропозицій інших політичних партій та громадських об`єднань, а також на основі пропозицій виборчих об`єднань, які висунули списки кандидатів, допущенних до розподілу депутатських мандатів в представницькому органі муніципального утворення.

Відповідно ст. 19 закону - дільнична комісія формується для забезпечення процесу голосування виборців, учасників референдуму та підрахунку голосів виборців, учасників референдуму на виборчих дільницях, дільницях референдуму в порядку, передбаченому федеральним законодавством і зазначеним законом. Строк повноважень дільничної комісії складає 5 років.

Так, громадянин України ОСОБА_9 , усвідомлюючи вищенаведені обставини, діючи з власних політичних міркувань, у невстановлений час, але не раніше 27.04.2023, надав свою згоду невстановленим особам, та був призначений на посаду секретаря дільничної комісії № 949, та з того часу реалізуючи свій протиправний умисел та попередню злочинну домовленість з іншими членами дільничної комісії, розуміючи протиправність своїх дій, перебуваючи за місцем розташування так званої «Дільничної виборчої комісії № 949» - у приміщенні школи, за адресою: Донецька область, Волноваський район, с. Валер`янівна, вул. Леніна, буд. 34 А, почав виконувати повноваження, відповідно до статті 21 так званого закону № 430-ІІНС «Про систему виборчих комісій, комісій референдуму» в Донецькій народній республіці», згідно до яких дільнична комісія: 1) інформує населення про адресу та про номер телефону дільничної комісії, час її роботи, а також про день, час і місце голосування; 2) уточнює список виборців, учасників референдуму, здійснює ознайомлення виборців, учасників референдуму з цим списком, розглядає заяви про помилки та неточності у цьому списку та вирішує питання про внесення до нього відповідних змін, а у випадках, передбачених законом Донецької Народної Республіки, складає список виборців, учасників референдуму; 3) забезпечує підготовку приміщень для голосування, скриньок для голосування та іншого обладнання; 4) забезпечує інформування виборців про зареєстрованих кандидатів, про виборчі об`єднання, які зареєстрували списки кандидатів, інформування учасників референдуму про питання референдуму на основі відомостей, отриманих із вищої комісії; 5) контролює дотримання на території виборчої дільниці, дільниці референдуму порядку проведення передвиборчої агітації, агітації з питань референдуму; 6) організовує на виборчій дільниці, дільниці референдуму голосування у день голосування, а також дострокове голосування у випадках, встановлених законом; 7) проводить підрахунок голосів, встановлює підсумки голосування на виборчій дільниці, дільниці референдуму, складає протокол про підсумки голосування та передає його до вищої комісії; 8) оголошує підсумки голосування на виборчій дільниці, дільниці референдуму та видає засвідчені копії протоколу про підсумки голосування особам, які здійснювали спостереження за перебігом голосування; 9) розглядає в межах своїх повноважень скарги (заяви) на порушення закону та приймає за зазначеними скаргами (заявами) мотивовані рішення; 10) забезпечує зберігання та передачу до вищих комісій документів, пов`язаних з підготовкою та проведенням виборів, референдуму; 11) здійснює інші повноваження відповідно до закону.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст. 4 так званого закону № 430-ІІНС «Про систему виборчих комісій, комісій референдуму» в Донецькій народній республіці», так званий «секретар комісії» забезпечує підготовку засідань комісії, документів та матеріалів, що виносяться на її розгляд, забезпечує оформлення рішень та інших актів комісії, підписує рішення, протоколи засідань та інші документи комісії, а також здійснює інші повноваження, передбачені законами, документами, що регламентують діяльність комісії, та її рішеннями.

Також, усвідомлюючи вищевикладені обставини, ОСОБА_9 , діючи з власних політичних міркувань, будучи так званим «секретарем дільничної виборчої комісії № 949», реалізуючи свій протиправний умисел та попередню злочинну домовленість з іншими членами вказаної дільничної виборчої комісії, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, розуміючи протиправність своїх дій, перебуваючи у невстановленому місці на території с. Валер`янівки Волноваського району Донецької області, протиправно виконуючи свої повноваження так званого «секретаря дільничної виборчої комісії № 949», взяв участь у проведенні так званих «виборів депутатів народної ради днр», які проходили в період часу з 30.08.2023 по 10.09.2023 на усій тимчасово окупованій території Донецької області.

Після завершення голосування, діючи з вищевказаною злочинною метою, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_9 , перебуваючи на території с. Валер`янівки Волноваського району Донецької області, у приміщенні школи, де розміщувалася дільнична виборча комісія № 949, за адресою: Донецька область, Волноваський район, селище Валер`янівка, вул. Леніна 34-а, після 15:00 години 10.09.2023, разом із іншими учасниками ДВК № 949 ТВК№ 2, здійснив підрахунок заповнених бюлетенів, за результатом якого комісією складено, а ОСОБА_9 як секретарем ДВК підписано протокол за результатами голосування, який у подальшому разом із бюлетенями передано до територіальної комісії № 2 Виборчої комісії так званої «ДНР».

Як наслідок, за участю ОСОБА_9 та інших членів так званої «дільничної виборчої комісії», матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, організовано процес проведення зазначених «виборів», запланованих з 30.08.2023 по 10.09.2023 на усій тимчасово окупованій території Донецької області, які фактично розпочалися о 07 годині 00 хвилин 31.08.2023, та закінчились 10.09.2023 о 15 годині 00 хвилин. За результатами «выборов в народный совет Донецкой народной республики» представники «ВК ДНР» оголосили, що за партію «Единая россия» проголосовало 78,03 % виборців, а в подальшому обрано голову так званої «Донецької народної республіки» та сформовано так званий «парламент ДНР», який складається з 90 депутатів.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 5 ст. 111-1 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави, та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 15 років, за ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК

України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави, та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 14 років. пов`язаних 3 наданням публічних послуг,

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних порушень шляхом часткового складання покарань, призначити остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави, та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих наданням адміністративно-господарських функцій на строк 15 років. та

Виключити обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 , відповідно до ст. 67 КК України, «вчинення кримінального правопорушення в період воєнного стану».

Визнати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_9 , відповідно до п. 11 ст. 67 КК України, «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану».

В іншій частині вирок стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що вирок є незаконним і підлягає скасуванню на підставі ст. 409, 413, 414 КПК України через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та призначення явно м`якого покарання, яке не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого. Зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 50, 65 КК України та ст. 370 КПК України, не надав належної оцінки обставинам вчинення злочинів, їх суспільній небезпечності, діям обвинуваченого під час воєнного стану, а також системному та умисному характеру його участі в організації незаконних «виборів» на тимчасово окупованій території. Вказує, що покарання, призначене ОСОБА_9 , є явно несправедливим через м`якість, оскільки він вчинив тяжкі злочини проти основ національної безпеки України, діючи під час воєнного стану, у тому числі зайнявши посаду «секретаря дільничної комісії № 949» і беручи участь у проведенні «виборів» так званої «народної ради днр». Зазначає, що суд неправильно визнав обтяжуючою обставиною «вчинення кримінального правопорушення в період воєнного стану», що не передбачено ч. 1 ст. 67 КК України, та не узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 15.01.2024 у справі № 722/594/22. Вважає, що за встановлених обставин дії ОСОБА_9 потребують принципової правової оцінки шляхом призначення більш суворого покарання, достатнього для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Вказує, що вирок підлягає скасуванню відповідно до ст. 409, 413, 414 КПК України через неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність покарання тяжкості вчинених діянь.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, думку захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень за ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не надав належної оцінки обставинам вчинення обвинуваченим протиправних дій, характеру та ступеню суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, неналежним чином врахував ступінь їх тяжкості, внаслідок чого призначив покарання, яке є явно несправедливим та не є співмірним вчиненим ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно положень ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно зі ст. 65 КК України суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Дотримання вимог ст. 65 КК України з приводу загальних засад призначення покарання необхідно, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до санкції частини ч. 5 ст. 111-1 КК України, за скоєння вказаного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 вчинив тяжкі злочини проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що ОСОБА_9 переслідуючи злочинну мету, зайняв посаду так званого «секретаря дільничної комісії № 949», та тим самим взяв участь у проведенні так званих «виборів депутатів народної ради днр», які проходили в період часу з 30.08.2023 по 10.09.2023 на усій тимчасово окупованій території Донецької області.

Дії обвинуваченого вирізняються своєю системністю, цілеспрямованістю, узгодженістю та підтверджують наявність умислу не тільки на добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в окупаційній адміністрації держави-агресора, а ще й на участь у проведенні незаконних виборів на тимчасово окупованій території, за попередньою змовою групою осіб.

За таких обставин, діям ОСОБА_9 має бути дана відповідна принципова правова оцінка через призначення більш суворого покарання, достатнього для його виправлення.

Вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню і в цій частині апеляційний суд вважає за необхідне винести новий вирок.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_9 , безпідставно врахував як обставину, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення в період воєнного стану, яка не передбачена переліком обставин, визначених ч. 1 ст. 67 КК України, є обґрунтованими.

Такі дії суду суперечать вимогам ч. 3 ст. 67 КК України, відповідно до якої при призначенні покарання суд не має права визнавати обставинами, що обтяжують покарання, ті, які не зазначені у частині першій цієї статті.

За наведених обставин обтяжуюча обставина «вчинення кримінального правопорушення в період воєнного стану» підлягає виключенню. Натомість суд апеляційної інстанції вважає за необхідне визнати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_9 , як вказано у обвинувальному акті, та передбачену п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Суд апеляційної інстанції при призначенні ОСОБА_9 , покарання приймає до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, обставини вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, у тяжкий для країни час, в умовах воєнного стану та повномасштабного вторгнення держави агресора, а також відомості про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які б, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшували покарання ОСОБА_9 судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 , відповідно до п. 11 ст. 67 КК України, суд апеляційної інстанції встановив - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у межах санкцій статей, за якими кваліфіковані його діяння та з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України призначити обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань.

Цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні наслідки та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини. Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Будь-яких даних, що істотно знижують суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_9 кримінальних правопорушень або пом`якшують покарання, при розгляді в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Призначаючи покарання, апеляційний суд, відповідно до вимог ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, бо через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про його особу та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_9 в межах санкції ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави, та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Тому відповідно до вимог ст.420 КПК України вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового вироку.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 421, 615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Чечелівського районного суду міста Дніпра від 21 серпня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001242 від 23.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити у цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 5 ст. 111-1 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави, та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 15 років;

за ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави, та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 14 років. пов`язаних з наданням публічних послуг.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначити остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на користь держави, та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих наданням адміністративно-господарських функцій на строк 15 років.

Виключити обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 , відповідно до ст. 67 КК України, «вчинення кримінального правопорушення в період воєнного стану».

Визнати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_9 , відповідно до п. 11 ст. 67 КК України, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим у той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Судді