ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/1789/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/614/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185
ч. 1 ст. 263, ч. 357 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0000539 від 11.06.2023 та № 0000037 від 30.01.2023 за частиною 4 статті 185, частиною 1 статті 263, частиною 1 статті 357, частиною 1 статті 162 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2025 року клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено та продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою до 19.02.2026 з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 гривень.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду від 22.12.2025, застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, врахувати тривале перебування обвинуваченого під вартою, розглянути існування застави з урахуванням тривалого перебування під вартою, а також того, що 09.12.2025 судом було оголошено про закінчення розгляду справи, заслухано останнє слово обвинуваченого, але вже 22.12.2025 оголошено про продовження розгляду справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, обвинувачений посилається на те, що судом ігноруються вимоги щодо презумпції невинуватості. Станом на 22.12.2025 перебував під вартою вже 2 роки 4 місяці. Дані, що характеризують його соціальний статус, не доводять причетності до вчинення злочину, у якому його обвинувачують, та не є підставою для тримання під вартою. Наявність місця реєстрації вказує на те, що він став на облік, у зв`язку із тимчасовим переселенням через військові дії на території попереднього місця проживання. Розмір спричиненої шкоди, на який посилається суд, не може враховуватися, оскільки матеріали кримінального провадження не підтверджують права власності потерпілих, у зв`язку із чим, суд 22.12.2025 повернувся до розгляду справи. Посилання суду на ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, є безпідставними. Посилання суду на наявність «суспільного інтересу» не узгоджується із законодавством, є порушенням права обвинуваченого на свободу та не може бути підставою для утримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін. Враховуючи відсутність відповідного клопотання, розгляд апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 422-1 КПК України здійснюється без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції, враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, їх кількість, покарання, що може загрожувати обвинуваченому, у випадку визнання його винуватим, дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати, у зв`язку із чим, застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується колегія суддів.

Одначасно судом першої інстанції зменшено розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з 90 прожиткових мінімумів для працездатних осіб до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Єнакіївського міського суду Донецької області від 27 липня 2010 року за частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 357 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; 21 лютого 2018 року засуджений вироком Олександрівського районного суду Донецької області за частиною 1 статті 122, частиною 3 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

За відбуттям строку покарання ОСОБА_6 був звільнений 10 вересня 2021 року.

Відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду нових корисливих злочинів, починаючи з січня 2023 року та у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Судом першої інстанції обґрунтовано враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема його вік, стан здоров`я, наявність попередніх судимостей, відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання.

При цьому, апеляційні доводи обвинуваченого не спростовують правильності висновків суду щодо наданої оцінки особі обвинуваченого та наявним у зв`язку із цим ризикам, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки відповідно до статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Зміст пред`явленого обвинувачення, стадія судового розгляду, дані, що характеризують особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, об`єктивно свідчать про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або зменшення розміру застави.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). При цьому, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Доводи апеляційної скарги не спростовують можливості настання ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, з огляду на сукупність встановлених вище обставин, кількість та характер інкримінованих ОСОБА_6 злочинів.

Щодо доводів обвинуваченого про відсутність доказів вчинення кримінального правопорушення, а також відсутність підтвердження належності викраденого майна потерпілим, суд апеляційної інстанції зауважує, що на даній стадії провадження, переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Оцінку достатності та допустимості доказів, зібраних стороною обвинувачення, має надати суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо так і в їх сукупності.

Обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції 09.12.2025 вислухано останнє слово обвинуваченого, оголошено про закінчення судового розгляду, після чого 22.12.2025 суд повернувся до розгляду справи.

Вказана обставина не впливає на обгрунтованість оскаржуваної ухвали Златопільського місьрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2025 року та не спростовує наявних підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Одночасно слушними є посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на тривалість його перебування під вартою, враховуючи, що 07.09.2023 до ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції вважає необхідним звернути увагу суду першої інстанції на тривалість строку перебування обвинуваченого під вартою, та необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, згідно статті 28 КПК України.

Враховуючи встановлені обставини, порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Златопільського місьрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2025 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, згідно статті 28 КПК України, з огляду на тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: