28.01.2026 Справа № 364/999/25
Провадження по справі № 1-кп/940/62/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року Тетіївський районний суд Київської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі

відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві клопотання прокурора у кримінальному провадженні - начальника Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000276 від 07.09.2025 обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фастівка Білоцерківського району Київської області, громадянина України, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 06.09.2018 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

встановив:

На розгляді у Тетіївському районному суді Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання мотивовано тим, що Тетіївським районним судом Київської області здійснюється судовий розгляд обвинувального акту стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Так, 06.09.2025, близько 22 години 30 хвилин, ОСОБА_6 перебував за місцем спільного проживання разом зі своїм батьком ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , де у веранді будинку останні вживали алкогольні напої. В цей же час, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виникла конфліктна ситуація на фоні вживання алкоголю, в ході якої у ОСОБА_6 виник протиправний злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_8 , реалізовуючи який, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи в умовах правового режиму воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді смерті ОСОБА_8 , взяв з розташованого у кухонній кімнаті будинку столу кухонний ніж та наніс ним ОСОБА_8 множинні удари в область грудної клітини та шиї, чим спричинив йому несумісні з життям тілесні ушкодження у виді: проникаючих ножових поранень грудної клітки, проникаючого ножового поранення лівого шлуночка серця, від яких останній помер на місці події. Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненого особою, яка раніше вчинила умисне вбивство за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 Кримінального Кодексу України.

Ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду від 08.09.2025 підозрюваному ОСОБА_6 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду від 30.10.2025 ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 07.12.2025.

Ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду від 02.12.2025 ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.01.2026.

Разом з тим зазначено, що у строк до 30.01.2026 судовий розгляд обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 завершити неможливо, оскільки потерпіла ОСОБА_9 , допит якої заплановано на 20.01.2026, захворіла та перебуває на стаціонарному лікуванні.

Враховуючи наявність встановлених ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що на теперішній час не зменшилися та продовжують існувати, та з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів без визначення розміру застави.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу, заслухавши учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду від 08.09.2025 підозрюваному ОСОБА_6 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду від 30.10.2025 підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 07.12.2025.

Ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду від 02.12.2025 підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.01.2026.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З приводу обґрунтованості обвинувачення суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження, коли на теперішній час здійснюється судове провадження, висунуте ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення не є вочевидь необґрунтованим. Водночас, суд на цій стадії розгляду кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Розглядаючи питання наявності ризиків, суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Так, у ході судового розгляду клопотання прокурора знайшли своє підтвердження обставини продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор у поданому клопотанні.

Зокрема, продовжує існувати ризик ймовірності переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, що відповідно до приписів кримінального законодавства України є особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути призначено судом у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений може вживати заходів, спрямованих на переховування від суду.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення та засудження до покарання у виді позбавлення волі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Отже, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого до втечі.

З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку про існування ризику того, що обвинувачений ОСОБА_6 усе ж може переховуватися від суду.

Крім того, має місце ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу, який обґрунтовано тим, що перебуваючи на волі, проживаючи на території однієї територіальної громади (в одному селі) із свідками та потерпілою, яких ОСОБА_6 знає особисто та йому відомо місце проживання останніх, та котрі вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, останній може незаконно впливати на них з метою реабілітації себе як злочинця, а також з метою викривлення фактичних обставин справи та уникнення передбаченої законом відповідальності. Поряд із цим необхідно враховувати фактор страху людини перед іншою людиною, яка спроможна застосувати фізичне насильство. Будь-яка особа має бути захищена та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху перед обвинуваченим, надати показання суду. У цьому випадку забезпечення безпеки свідків, унеможливлення на них незаконного впливу з боку обвинуваченого є основним завданням на даній стадії процесу.

Водночас, ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілої та дослідження їх судом.

Також, суд вважає переконливими доводи прокурора про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, який обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, в той час, коли Україна протистоїть неспровокованій агресії з боку рф та зазнає численних незворотніх людських втрат та майже щодня піддається численним обстрілам з боку рф, внаслідок яких руйнуються об`єкти цивільної та військової інфраструктури. Крім того, згідно з висунутим обвинуваченням, своїми діями обвинувачений посягнув на найвищу та не «відкупну» цінність - життя людини. При цьому, вчиненню останнім вказаного кримінального правопорушення не передували будь-які обставини, які б обумовили або виправдали дії обвинуваченого. До того ж, обвинувачений раніше неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення, в тому числі аналогічного характеру, за які відбував кримінальні покарання в місцях позбавлення волі. Тим самим, вказані обставини вказують на низькі моральні принципи обвинуваченого та можливість вчинення інших протиправних діянь, в тому числі вчинення інших кримінальних правопорушень.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Поряд з наведеним, суд вважає за необхідне зазначити про неможливість застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки, зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, інші запобіжні заходи не здатні забезпечити дієвість кримінального провадження та запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, будь-яких обставин, які би свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом не встановлено та не доведено обвинуваченим.

Більш того, будь-яких обставин, які б унеможливлювали подальше утримування ОСОБА_6 під вартою, суду не надано, скарг та заперечень щодо перебування саме під цим запобіжним заходом від обвинуваченого не надходило.

З огляду на викладене та доведеність прокурором наявності підстав вважати, що на час розгляду клопотання продовжують існувати ризики вчинення дій, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, та оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Відтак, зважаючи на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, що спричинило загибель людини, суд не визначає розмір застави.

Керуючись статтями 2, 27, 31, 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні - начальника Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000276 від 07.09.2025 ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28 березня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Відкласти судове засідання на 12 год 20 хв. 10 лютого 2026 року.

Визначити строк дії ухвали в частині продовження запобіжного заходу - до 28 березня 2026 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що тримається під вартою, - з моменту отримання її копії.

Повний текст ухвали суду буде виготовлено та оголошено о 12 год 00 хв. 30 січня 2026 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3