Справа № 461/6178/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/888/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та заступника керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання із випробуванням та визначити іспитовий строк 2 (два) роки.

Згідно зі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Не погоджуючись із цим вироком, заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та заступник керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_7 звернулися з апеляційними скаргами.

Згідно з вироком, 21.06.2019, приблизно о 01 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у сквері, що на пл.Св.Теодора у м.Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, за попередньою змовою у групі із ОСОБА_11 та двома невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, для уникнення опору з боку громадян Республіки Польща ОСОБА_12 та ОСОБА_13 застосував газовий балончик «Перець - 1М», розпиливши газ дратівної дії їм в обличчя, а ОСОБА_11 , використовуючи пістолет «SAS Макаров» калібру 4,5 мм., споряджений металевими кульками, здійснив кілька пострілів у сторону потерпілих, після чого зловмисники повалили їх на землю та усі четверо почали наносити удари руками та ногами по голові, тулубу та кінцівках потерпілих, заподіявши ОСОБА_14 , згідно з висновком експерта №507 від 22.06.2019, 5 ран - на грудях справа і зліва, на спині зліва, на передній черевній стінці зліва, на лівому передпліччі, деякі із синцем довкола, сипці на спині справа, на грудях справа в ділянках обох колінних суглобів, садна на правому передпліччі, в ділянці колінного суглобу, що відносяться до легкого тілесного ушкодження, а ОСОБА_15 , згідно з висновком експерта №508 від 22.06.2019, синці в ділянці лівою тім`яного горбка, на лівому плечі, на правому стегні, рани на спині, в ділянці правого плечового суглобу на межі із лопаткою, садна в ділянці лівою ліктьовою суглобу, на правому стегні, подряпину на правому плечі. Шо відносяться до легких тілесних ушкоджень, при цьому, викрали у ОСОБА_12 мобільний телефон «iPhone 7» вартістю 14 000 грн. та гаманець вартістю 500 грн. із грошовими коштами в сумі 2000 грн. та з місця вчинення злочину втекли.

Вказаними діями ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та двоє невстановлені досудовим розслідуванням, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, завдали потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоди на загальну суму 16 500 гривень.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабежі), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Не погоджуючись із цим вироком, заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та заступник керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_7 звернулися з апеляційними скаргами.

У своїй апеляційній скарзі заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку прокурора, висновок суду про можливість застосування вимог ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання суперечить встановленим під час судового провадження даним про особу винного та іншим обставинам справи. Підстави та мотиви, з яких суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, у вироку не зазначені, при прийняття такого рішення судом не враховано у повній мірі ступінь тяжкості, обставини вчинення злочину і дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення грабежів, знову, з корисливих мотивів, після звільнення з місць позбавлення волі, вчинив новий тяжкий злочин проти - грабіж, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України. Стосовно щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання, то неодноразове притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення грабежів, вчинення ним нового тяжкого злочину проти власності - грабежу після звільнення з місць позбавлення волі, перебування останнього з 07 липня 2021 року по 01 травня 2025 року у розшуку через його ухилення від суду, свідчить про те, що належних висновків ОСОБА_8 не зробив, виправити ситуацію не бажає, а каяття ним висловлене з метою уникнення покарання.

При цьому суд залишив поза увагою, що заподіяну потерпілим шкоду ОСОБА_8 не відшкодував та не висловив наміру відшкодувати таку в майбутньому.

З огляду на це, сторона обвинувачення вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробування не сприятиме досягненню мети покарання, яка також полягає у запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, виконанню завдань кримінального судочинства щодо захисту прав і свобод людини від злочинних посягань.

Крім цього, апелянт звертає увагу, що 09 січня 2020 року прокурором було змінено обвинувачення ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України. У матеріалах кримінального провадження наявні заяви від 15 серпня 2019 року, у яких вказано, що потерпілі підтримують обвинувачення в повному обсязі, просять кримінальне провадження слухати без їх участі. Втім, з матеріалів провадження не вбачається, що після зміни обвинувачення прокурором жодне судове засідання з участю потерпілих не відбулося. Апелянт вважає, що суд не вжив достатніх заходів для роз`яснення потерпілим положень ч. 3 ст. 338 КПК України і це призвело до неналежного забезпечення дотримання прав потерпілих, які визначені кримінальним процесуальним законом. Наведене свідчить про істотне порушення вимог КПК України і безумовною підставою для скасування судового рішення.

Окрім цього, на думку сторони обвинувачення, суд за відсутності потерпілих та з`ясування їх думки, враховуючи змінену кваліфікацію дій обвинуваченого, на підставі ч. 3 ст. 349 КК України, безпідставно визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

У своїй апеляційній скарзі заступник керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_7 просить оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що передбачене ч. 2 ст. 186 КК України діяння є тяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 4 до 6 років. Крім того, при призначенні покарання судом не враховано, що ОСОБА_8 на момент вчинення цього злочину був неодноразово судимим, зокрема: вироком Галицького районного суду м. Львова від 21 квітня 2011 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі (ухвалою Апеляційного суду Львівської області покарання змінено та звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 104 КК) та вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2013 року за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Однак, обвинувачений на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний тяжкий злочин.

Крім цього, судом не враховано посткримінальної поведінки ОСОБА_8 , зокрема, той факт, що останній ухилився від явки до суду, через що з 06 липня 2021 року до 01 травня 2025 року перебував у розшуку.

Також суд не взяв до уваги наявність на розгляді Франківського районного суду м. Львова кримінального провадження, у якому ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 - ч. 2 ст. 186 КК України та у якому до нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Наведені обставини, як указує апелянт, свідчать про неможливість застосування ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання за вказаний злочин.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 частково підтримав апеляційні скарги сторони обвинувачення, просив скерувати кримінальне провадження на новий розгляд з огляду на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при ухваленні оскарженого вироку.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Його захисник ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_8 призваний до проходження військової служби, однак належних доказів цього не надала.

У судове засідання також, не зважаючи на вжиття заходів для їх виклику до суду, не з`явились потерпілі ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

З огляду на викладене, враховуючи положення ч. 4 ст. 405 КПК України, а також те, що прокурор підтримав апеляційні вимоги частково, тому під час апеляційного розгляду не йдеться про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілих.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У свою чергу, параграф 2 Глави 28 КПК України встановлює межі судового розгляду.

Так, згідно зі ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Відповідно до вимог ст. 338 КПК з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлено нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог ст. 341 КПК складає обвинувальний акт, у якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.

Якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Суд роз`яснює обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення. За клопотанням сторони захисту цей строк може бути скорочений або продовжений. Після закінчення цього строку судовий розгляд продовжується.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду та ухвалення вироку щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції не дотримався, що відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, тягне за собою скасування вироку.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 16 серпня 2019 року до Галицького районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002687 від 21 червня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_11 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями Галицького районного суду м. Львова від 16 серпня 2019 року справу передано на розгляд головуючому судді ОСОБА_1 (справа №461/6178/19, провадження №1-кп/461/550/19) (а.с. 16).

16 серпня 2019 року ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова у вказаному кримінальному провадженні призначене підготовче судове засідання, ухвалою суду від 11 жовтня 2019 року призначений судовий розгляд (а.с. 17, 67).

Згідно з матеріалами кримінального провадження, потерпілими ОСОБА_18 та ОСОБА_19 подано до суду заяви про розгляд кримінального провадження №0002687 від 21 червня 2019 року без їх участі (а.с. 54, 55).

Попри те, що у матеріалах провадження наявні судові повістки про виклик, які скеровувались на електронну адресу потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , усі судові засідання відбувались без їх участі.

22 січня 2021 року в судовому засіданні прокурором ОСОБА_20 , в порядку ст. 338 КПК, повідомлено про зміну пред`явленого ОСОБА_11 та ОСОБА_8 пред`явленого обвинувачення та надано суду змінений обвинувальний акт, складений 09 січня 2021 року прокурором Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_21 та затверджений в.о. керівника Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_22 , зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні №0002687 від 21 червня 2019 року, а саме: кваліфікацію дій ОСОБА_11 та ОСОБА_8 змінено на ч. 2 ст. 186 КК України (а.с. 169-173).

У зміненому обвинувальному акті прокурором вказано, що під час судового розгляду кримінального провадження та дослідження доказів у сторони обвинувачення виникли підстави для зміни пред`явленого ОСОБА_11 та ОСОБА_8 обвинувачення з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України у зв`язку з неможливістю перевірки показань обвинувачених про те, що тілесне ушкодження у ОСОБА_12 - рана на лівій кисті, яка згідно з висновком експерта №507 від 22 червня 2019 року відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, заподіяна не їх протиправними діями під час вчинення кримінального правопорушення, а внаслідок оперативного медичного втручання, яке полягало у видаленні стороннього тіла із м`яких тканин лівої кисті, при цьому у сторони обвинувачення відсутні будь-які медичні документи, які б підтверджували необхідність такого оперативного медичного втручання, зважаючи на те, що інші 5 поранень не призвели до вказаних наслідків. Крім цього, з показань обвинувачених вбачається, що балончик «Перець - ІМ» та пневматичний пістолет «SAS Макаров» калібру 4,5 мм використовувалися ними без усвідомлення можливості заподіяння цими предметами будь-яких тілесних ушкоджень потерпілим; поведінка потерпілих свідчила про те, що вони не сприймали зазначені предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я.

З журналу судового засідання від 22 січня 2021 року та технічного носія фіксації судового процесу вбачається, що копії зміненого обвинувального акта в судовому засіданні вручено обвинуваченому ОСОБА_11 та його захиснику ОСОБА_23 , з`ясовано чи необхідний стороні захисту додатковий час для ознайомлення зі зміненим обвинувальним актом, після цього встановлено загальний порядок дослідження доказів, також суд дійшов висновку про можливість завершення розгляду справи, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого та вийшов у нарадчу кімнату для ухвалення вироку щодо ОСОБА_11 (а.с. 174-176).

Крім цього, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2021 року виділено в окреме провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002687 від 21 червня 2019 року, щодо ОСОБА_8 .

У судовому засіданні 08 вересня 2025 року, з урахуванням зміненого обвинувального акта, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які не оспорювались, та ухвалено вирок, яким ОСОБА_8 визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України.

Водночас, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що потерпілі ОСОБА_16 та ОСОБА_17 були повідомлені про зміну обвинувачення, зокрема, ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України. Судові засідання, у тому числі 08 вересня 2025 року, в якому було ухвалено обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 , проводились без участі потерпілих.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що після зміни прокурором пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, потерпілим не було роз`яснено їх право підтримувати первісне обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України.

Встановлені колегією суддів обставини свідчать про те, що місцевим судом не було забезпечено реалізації прав потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які передбачені ст. 56, ч. 3 ст. 338 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КПК протягом кримінального провадження потерпілий, зокрема, має право: бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені цим Кодексом; знати сутність підозри та обвинувачення; подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; давати пояснення, показання або відмовитися їх давати; оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом; знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення; користуватися іншими правами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 56 КПК під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право: бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду; брати участь у судовому провадженні; брати участь у безпосередній перевірці доказів; підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення; висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; знайомитися з судовими рішеннями, журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді; оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 338 КПК, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Апеляційний суд звертає увагу, що встановлення думки потерпілих після зміни прокурором пред`явленого обвинувачення має суттєве значення, оскільки, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 338 КПК, в залежності від того чи погодяться потерпілі з прокурором про зміну обвинувачення, чи буде підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, залежить подальший розгляд кримінального провадження.

Верховний Суд в постанові від 25 жовтня 2022 року у справі №175/4181/17 звернув увагу, що за змістом ч. 3 ст. 338 КПК для забезпечення прав потерпілого у разі, коли ставиться питання про застосування норми кримінального права, яка передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення чи про зменшення обсягу обвинувачення, суд роз`яснює останньому його право підтримувати обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі, викладеному в обвинувальному акті, що надійшов до суду. Якщо потерпілий вирішив скористатися правом підтримувати обвинувачення в попередньому обсязі, то під час поновлення судового провадження обвинувачення особи здійснюється: прокурором на підставі зміненого обвинувального акта; потерпілим у раніше пред`явленому обсязі. У продовженому судовому розгляді обвинувачений захищається від обох обвинувачень, а суд приймає рішення з урахуванням усіх з`ясованих обставин та перевірки їх доказами.

За наведеного, проведення судом першої інстанції після зміни прокурором обвинувачення судового розгляду без участі потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та з`ясування їх позиції щодо зміненого обвинувачення, є порушенням права останніх висловлювати свою думку щодо зміненого прокурором обвинувачення та підтримання раніше пред`явленого обвинувачення.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що оскаржений вирок суду не відповідає вимогам статей 370, 374 КПК та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів статей 409, 412 КПК, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду справи, вирок підлягає скасуванню.

Апеляційний суд вважає, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень статей 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому колегія суддів враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Як установлено ст. 8 КПК, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Також колегія суддів виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК, з яких слідує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, відповідно до положень ч. 6 ст. 9 КПК, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, апеляційні скарги сторони обвинувачення підлягають частковому задоволенню, а оскаржений вирок - скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Частинами 2 та 3 ст. 415 КПК передбачено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі мають бути перевірені під час нового розгляду кримінального провадження.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судовий розгляд з урахуванням приписів ст. 338 КПК, та прийняти за його результатами законне та обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону і забезпечить неухильне виконання положень статей 2, 7 КПК.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та заступника керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 - скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України у Галицькому районному суді м. Львова.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4