ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Полтава від 13 листопада 2025 року.

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС Першого слідчого відділу (з дислокацією в м.Полтава) ТУ ДБР, розташованого в м.Полтава, та застосовано відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, з середньою освітою, військовослужбовця, перебуваючого на посаді: водія-заправника ВЦП в/ч НОМЕР_1 , маючого військове звання „сержант, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, тобто до 10.01.2026 року. Визначено заставу у розмірі 943 236 грн.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, у червні 2025 року, точно дати органом досудового розслідування встановити не вдалося за можливе, ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем, перебуваючи на посаді техніка в/ч НОМЕР_1 , переслідуючи корисливі мотиви щодо протиправного викрадення паливно-мастильних матеріалів на етапах навантаження на транспортні засоби та транспортування, а також з метою подальшої реалізації мешканцям Полтавської області, перебуваючи у м.Лубни Полтавської області, розуміючи переваги вчинення вказаного злочину групою осіб, вирішив створити групу осіб з категорії військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 задля викрадення військового майна.

Зокрема, ОСОБА_10 залучив до протиправної діяльності осіб, що мали безпосередній, прямий доступ до паливних матеріалів в силу займаних посад та кола обов`язків, а саме водіїв-заправників ВЦП в/ч НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_11 , сержанта ОСОБА_8 , солдатів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Згідно розробленого ОСОБА_10 плану вчинення кримінальних правопорушень водії-заправники ВЦП ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повинні були здійснювати таємне викрадення палива, яке їм, як матеріально відповідальним особам, було передано для транспортування в автомобільних цистернах, а також палива, яке їм було видано для використання в автомобілях-цистернах під час перевезення, в силу чого вони мали постійний та безперешкодний доступ до вказаного палива.

Задля забезпечення викрадення військового майна вказана група осіб мала використовувати низку способів викрадення.

Так з метою уникнення можливого викриття, недопущення формальних нестач водії-заправники повинні були використовувати технічні особливості цистерн автомобілів заправників, зокрема функції системи вентиляції, місткість відповідних каналів та трубопроводів, при відкритті яких перед навантаженням палива у цистерну, у них також завантажується надлишкове паливо, яке не обліковується при навантаженні, адже навантаження у військовій частині здійснюється без використання лічильників.

При закритті такої системи після навантаження палива, при злитті палива з цистерни у системі залишається близько 100-150 літрів палива, залежно від модифікації транспортного засобу, яке, у свою чергу, члени групи повинні були злити та викрасти.

Також згідно вказаного плану виконавці повинні були змінювати розташування мірних планок у цистернах перед навантаженням палива та перед вивантаженням, таким чином штучно створювати надлишок, який зливати з цистерн та викрадати.

Також водії-заправники повинні штучно створювати надлишки палива шляхом завищення показників витрат палива у шляхових листах та інших звітних документах.

Після виконання вказаних маніпуляцій водії-заправники, згідно розробленого плану, повинні були перевезти його до лісистої місцевості, що розташована на земельних ділянках (кадастрові номери :04:005:0021 та :04:005:0023), що розташовані біля в/ч НОМЕР_1 , злити паливо з автоцистерн, помістити до пластикових каністр по 20 літрів у кожну, та, за попередньо погодженими з ОСОБА_10 дату та час, передати йому (завантажити до автомобіля) для подальшого транспортування та реалізації.

Після цього, ОСОБА_10 повинен був забезпечити перевезення палива до господарської будівлі, яка розташована на території приватного домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігати його до моменту подальшої реалізації кінцевим покупцям.

Отримані кошти від реалізації викраденого палива ОСОБА_10 повинен був розподіляти зі всіма співучасниками залежно від кількості викраденого ними палива.

Так, у період часу 21.06.2025 року по 02.08.2025 року, водії-заправники ВЦП в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , умисно, відповідно раніше розроблено плану, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи на земельних ділянках (кадастрові номери :04:005:0021 та :04:005:0023), що розташовані біля в/ч НОМЕР_1 , таємно викрали 8 440 літрів дизельного палива з ввірених їм транспортних засобів - автомобільних цистерн та баків, помістили до пластикових каністр, які вивезли до господарських будівель ( АДРЕСА_2 ) та гаражів ( АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ) для подальшого зберігання та реалізації ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою групою осіб, вчинили викрадення військового майна з в/ч НОМЕР_1 - дизельного палива на загальну суму 471 618, 40 грн.

Отримані від продажу палива кошти ОСОБА_10 розподілив між ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13

19.12.2024 відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 КК України внесено до ЄРДР за №0001138.

13.11.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 КК України.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі, із внесеними до неї доповненнями, захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, постійно проживає за однією адресою, одружений, на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, має незадовільний стан здоров`я, в зв`язку з яким визнаний частково придатним до військової служби, позитивно характеризується, має ряд держаних нагород. Наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, не має.

При цьому, слідчий суддя, в достатній мірі не врахувавши дані про майновий та сімейний стан підозрюваного, визначив занадто великий розмір застави, який є завідомо непомірним для ОСОБА_8 .

Інші учасники судового розгляду ухвалу слідчого судді не оскаржили.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною і обгрунтованою та просив залишити її без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого висновку.

У відповідності до ч.4 ст.176, ст.177 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, як того вимагають приписи ст.178 КПК України та всупереч твердженням апелянтів.

Обґрунтованість підозри в апеляційній скарзі не оспорюється.

Про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування або суду, свідчить те, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину проти встановленого порядку несення військової служби, а тому існує ризик того, що він може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які також являються військовослужбовцями та несуть службу в одному з ним підрозділі, з метою зміни ними своїх показань.

Перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 може продовжити вчинення протиправної діяльності у військовій сфері, вживати дії щодо викрадення військового майна, що підриватиме боєготовність та боєздатність його військового підрозділу та сил оборони в цілому.

Інші, більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Отже, висновки слідчого судді про наявність підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні обставинах.

Наявність позитивно характеризуючих особу підозрюваного даних, не спростовують висновку суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді застави.

В той же час, колегія суддів вважає слушними доводи апелянта в частині неспівмірності визначеного слідчим суддею розміру застави існуючим ризикам досудового розслідування.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч.5 ст.182 КПК України щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втратив застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При зверненні із клопотанням про обрання запобіжного у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , слідчий не навів обґрунтування виключності випадків при визначенні такого розміру застави.

Крім того, розглядаючи дане клопотання, слідчий суддя, не встановивши обставин, які б свідчили про нездатність забезпечити підозрюваним виконання покладених на нього обов`язків, безпідставно визначив заставу у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, чим порушив вимоги КПК України.

Розмір визначеної слідчим суддею застави у сумі 943 236 грн. є явно надмірним для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, враховуючи ті ризики, що визнані ухвалою як обґрунтовані.

Таким чином, застава в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 грн., з покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, на думку колегії суддів, є достатньою у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного.

Жодних інших виключних обставин, які свідчили б про те, що застава у визначених КПК України межах не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, ні слідчий у клопотанні, ні прокурор у судовому засіданні не наводять, судом таких обставин не встановлено.

Тому, внесення визначеного судом апеляційної інстанції розміру застави буде вагомим стримуючим фактором, який забезпечуватиме належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, в частині розміру застави, з постановленням нової, якою обрати відносно підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі, визначеному у межах, передбачених ч.5 ст.182 КПК України.

Отже, апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Полтава від 13 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині визначення розміру застави.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою визначити ОСОБА_8 заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 грн.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4