Провадження № 1-кп/344/1338/25
У Х В А Л А

про закінчення підготовчого провадження і призначення судового розгляду

30 вересня 2025 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , законних представників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , представника потерпілої ОСОБА_13 , представника служби у справах дітей ОСОБА_14 , представника ювенальної превенції ОСОБА_15 , обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , розглянувши на підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , яким повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Судом встановлено, що дане провадження підсудне Івано-Франківському міському суду, підстав для закриття провадження або його зупинення немає, обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст.291 КПК України.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що є всі правові підстави призначити по даному кримінальному провадженню судовий розгляд на підставі обвинувального акта, відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.314 КПК України.

Крім цього, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , у зв`язку із наявністю ризиків, які передбачені ст.177 КПК України.

Захисники заперечили щодо клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , вважають клопотання необґрунтованими, а ризики не доведеними. Враховуючи, що обвинувачені є неповнолітніми, просили суд обрати обвинуваченим запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Законні представники підтримали думку захисників, також просили змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачені підтримали думку захисників.

Представник потерпілого підтримав позицію прокурора про необхідність продовження обвинуваченим запобіжних заходів у виді тримання під вартою.

Згідно вимог ст.315 ч.3 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом закону, тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоб запобігти їхньому настанню.

Частиною 2 статті 492 КПК України встановлено затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Суд, заслухавши думку всіх учасників процесу щодо заявленого клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання прокурора підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_17 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 14 червня 2025 року включно, ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_16 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 15 червня 2025 року включно та ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_18 обрано запобіжний захід у вигляд тримання під вартою на строк до 15 червня 2025 року включно. В подальшому обвинуваченим було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

У відповідності до ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, а злочин, передбачений ч.2 ст.115 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Суд враховує те, що обвинувачені ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України, є особливо тяжкими злочинами, і наявні ризики, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: п.1 - можливість переховуватися від суду, п.2 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; п.3 незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні; п.4 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; а також п.5 - вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а тому, враховуючи вищенаведені ризики та характеризуючі дані обвинувачених та оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 слід продовжити запобіжні заходи саме у виді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів без визначення розміру застави, виходячи з вимог п.п.1, 2 ч.4 ст.183 КПК України.

Також потерпіла ОСОБА_20 , користуючись своїми процесуальними правами, подала до суду цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Одночасно, потерпіла подала заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на двохкімнатну квартиру з коморою LXXXIII та LXXXII загальною площею 59,8 м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також на гараж LXXVII, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , позбавивши права на відчуження арештованим майном осіб, які наділені правами на вищевказані дії. Вказане майно належить обвинуваченому ОСОБА_16 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.171 КПК України клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Частиною 3 ст.171 КПК України передбачено, що у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Згідно ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Ч.8 ст.170 КПК України передбачено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до відомостей з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, двохкімнатна квартира з коморою LXXXIII та LXXXII загальною площею 59,8 м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також гараж LXXVII, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності знаходиться у власності обвинуваченого ОСОБА_16 .

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_16 є неповнолітнім, не має власних доходів, а наявне майно є єдиним реальним об`єктом, за рахунок якого може бути забезпечене задоволення цивільного позову потерпілої, суд приходить до висновку про необхідність накладення арешту на майно обвинуваченого з позбавленням права на його відчуження.

Також, відповідно до п.1 ч.2 ст.27 КПК України кримінальне провадження в судах усіх інстанцій здійснюється відкрито. Слідчий суддя, суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або його окремої частини у разі: якщо обвинуваченим є неповнолітній.

Виходячи з вказаних вимог закону, беручи до уваги те, що всі обвинувачені є неповнолітніми особами, думку інших учасників процесу щодо закритого судового розгляду, суд вважає за необхідне провести судовий розгляд даного кримінального провадження у закритому судовому засіданні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 27, 170-172, 177-178, 183, 184, 194-196, 314-316, 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Призначити кримінальне провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , яким повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України до судового розгляду у закритому судовому засіданні, в приміщенні Івано-Франківського міського суду, зал №19, на 07 жовтня 2025 року о 10-00 год., з викликом учасників судового провадження.

Затвердити, сформований під час підготовчого судового засідання список осіб, які братимуть участь у судовому засіданні.

Клопотання прокурора - задовольнити.

Застосування запобіжних заходів обраних щодо обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , відповідно до ухвал слідчих суддів Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 та 18 квітня 2025 року у виді тримання під вартою - продовжити до 28 листопада 2025 року включно.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)".

Заяву потерпілої ОСОБА_20 про забезпечення позову задовольнити. Накласти арешт із забороною відчуження на двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також на гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить обвинуваченому ОСОБА_16 .

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_21

Судді

ОСОБА_22