Провадження 1-кп/522/3046/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене 22.10.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000563, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бельці Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, розлученого, маючого середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 усвідомлюючи, що діє в умовах воєнного стану, який впроваджено на території України відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_9 від 24.02.2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 23.07.2024 № 4024- IX продовжено з 12.08.2024 року строком на 90 діб, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 20 жовтня 2024 року в вечірній час доби, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку № 52 по вулиці Колонтаївська у м. Одесі, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, та переслідуючи ціль незаконного збагачення, в період дії воєнного стану, пересвідчившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, діючи з корисливих мотивів, відкривши вікно кімнати, проник до квартири АДРЕСА_3 , в якій мешкала ОСОБА_10 , де помітив закріплений на стіні кімнати телевізор. Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений нa заволодіння чужим майном, ОСОБА_11 , викрав з вказаної квартири вказаний телевізор торгової марки «Samsung» моделі «UE32N5000UXUA», в корпусі чорного кольору, вартістю 6500 гривень, який належав ОСОБА_10 .

В подальшому, ОСОБА_11 , заволодівши вищевказаними майном, з місця скоєння злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 , матеріальну шкоду на загальну суму 6 500 гривень.

Отже, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати його виним та призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, враховуючи пом`якшуючу обставину щире каяття, особистість обвинуваченого, позицію потерпілої, застосувати положення ст. 75 КК України, встановивши 3 роки іспитового строку, поклавши на обвинуваченого обов`язки передбачені ст. 76 КК України. Запобіжний захід скасувати, звільнивши з під варти в залі суду, до набрання вироком законної сили не обирати, та зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення. Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 погодився з думкою прокурора, просив при призначені покарання врахувати щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та позицію потерпілої, і застосувати положення ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Потерпіла ОСОБА_10 будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Водночас надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Крім того, додатково зазначила, що цивільний позов заявляти не бажає. Просить суд призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Суд, враховуючи думки сторін кримінального провадження, які не наполягали на обов`язковій участі потерпілої в судовому засіданні, вважав за можливе провести судовий розгляд без участі потерпілої ОСОБА_10 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, крім того, звернув увагу, що планує відшкодувати шкоду завдану потерпілій та, висловивши самозасудження свого вчинку та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинення злочину, розуміючи помилковість свого вчинку, підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, і обвинувачений їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що події стались після смерті дружини, потрібні були гроші, оскільки родичі вигнали з квартири. Побачив, що у сусідки була відкрита кватирка, вкрав телевізор, який в подальшому здав знайомому під залог, потім хотів повернути, але він поїхав і вимкнув телефон.

Показання обвинуваченого послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, які ним не оспорювались, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_11 у судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження (надані показання обвинуваченим), за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_11 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують його особу, та письмових доказів щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, та призначити покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_12 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути пропорційне характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно досліджених характеризуючих даних, обвинувачений ОСОБА_11 в силу вимог ст. 89 КК України раніше не судимий, розлучений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований.

Суду надана досудова доповідь, в якій уповноважені особи, що є фахівцями з питань соціальної роботи із суб`єктами пробації Приморського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області на підставі всебічного дослідження всіх обставин, в тому числі умов життєдіяльності та розвитку ОСОБА_6 дійшли до висновку про високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення та високий рівень небезпеки для суспільства і вважають, що виправлення без ізоляції неможливе.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, яке має бути призначене обвинуваченому ОСОБА_12 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд враховує обставини, які згідно з ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому ОСОБА_12 покарання відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_12 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Разом з тим, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, те, що ОСОБА_11 щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, визнав свою вину та готовий нести покарання за вчинене та відшкодувати шкоду, хоча і є раніше судимим, однак після звільнення 25.03.2014 року з місць позбавлення волі повторних кримінальних правопорушень протягом тривалого періоду не вчиняв, при цьому судом враховується його процесуальна поведінка в ході судового розгляду, бажання стати на шлях виправлення, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої, вартість викраденого майна та його значення для потерпілого, враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, суд погоджується з думкою прокурора та приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки в силу встановлених під час його допиту обставин та даних, що характеризують його особу, суд вважає, що ризик вчинення останнім повторного кримінального правопорушення не є високим і він як особа не становить такої небезпеки, що свідчить про його необхідність ізоляції від суспільства.

Враховуючи всі встановлені обставини та дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_12 , спосіб його життя суд приходить до переконання, що його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства протягом іспитового строку, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і буде відповідати основним засадам та принципам індивідуалізації, обґрунтованості, гуманності, законності та справедливості призначення покарання, та дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії та стати на шлях виправлення в результаті проведення органами пробації профілактичних заходів.

Слід зауважити, що у разі порушення іспитового строку та продовження злочинної діяльності в подальшому ОСОБА_11 понесе відповідне покарання.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_12 - тримання під вартою, слід скасувати, звільнивши обвинуваченого з-під варти негайно з зали суду.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому слід обчислювати з дня набрання вироком законної сили, оскільки згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України, особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, тобто покарання може бути призначене лише з моменту ухвалення судом обвинувального вироку та набрання ним законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_12 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 21.07.2025 року по 27.10.2025 року включно.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Доля речових доказів вирішується судом згідно вимог ст. 100 КПК України.

-оптичний носій - диск CD -R 4700MB 52X 80 мін на якому знаходяться 3 файли, із назвами «1», «2», «3». -залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Роз`яснити ОСОБА_12 що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Роз`яснити ОСОБА_12 , що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_14 - тримання під вартою - скасувати, звільнивши обвинуваченого з-під варти негайно з зали суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_12 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах даного кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою з 21.07.2025 року по 27.10.2025 року включно.

Речові докази:

-оптичний носій - диск CD -R 4700MB 52X 80 мін на якому знаходяться 3 файли, із назвами «1», «2», «3». -залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з моменту його проголошення через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду

Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1