СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/5810/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2024 року за №0001274 на бездіяльність слідчого, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва надійшла скарга ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_4 , на бездіялність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Скарга мотивована тим, що на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23.06.2025 року (справа № 759/13760/25, провадження № 1-кс/759/3869/25) 14.07.2025 року проведено обшук транспортного засобу марки «Renaut Kangoo», VINкод НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , яке перебувало у володінні ОСОБА_4 , в ході якого вилучено, у тому числі, автомобіль Renault KANGOO НОМЕР_3 , ключі та свідоцтво про реєстрацію. ОСОБА_4 є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, якому інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України. Під час допиту повідомив слідчому про те, що він є причетним до обставин, які викладені в повідомленні про підозру та готовий до співпраці зі слідством. А також готовий компенсувати завдані збитки потерпілому. На момент подання вказаної скарги арешт на вилучене майно не накладався. З огляду на вищезазначене, майно, вилучене під час проведення обшуку транспортного засобу марки «Renaut Kangoo», VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 а саме: автомобіль Renault KANGOO НОМЕР_3 , ключі та свідоцтво про реєстрацію, має бути повернуто володільцю, так як відсутня правова підстава його утримання. З метою недопущення порушення права власності та законних інтересів ОСОБА_4 , адвокатом ОСОБА_3 , 17.07.2025 року направлено клопотання про повернення вилученого в ході обшуку майна на ім`я слідчого ГСУ НП України ОСОБА_5 порядку статті 220 КПК України. 18.07.2025 року отримано постанову слідчого ГСУ НП України ОСОБА_5 про розгляд клопотання, якою відмовлено у задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна щодо якого не ініційовано питання про арешт. В обґрунтування відмови у поверненні тимчасово вилученого майна слідчим зазначено: « В рамках кримінального провадження вищевказана річ, яка не є тимчасово вилученим майном оскільки на її вилучення прямо наданий дозвіл слідчим суддею, визнано речовими доказами, зафіксовані факти перевезення інсектицидів на яких приклеєні підроблені етикетки». Представник власника майна переконаний, що за змістом кримінальнопроцесуального закону, все майно, вилучене під час обшуку, має статус тимчасово вилученого майна безвідносно того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання. З метою ж недопущення необґрунтованого обмеження права власності особи під час кримінального провадження законодавцем визначений строк, у межах якого слідчий/прокурор зобов`язані звернутись із клопотанням про його арешт. Або ж у іншому випадку якнайшвидше повернути таке майно власнику.В свою чергу, внаслідок арешту майна на підставі судового рішення правовий режим вилученого майна із режиму «тимчасово вилучене майно» трансформується у «арештоване майно» із відповідною правовою підставою, визначеною ч. 2 ст. 170 КПК України (як речовий доказ, предмет спеціальної конфіскації, конфіскації або майно, що може бути предметом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення). Існує декілька підходів до тлумачення норми частини 7 статті 236 КПК України. Позиція у судовій практиці полягає в тому, що усе майно, вилучене під час обшуку, має статус тимчасово вилученого майна безвідносно того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання. З метою ж недопущення необґрунтованого обмеження права власності особи під час кримінального провадження законодавцем визначений строк, у межах якого слідчий/прокурор зобов`язані звернутись із клопотанням про його арешт. Або ж у іншому випадку якнайшвидше повернути таке майно власнику. А вже потім за наслідком арешту майна на підставі судового рішення правовий режим вилученого майна із режиму "тимчасово вилучене майно" трансформується у "арештоване майно" із відповідною правовою підставою, визначеною частиною 2 статті 170 КПК України (як речовий доказ, предмет спеціальної конфіскації, конфіскації або майно, що може бути предметом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення). Така позиція викладена, зокрема, в ухвалах АП ВАКС від 04.08.2022 у справі № 991/2493/22, від 23.01.2023 у справі № 991/6694/22.

Також існує позиція, що майно, яке дозволив вилучити слідчий суддя в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, не є тимчасово вилученим у розумінні частини 7 статті 236 КПК України. Водночас вилучене під час обшуку майно, що прямо було вказано в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на обшук і відповідає критеріям частини 1 статті 98 КПК України, на цій підставі визнається речовим доказом, і на нього має розповсюджуватися встановлений статтею 100 КПК України порядок зберігання речових доказів. Наведене свідчить, що протягом досудового розслідування, з моменту вилучення майна, повинні бути виконані вимоги частини 1статті 100 КПК України, або статей 170-174 КПК України, тобто - невідкладно повернуті вилучені речові докази, або накладення на них арешту з підстав та в порядку, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 170, частин 1 - 3 статті 171, статей 172- 173 КПК України, після виконання усіх дій, пов`язаних з оглядом, описом тощо (частина 2 статті 100 КПК України). У такому разі строк, визначений у абзаці 2 частини 5 статті 171 КПК України, що стосується тимчасово вилученого майна, яке було вилучене під час санкціонованого обшуку та про яке прямо не було зазначено в ухвалі слідчого судді, не застосовується.

З урахуванням викладеного, просить зобов`язати слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 , яким здійснюється досудове розслідування у кримінальномупровадженні № 0001274 від 21.06.2024., повернути тимчасово вилученемайно згідно з вимогами ст. 169 КПК України, яке було вилучене під час проведення обшуку транспортного засобу марки «Renaut Kangoo», VIN-код НОМЕР_1 ,д.н.з. НОМЕР_2 . До вищевказаного майна віднести: транспортний засіб марки «Renaut Kangoo», VINкод НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію та ключі до нього перебували у ньому відповідно до протоколу обшуку.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у ній.

22.09.2025 старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що вказане майно не має статусу тимчасово вилученого, є речовим доказом, а тому відсутні підстави для його повернення.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин, слідчий суддя визнав можливим розглядати скаргу за відсутності слідчого.

Дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали, слідчий суддя, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом 10 днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Аналіз змісту вказаної норми закону свідчить про те, що вона встановлює обов`язок слідчого, прокурора протягом визначеного строку (не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна) подати до слідчого судді клопотання про арешт майна. А за умови невиконання цього обов`язку у зазначених суб`єктів виникає інший обов`язок - негайно повернути особі вилучене майно, строк виконання якого у часі не обмежений, а отже, моментом завершення виконання такого обов`язку є винятково його реалізація, тобто фактичне повернення особі вилученого майна.

Таким чином, скарга на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна може бути подана до суду в будь-який час, протягом якого така бездіяльність триває, відтак, скарга подана з дотриманням строків на оскарження.

Як було встановлено в судовому засіданні та як вбачається з протоколу обшуку від 14.07.2025 року під час проведення обшуку було виявлено та вилучено майно, у тому числі й транспортний засіб марки «Renaut Kangoo», VINкод НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію та ключі до нього.

Згідно з ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

За правилами ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Разом з тим, на момент розгляду скарги в розпорядження слідчого судді не надано відомостей про те, що слідчий чи прокурор в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України звертався з клопотанням про арешт згаданого тимчасово вилученого майна, а так само про арешт цього майна на підставі ухвали слідчого судді, інформація з Єдиного реєстру судових рішень свідчить про відсутність ухвали слідчого судді про накладення арешту на вилучене майно. Також відсутні відомості про визнання вищевказаного майна речовими доказами.

При цьому також слідчий суддя виходить із засад кримінального провадження, закріплених в статті 16 КПК України, відповідно до якої позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до норм ч. 4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначено в ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Як встановлено в ухвалі слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23.06.2025 року (справа № 759/13760/25, провадження № 1-кс/759/3869/25) "На даний час орган досудового розслідування володіє відомостями про те, що ОСОБА_4 використовує транспортний засіб марки «Renault Kangoo», VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 для зберігання та перевезення речей і документів які можливо використати як докази в рамках кримінального провадження", а також "Відповідно до відомостей вказаний транспортний засіб на праві власності належить ОСОБА_7 ".

Отже, враховуючи, що заявником не надано будь яких належних та допустимих доказів щодо підтвердження належності на праві власності ОСОБА_4 автомобіля марки «Renault Kangoo», VIN-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 , скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 167, 169,171, 303, 306-307 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.06.2024 року за №0001274, на бездіяльність слідчого відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Cлідчий суддя ОСОБА_1