ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 214/1109/18

провадження № 51-3407км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року та захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада

2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002303, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2022 року більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років

6 місяців.

Ухвалено зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 26 грудня 2017 року до 10 грудня 2019 року та з 23 вересня 2021 року по день набрання вироком законної сили.

Ухвалено зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання період перебування під цілодобовим домашнім арештом з 10 грудня 2019 року до 20 червня 2020 року, з розрахунку - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто з 23 вересня 2021 року.

Вирішено питання щодо речових доказів та запобіжного заходу.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (ч. 1 ст. 115 КК) за вказаних нижче обставин.

ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 15:10 ОСОБА_7 , перебуваючи навпроти під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_10 ,

з мотивів гострої неприязні, через підозру у спробі викрадення потерпілим заготовленого для нього невстановленого наркотичного засобу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_10 та бажаючи їх настання, завдав йому одного удару клинком кухонного ножа в грудну ділянку спереду справа, спричинивши проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, яке супроводжувалося ушкодженням верхньої частки правої легені, серцевої сумки, висхідного відділу дуги аорти та ускладнилося гострою крововтратою, що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого, яка настала приблизно о 15:20 цього ж дня.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 18 березня 2025 року вирок районного суду щодо ОСОБА_7 залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і призначити новий розгляд у місцевому суді.

Вважає, що винуватість ОСОБА_7 не доведена поза розумним сумнівом.

Стверджує, що суди не усунули сумнівів щодо знаряддя злочину (ножа), яким було спричинено смерть ОСОБА_10 . На її думку, справжнє знаряддя не знайдено,

а решта доказів є непрямими й не можуть бути покладені в основу доведення винуватості засудженого.

З цього приводу вказує, що основним доказом винуватості засудженого є кухонний ніж, який був привезений свідком ОСОБА_11 на вимогу та під тиском слідчого, оскільки вилучений в ОСОБА_7 складний ніж не підходив під встановлений характер спричиненого потерпілому тілесного ушкодження. Указане, на думку захисника, підтверджено, наданими в судовому засіданні, показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Також зазначає, що свідки надали суперечливі показання щодо обставин події через незаконний вплив з боку слідчого.

Крім того, на думку захисника, у діях засудженого не встановлено прямого умислу та мотиву спричинення смерті потерпілому, оскільки після бійки потерпілий стояв на ногах та міг говорити, ознак ножового поранення зовні не вбачалося.

Окремо наголошує на неправильному застосуванні судом першої інстанції приписів ст. 72 КК щодо зарахування засудженому строку попереднього ув`язнення у строк покарання, на що також не звернув уваги апеляційний суд.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Прокурор зазначає, що сторона захисту у своїх апеляційних скаргах акцентувала на неналежній оцінці показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , звертаючи увагу на наявні суперечності у їхніх свідченнях. Також захист посилався на фальсифікацію доказів, зокрема ножа, який орган досудового розслідування визнав знаряддям вчинення злочину, вилучення якого, на їхню думку, відбулося з порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

За твердженнями прокурора, показання свідка ОСОБА_11 про передачу ним слідчій кухонного ножа, суперечать матеріалам провадження та дослідженим доказам, однак апеляційний суд належним чином не проаналізував встановлених обставин і власної оцінки їм не надав.

Вказує, що поза увагою апеляційного суду залишилися й непослідовні показання ОСОБА_12 , зокрема, щодо підкинутого ножа. Водночас касатор вказує,

що твердження цього свідка не узгоджуються з протоколом огляду від 28 грудня 2017 року, згідно з яким саме вона добровільно надала для огляду кухонний ніж.

У зв`язку з цим вважає, що такі суперечливі показання потребували ретельного аналізу, чого суд не зробив.

З огляду на викладене, на переконання прокурора, апеляційний суд не перевірив усіх доводів апеляційних скарг, не надав на них вичерпних відповідей, не здійснив належної оцінки доказів відповідно до ст. 94 КПК, а в рішенні обмежився загальними формулюваннями про доведеність винуватості засудженого. Тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

До того ж, вказує, що у вступній частині оскаржуваної ухвали апеляційного суду не зазначено номер кримінального провадження (ЄРДР) та не наведено закону України про кримінальну відповідальність, за яким обвинувачується ОСОБА_7 ,

що є обов`язковими реквізитами судового рішення.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник підтримала свою касаційну скаргу і частково касаційну скаргу прокурора, погодившись з доводами про незаконність ухвали апеляційного суду.

Прокурор просив задовольнити касаційну скаргу сторони обвинувачення,

а касаційну скаргу захисника підтримав частково - щодо незаконності ухвали апеляційного суду.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи в касаційних скаргах, матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги захисника і прокурора підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Як передбачено у ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судового рішення під час розгляду кримінального провадження судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції у межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Водночас апеляційний суд виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1

ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 цього Кодексу.

Згідно з вимогами статей 370, 419 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. В ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. У разі залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких її визнано необґрунтованою.

Таким чином закон вимагає від суду проаналізувати усі доводи апеляційної скарги та дати на них мотивовані відповіді.

Однак суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 цих вимог не дотримався, оскільки істотні доводи сторони захисту залишив без переконливих мотивованих відповідей.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, проаналізувавши показання допитаних упродовж судового розгляду засудженого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та експерта ОСОБА_17 ; дані протоколів оглядів трупа та місця події від 26 грудня 2017 року, речей від 27 грудня 2017 року, предметів від 28 грудня 2017 року та 06 лютого 2018 року; протоколів проведення слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_11 та засудженого ОСОБА_7 , висновків експертів та інших письмових доказів, визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у скоєнні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (ч. 1 ст. 115 КК).

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, сторона захисту подала апеляційні скарги, посилаючись, зокрема, на невідповідність висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Захист наголошував, що свідки та засуджений протягом усього провадження послідовно стверджували про наявність у ОСОБА_18 під час конфлікту з ОСОБА_19 саме розкладного ножа, який засуджений згодом забрав собі та видав працівникам поліції, тоді як, згідно з висновком експерта, цей ніж не міг бути знаряддям убивства. Також зазначали про недоведеність винуватості ОСОБА_20 у вчиненні інкримінованого йому вбивства поза розумним сумнівом.

За наслідками апеляційного розгляду Дніпровський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги захисника й засудженого, а вирок місцевого суду

- без змін.

Так, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду щодо винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину, а твердження сторони захисту про непричетність ОСОБА_7 до вбивства ОСОБА_10 визнав неспроможними.

Зокрема, відхиляючи доводи про те, що засуджений не завдавав потерпілому удару ножем, суд послався, серед іншого, на показання свідка ОСОБА_21 , які, як зазначено в рішенні, спростовують ці твердження.

Водночас, як убачається з матеріалів кримінального провадження, свідок

ОСОБА_11 (очевидець події), якого неодноразово допитували під час судового розгляду, категорично заперечував показання, надані ним на досудовому слідстві, зокрема, в частині того, що ОСОБА_7 в ході конфлікту з ОСОБА_22 ударив останнього ножем. Він стверджував, що ці відомості були отримані внаслідок застосування до нього недозволених методів слідства.

Отже, апеляційний суд, зазначивши у мотивувальній частині ухвали, що свідок ОСОБА_23 тричі змінював свої показання, оскільки до нього застосовувалися незаконні методи слідства, не лише не здійснив власного аналізу цих свідчень, зокрема й щодо наявних у них суперечностей, та не визначився, у якій же частині вважає їх достовірними, а вказав, що цей свідок надав показання про удар ножем, завданий потерпілому ОСОБА_19 , хоча зі змісту судових рішень не вбачається, що ОСОБА_23 під час судового розгляду повідомляв такі відомості.

Заразом, як убачається з ухвали апеляційного суду, колегія суддів, відхиляючи доводи сторони захисту про те, що свідки давали суперечливі показання (обмовили ОСОБА_7 на досудовому слідстві, а під час судового розгляду відмовилися від цих свідчень), через застосування до них недозволених методів слідства, послалася на наявний у матеріалах справи непідписаний примірник постанови слідчого ДБР від 30 травня 2024 року про закриття кримінального провадження

(т. 8, а. с. 135-139).

Також,сторона захисту наголошувала на фальсифікації доказів, зокрема щодо вилучення кухонного ножа із порушенням приписів КПК, який було визнано знаряддям вчинення злочину.

Апеляційний суд зазначив, що ці доводи спростовуються даними протоколу

огляду предмета від 28 грудня 2017 року, згідно з яким кухонний ніж було добровільно видано ОСОБА_12 , а також результатами перевірки за заявою ОСОБА_7 щодо фальсифікації доказів у кримінальному провадженні стосовно нього. Цей суд вказав, що відомості, викладені у його заяві, не підтвердилися, а тому кримінальне провадження було закрите. Хоча, як убачається з матеріалів судової справи, відомості за заявою засудженого щодо цих обставин до ЄРДР не вносилися, а були лише предметом службового розслідування районного управління Національної поліції.

Крім того, апеляційний суд залишив поза увагою показання свідка ОСОБА_12 ,

яка стверджувала, що серед речей ОСОБА_7 , виданих нею працівникам поліції, кухонного ножа не було і як він там опинився, вона не знає, та свідка ОСОБА_11 , який запевняв, що саме він, а не ОСОБА_12 , під незаконним впливом слідчої передав їй кухонний ніж у позапроцесуальний спосіб.

Наведені суперечності суд апеляційної інстанції не проаналізував і належної оцінки їм не надав, як і показанням свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на які, крім іншого, посилалася сторона захисту на підтвердження власної версії подій.

Також, в обґрунтування доведення винуватості засудженого апеляційний суд, зокрема, згадав у рішенні про свідка ОСОБА_15 , однак не вказав, які фактичні дані, повідомлені цим свідком, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню

у кримінальному провадженні.

Отже, в ухвалі апеляційного суду не проаналізовано докази та не наведено переконливого спростування істотних доводів апеляційних скарг засудженого

й захисника, зокрема, щодо суперечностей у показаннях свідків, на чому послідовно наполягала сторона захисту в аспекті непричетності ОСОБА_7 до вбивства.

У зв`язку з викладеним колегія суддів доходить висновку, що суд апеляційної інстанції не дотримався приписів статей 370, 419 КПК, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому касаційніскаргизахисника і прокурора підлягаютьчастковому задоволенню, а ухвалаапеляційного суду - скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, дати на них вичерпну відповідь, за необхідності дослідити докази в порядку, передбаченому

ст. 404 КПК, й ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника та прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення,

є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3