Справа № 216/7763/25
провадження 1-кп/216/761/25
ВИРОК

іменем України

07 жовтня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді - ОСОБА_1 ,

розглянувши в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та виклику учасників кримінального провадження кримінальне провадження №0001773 від 20.08.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривий Ріг, громадянки України, на теперішній час офіційно не працевлаштованої, маючої середню освіту, розлученої, неповнолітніх дітей на утриманні не маючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима, у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 близько 14:30 год., перебуваючи за місцем своєї роботи, у приміщенні магазину АТБ-МАРКЕТ № 168, що розташований за адресою: вулиця Алмазна, буд. № 18, в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, на пакувальному столі виявила банківську картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Акцент-Банк», яка була у паперовому конверті, із зазначенням у внутрішній частині конверту пін-коду до даної банківської картки.

У відповідності Закону України від 2 квітня 1992 року «Про інформацію», Закону від 2 жовтня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в України», п. 1 ст. 5 Закону від 22 травня 2003 року «Про електронні документи та електронний документообіг», «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 8 жовтня 1998 року і ст. 200 КК України, платіжні банківські картки є електронним платіжним документом. У відповідності до ст. 1 Закону від 2 жовтня 1992 року «Про інформацію», підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1 п. 15.2 ст. 15 закону від 5 квітня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону від 7 грудня 2000 року «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку.

Один із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби, серед яких є платіжні картки, які є емітованими в установленому законодавством порядку пластиковими чи іншого виду картками, що використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або в банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно п. 1.4 «Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, спеціальним платіжним засобом разом із іншими визнається платіжна картка, що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якої її держатель здійснює платіжні операції, установлені договором з емітентом - банком, що є членом платіжної системи та здійснює емісію спеціальних засобів, тобто проводить операції з її випуском.

Таким чином, банківська картка № НОМЕР_1 , емітована AT «Акцент-Банк», рахунок (UA6510881), володільцем якої є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є офіційним електронним платіжним документом, на привласнення якого у ОСОБА_2 виник протиправний умисел, із корисливих спонукань. Розуміючи, що вказана картка є платіжним документом та надає доступ до банківського рахунку, діючи із корисливих спонукань, ОСОБА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не вжила заходів до повернення знайденої банківської картки законному власнику, а реалізуючи раптово виниклий протиправний умисел, привласнила банківську картку № НОМЕР_1 AT, емітовану «Акцент-Банк», рахунок ( НОМЕР_2 ), володільцем якої є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою подальшого використання в своїх корисливих інтересах, з місця скоєння кримінального правопорушення пішла, утримуючи при собі привласнений офіційний документ.

Зазначені дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 1 ст. 357 КК України: привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

До обвинувального акту з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні прокурором долучено документи, передбачені п.п. 1-3 ч. 3 ст. 302 КПК України.

Так, з письмової заяви ОСОБА_2 на ім`я прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_4 від 01.10.2025 року, яка складена за участю захисника ОСОБА_5 , слідує, що вона беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, згодна з розглядом обвинувального акта за її відсутності у спрощеному провадженні, а також їй роз`яснено та зрозуміло, що у такому разі вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Положеннями ч. 2 та ч. 3 ст.381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в спрощеному провадженні, передбаченому статтями 381 - 382 КПК України.

Вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_2 , за встановлених органом досудового розслідування обставин, наведених вище, які не оспорюються учасниками судового провадження, вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України: привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Обставиною, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання є щире каяття. Обставин, обтяжуючі покарання у відповідності до ст. 67 КК України, органом досудового розслідування не виявлено.

При призначенні ОСОБА_2 покарання, суд також враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, особу винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, утриманців не має, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, і вважає за необхідне призначити їй покарання в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, у виді штрафу в межах санкції вказаної норми, зважаючи на фінансову можливість та клопотання обвинуваченої.

Цивільний позов не заявлено, витрати на проведення судових експертиз відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368- 371, 373, 374, 376, 381- 382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід до набрання чинності вироку суду не обирати.

Цивільний позов не заявлений, експертні витрати відсутні

Речові докази: банківську картку АТ «А-Банк» № НОМЕР_1 , передану на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_3 , - залишити за належністю ОСОБА_3 (а.кр.пр. 10-11); оптичний диск DVD-R диск для лазерних систем зчитування, на якому наявні 2 медіа-файли зберігати в матеріалах кримінального провадження (а.кр.пр. 35-37).

Апеляційна скарга на вирок подається до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_6