Справа № 462/2903/25
провадження 1-кп/462/404/25
У Х В А Л А

26 вересня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 , представників потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченої - ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові клопотання прокурора про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у кримінальному провадженні№0001207 від 17.12.2023 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27-ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ст. 138, ч.2 ст.140 КК України,

встановив:

На розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001207 від 17.12.2023 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27-ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ст.138, ч.2 ст.140 КК України.

26 вересня 2025 року прокурор подав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_8 . Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02.02.1025 ОСОБА_8 обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічну пору доби з покладенням обов`язків, передбачених ч.5.ст. 194 КПК України. Надалі ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 03.07.2025 до ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5.ст.194 КПК України. Станом на теперішній час процесуальна поведінка обвинуваченої не сприяла повному та об`єктивному судовому розгляду у розумні строки. Стаття 177 КПК України передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним (обвинуваченим) покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду та іншим чином негативно впливати на повноту та об`єктивність судового розгляду. ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27-ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ст. 138, ч.2 ст.140 КК України. Оцінюючи особу обвинуваченої (не одружена, на утриманні дітей не має, а з 26.03.2025 розірваний шлюб, таким чином веде самостійний побут), її процесуальну поведінку, як у ході досудового розслідування (через зволікання з ознайомленням зі справою була обмежена ухвалою суду у строках на ознайомлення) так і при розгляді справи в суді (обставини притягнення ОСОБА_8 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «догани» за приховування інформації під час оформлення документів щодо раптової мобілізації), наявність об`єктивного зв`язку між її діями та непоправними наслідками, які наступили, заперечення своєї винуватості у пред`явленому обвинуваченні вважає, що ризики, передбачені п.п.1,4 ч.1 ст. 177 КПК України не втратили актуальності та продовжують існувати. А саме, обвинувачена може неналежно виконувати свої процесуальні обов`язки шляхом переховування від суду, створення необґрунтованих обставин до затягування об`єктивного розгляду справи або вжити заходи щодо переховування від суду з метою уникнення від відповідальності. Також просить врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме: наявність доказів про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення та покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. А тому, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки і забезпечення виконання завдань кримінального провадження, просить обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5.ст. 194 КПК України.

У судовому засіданні прокурори підтримали клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачена та її захисники відносно задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту заперечили, оскільки вважають таке безпідставним та яке не підлягає задоволенню. Що стосується судових засідань 20 та 22 серпня 2025 року, то ОСОБА_8 не змогла у ці дні вийти на відео-зв`язок з поважних причин, а саме у зв`язку із перебуванням на лінії бойового зіткнення з противником та відсутністю мережі Інтернет. Крім того, враховуючи, що місце виконання солдатом ОСОБА_8 бойових (спеціальних) завдань знаходиться безпосередньо у районі ведення бойових (воєнних) дій на лінії бойового зіткнення з противником, військова частина НОМЕР_1 не має технічної можливості забезпечити участь солдата ОСОБА_8 у судових засіданнях Залізничного районного суду м.Львова в режимі відео-конференції. Щодо твердження прокурора на те, що ОСОБА_8 , добровільно вступивши на військову службу, порушила свої процесуальні обов`язки у кримінальному провадженні, то вважають таке хибним, адже вступ ОСОБА_8 на військову службу під час воєнного стану в Україні в умовах збройної агресії рф є безумовно правомірною поведінкою, яка всіляко заохочується державою, тому такий вчинок обвинуваченої в жодному випадку не може ставитись їй у провину та вважатися порушенням процесуальних обов`язків. ОСОБА_8 не порушувала процесуальних обов`язків (неявка в судові засідання 20 і 22 серпня була з поважних причин), вона не переховується, не вчиняє нових кримінальних правопорушень, не впливає незаконно на свідків, потерпілих, експертів, не намагається знищити чи спотворити докази. Тому будь-які ризики, які б давали підстави для застосування щодо неї домашнього арешту відсутні. Обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту унеможливить виконання нею обов`язків військової служби, що в умовах «кадрового голоду» під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації знизить рівень військової боєздатності Збройних Сил України. Просять врахувати, що обвинувачена є бойовим медиком, залучена до роботи у стабілізаційних медичних пунктах на лінії бойового зіткнення, надає невідкладну медичну допомогу пораненим. Тому обрання їй цілодобового домашнього арешту є неприпустимим та суперечитиме завданням військової служби. Просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Потерпілий ОСОБА_5 та представники потерпілих у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 2 КПК визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини 7 статті 42 КПК підозрюваний, обвинувачений зобов`язаний: 1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; 2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; 4) надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

Згідно із частиною 1 статті 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, і пунктом 9 частини 2 статті 131 визначено зокрема, що заходами забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Частиною 1 статті 176 КПК визначено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування.

Згідно з частиною 1 статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор, дають достатні підстави для висновку про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 належить до нетяжкого кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачає відповідно можливість покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років.

Таке потенційно свідчить про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, що обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Також, відповідно до частини 7 статті 42 КПК, протягом усього часу з моменту набуття певною особою статусу підозрюваного чи обвинуваченого, на неї покладено певні процесуальні обов`язки, а саме: 1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; 2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; 4) надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

Згідно із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 заява №33977/96), суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 заява №31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Щодо ризику неналежно виконувати свої процесуальні обов`язки шляхом переховування від суду, створення необґрунтованих обставин до затягування об`єктивного розгляду справи, суд зазначає.

Згідно з ст. 49 КК України за інкримінованим обвинуваченням ОСОБА_8 строк притягнення до кримінальної відповідальності складає 5 років.

Обвинувальний акт поступив у суд 28.04.2025. За час перебування обвинувального акту у суді ОСОБА_8 , знаючи, що обвинувальний акт відносно неї скерований у суд, призвана на військову службу під час мобілізації, при цьому не повідомила військову частину про те, що відносно неї триває кримінальне провадження.

Окрім цього, захисником ОСОБА_8 двічі подавались клопотання про зупинення провадження у справі, у задоволення яких судом відмовлено.

З огляду на наведене, беручи до уваги значний суспільний інтерес до розгляду даного кримінального провадження, позицію потерпілих, які втратили п`ятирічного сина, а також враховуючи той факт, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27-ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ст. 138, ч.2 ст.140 КК України, тяжкість покарання, враховуючи особу підозрюваної, її вік та стан здоров`я, майновий стану, ступінь її соціальних зв`язків, яка раніше не судима, на утриманні дітей не має та те, що вона обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, що свідчить про можливість переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Окрім цього, строк дії ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_8 закінчився 03 вересня 2025 року, а відтак їй слід обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який є тим запобіжним заходом, що забезпечить її належну процесуальну поведінку та може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, а також, свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки незважаючи на існування таких ОСОБА_8 в судові засідання не прибувала.

Таким чином, судом не встановлено підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, як і стороною захисту не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Щодо доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не порушувала процесуальних обов`язків (неявка в судові засідання 20 і 22 серпня була з поважних причин), вона не переховується, не вчиняє нових кримінальних правопорушень, не впливає незаконно на свідків, потерпілих, експертів, не намагається знищити чи спотворити докази, суд зазначає наступне.

Оцінюючи ризик незаконного впливу на інших учасників даного провадження, зокрема свідків суд враховує положення ст. ст. 23, 94 КПК України, згідно яких суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а жоден доказ не має наперед встановленої сили. Отже, виходячи зі стадії даного кримінального провадження, має місце реальний ризик впливу на свідків, які станом на момент розгляду даного клопотання не допитані судом.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню чи судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Згідно ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що в цілях запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, необхідно обрати на два місяці строк запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту, тобто до 26.11.2025 з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 193, 194, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокуроразадовольнити.

Обрати обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 26 листопада 2025 року включно.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяці наступні обов`язки: не залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово без дозволу прокурора або суду; прибувати на перший виклик Залізничного районного суду м. Львова за адресою: м. Львів, вул.С.Бандери, 3; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/роботи; залишити на зберіганні відповідних органів державної влади паспорти (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу для виконання направити до Відділенню поліції №1 (м. Дубровиця) Сарненського районного відділу поліції ГУНП у Рівненській області (м. Дубровиця, вул.Воробинська, 25а Сарненського району Рівненської області).

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуальних прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: