Провадження №1-кп/712/494/26
У Х В А Л А

03 лютого 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000815 від 02.08.2025, відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Соснівського районного суду м.Черкаси надійшло кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000815 від 02.08.2025, відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.11.2025 кримінальне провадження передано на розгляд судді ОСОБА_1 для вирішення питання про об`єднання.

У провадженні судді ОСОБА_1 на розгляді перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001652 від 08.05.2025, відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти об`єднання зазначених кримінальних проваджень, посилаючись на те, що у даному кримінальному провадженні свідком є ОСОБА_5 , яка у кримінальному провадженні, що вже перебуває на розгляді суду, має процесуальний статус потерпілої, що, на думку сторони обвинувачення, унеможливлює їх об`єднання.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо вирішення питання про об`єднання кримінальних проваджень покладався на розсуд суду.

Оцінюючи можливість об`єднання матеріалів двох кримінальних проваджень, суд приходить до таких висновків.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З правової норми, яку містить ст. 28 КПК України, випливає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Частиною 1 статті 21 КПК також визначено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 334 КПК, матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу. У разі якщо на розгляд суду першої інстанції надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

Згідно із частиною 1 статті 217 КПК, у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами). Частинами 3, 4 статті 217 КПК визначено, що у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень. Матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Виходячи із вищенаведених норм КПК, об`єднання або виділення кримінальних проваджень є дискреційним правом суду, критеріями реалізації якого є доцільність для забезпечення виконання завдань кримінального провадження та відсутність негативного впливу на повноту судового розгляду. При цьому запровадивши потенційну можливість об`єднання чи виділення кримінальних проваджень, КПК не визначає конкретного процесуального порядку такого.

Необхідність об`єднання матеріалів кримінального провадження може бути викликана виключно потребою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України. Складовою частиною необхідності об`єднання кримінальних проваджень є його доцільність. При цьому, доцільність слід розцінювати як надану законом можливість вибору найбільш оптимальних із передбачених законом для даного конкретного випадку форми й способу вирішення певних питань з метою захисту прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження і держави.

Судом встановлено, що досудове розслідування у зазначених кримінальних провадженнях проводилося окремо, за різних фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 390-1 та ст. 126-1 КК України, а предмети доказування у цих провадженнях не співпадають. Крім того, у кримінальних провадженнях різний процесуальний статус учасників, зокрема ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні має статус свідка, тоді як у кримінальному провадженні, що вже перебуває на розгляді суду, вона є потерпілою.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що об`єднання вказаних кримінальних проваджень є недоцільним, оскільки наявність у них однієї і тієї ж особи з різним процесуальним статусом може призвести до ускладнення судового розгляду, зокрема створити процесуальні труднощі під час допиту такої особи, оцінки її показань та забезпечення дотримання прав учасників кримінального провадження.

Слід зазначити, що з аналізу норм КПК України вбачається, що законодавець передбачив можливість, а не обов`язок прийняття судом рішення про об`єднання матеріалів кількох кримінальних проваджень в одне, в разі виявлення вказаних у законі підстав для цього.

Відтак, є достатні підстави вважати, що спільний розгляд вищевказаних кримінальних проваджень, які знаходяться на різних стадіях судового розгляду, не є доцільним, оскільки таке об`єднання не забезпечить беззаперечне виконання вимог ст.28 КПК України щодо розумних строків розгляду кримінальних проваджень та навпаки ускладнить їх повний та всебічний розгляд та потягне за собою затягування розгляду справи.

За вказаних обставин, на думку суду, спільний розгляд кримінальних проваджень не сприятиме їх оперативному вирішенню та порушить права учасників судового розгляду на розгляд справи протягом розумного строку.

При цьому судом взято до уваги, що Постановою Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ №11 від 17.10.2014 визначено, що недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади, а тому з метою забезпечення дотримання судами процесуальних строків розгляду, зокрема, кримінальних справ, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) (далі - Конвенція) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає недоцільним об`єднувати кримінальне провадження за № 0000815 від 02.08.2025, відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України з кримінальним провадженням № 0001652 від 08.05.2025, відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Керуючись ст.ст.334, 350, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В об`єднанні кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000815 від 02.08.2025, відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, (справа №712/16343/25) з кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001652 від 08.05.2025, відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, (справа ЄУ № 712/8834/25) - відмовити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000815 від 02.08.2025, відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, (справа №712/16343/25) передати до канцелярії суду для здійснення автоматизованого розподілу з метою визначення судді в порядку, встановленому ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1