Справа № 203/4024/25
Провадження № 1-кп/0203/1741/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції);

розглянувши під час судового засідання у м. Дніпрі, в порядку дистанційного судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001137 від 24.04.2025 року, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться вищевказаний обвинувальний акт.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що на сьогоднішній день не припинили існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання до 8 років позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує у разі доведеності вини, може переховуватися від суду. Разом з цим, може незаконно впливати на свідків, з метою зміни їх показів на свою користь. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищенаведеним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав думку свого підзахисного.

Заслухавши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, думку учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст.178 КПК України, враховує дані про його особу, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, може переховуватися від суду.

Беручи до уваги характер інкримінованого правопорушення, ризик, що передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає обґрунтованим, оскільки застосування інших альтернативних запобіжних заходів, може призвести до того, що обвинувачений може вчинити спроби погроз або застосуванням насильства впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, з метою відмови або зміни їх показів на свою користь, аби уникнути від кримінальної відповідальності за скоєне.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних учасників провадження та дослідження їх судом.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд, також, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, суд доходить до висновку, що на теперішній час, не зникли ризики, які існували на час обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказані ризики є обґрунтованими та виправдовують необхідність продовження відносно ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає недоцільним застосування більш м`якого запобіжного заходу та вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів.

Крім того, враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_4 злочину, пов`язаного із застосуванням насильства або погрозою його застосування, з огляду на положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає обвинуваченому розмір застави при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 199, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 121 КК України, задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 29 листопада 2025 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1