Справа № 569/377/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному кримінальні провадження № 0005707 від 20.09.2015 року, № 0000524 від 23.03.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час перебуваючого в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» м. Рівне, вул. Дворецька, 116, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України, -

з участю учасників судового провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 20 вересня 2015 року, близько 4 год. 45 хв., перебуваючи поблизу буд. № 14 по вул. М. Вовчка в м. Рівне, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , застосовуючи до ОСОБА_7 насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось в нанесенні ударів в ділянку обличчя та тулубу потерпілого, відкрито викрали мобільний телефон марки «Nokia 2310» вартістю 182,00 грн., наручний годинник «Панк Чі» вартістю 1050 гривень, чим завдали потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 1232 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 , визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаними з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, ОСОБА_3 , 20 вересня 2015 року, близько 05 год. 00 хв., перебуваючи поблизу буд. № 14 по вул. М. Вовчка в м. Рівне, маючи умисел на незаконне позбавлення волі людини, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , діючи умисно, відразу після відкритого викрадення майна ОСОБА_7 , всупереч волі останнього, заштовхали його руками до багажного відсіку автомобіля «Опель Віваро», реєстраційний номер НОМЕР_1 , де він на той час знаходитися не бажав, та повезли у напрямку вул. Відінська в м. Рівне. Потерпілий ОСОБА_7 змушений був залишатись в багажному відсіку автомобіля проти своєї волі близько 25 хвилин, після чого йому вдалося вистрибнути з автомобіля під час руху та втекти.

Таким чином, ОСОБА_3 , визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, у незаконному позбавленні волі людини, вчиненими за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, ОСОБА_3 , 20 вересня 2015 року, близько 05 год. 05 хв., перебуваючи поблизу буд. № 14 по вул. М. Вовчка в м. Рівне, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , в ході відкритого викрадення майна ОСОБА_7 , застосовуючи до ОСОБА_7 насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось в нанесенні ударів в ділянку обличчя та тулубу потерпілого, всупереч волі останнього, заштовхали його руками до багажного відсіку автомобіля «Опель Віваро», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та незаконно заволоділи вказаним транспортним засобом, який належить ОСОБА_8 та яким користувався ОСОБА_7 , чим завдали ОСОБА_8 велику матеріальну шкоду в розмірі 179745,30 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 , визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, у незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаними із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, ОСОБА_3 , 16 березня 2022 року, близько 08 год. 20 хв., перебуваючи біля супермаркету «Торба» по вул. Київська, 67, що в м. Рівне, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою власного матеріального збагачення, діючи в умовах воєнного стану, на ґрунті раптово виниклого конфлікту застосував насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні ОСОБА_9 близько п`яти ударів в ділянку голови останнього, після чого проник, шляхом зриву навісного замка, в багажне відділення автомобіля марки «Фіат Фіоріно», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_9 , звідки відкрито викрав 5 коробок цукерок торгової марки «Гаяр», ціною 150 гривень за упаковку, загальною вартістю 650 гривень, чим завдав потерпілому фізичної та майнової шкоди у вказаному розмірі.

Тобто, ОСОБА_3 , визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаними з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненими повторно та в умовах воєнного стану.

На підтвердження встановлених судом обставин свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень пояснив, що 20 вересня 2015 року, близько 4 год. 45 хв., він перебуваючи поблизу буд. № 14 по вул. М. Вовчка в м. Рівне, разом з ОСОБА_6 , відібрали у ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Nokia 2310», та наручний годинник «Панк Чі», після чого, він з ОСОБА_6 , заштовхали ОСОБА_7 руками до багажного відсіку автомобіля «Опель Віваро», та повезли у напрямку вул. Відінська в м. Рівне. Потім він з ОСОБА_6 , нанесли декілька ударів в ділянку обличчя та тулубу потерпілого та заволоділи вказаним вище транспортним засобом.

16 березня 2022 року, близько 08 год. 20 хв., біля супермаркету «Торба» по вул. Київська, 67, що в м. Рівне, під час конфлікту з ОСОБА_9 наніс йому близько п`яти ударів в ділянку голови, після чого забрав з багажного відділення автомобіля марки «Фіат Фіоріно», 5 коробок цукерок торгової марки «Гаяр». Обставин вчинення кримінальних правопорушень та наслідків не заперечує. Вказав, що у вчиненому щиро розкаюється.

Крім повного визнання своєї винуватості ОСОБА_3 , його винуватість доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 дав показання, що на момент вчинення відносно нього кримінальних правопорушень його прізвище було ОСОБА_11 , в даний час він змінив своє прізвище і взяв прізвище дружини ОСОБА_12 . В 2015 році до нього подзвонив його знайомий ОСОБА_6 , з проханням позичити йому гроші. Він погодився і на автомобілі «Опель Віваро», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав його матері і яким він користувався, приїхав на вул. Міцкевича, де зустрівся з ОСОБА_6 . ОСОБА_6 попросив його поїхати на вул. Княгині Ольги в кафе «Формула», а потім вони поїхали в с. Тютьковичі, в приватний сектор. Потім поїхали на вул. М. Вовчка, до дитячої зубної поліклініки, де до них підійшов ОСОБА_3 . Він не був його знайомим, але раніше один раз його бачив. ОСОБА_3 силою його витягнув з машини. Потім ОСОБА_3 та ОСОБА_6 почали його бити і говорити, що він їм винен 1000 доларів США, хоча він їм нічого винен не був. Потім вони почали говорити, що їм треба машина, щоб поїхати на якусь зустріч, і якщо він не хоче їхати з ними, то вони забируть у нього машину. Вказав, що його били двоє, били руками, в основному по голові. Телефон і годинник забрав ОСОБА_3 , з руки зняв годинник, з кишені забрав телефон. Заволодіння майном відбулося одночасно з побиттям. Потім вони силою запхнули його в багажник автомобіля, він був наляканий і боявся, щоб вони йому не нанесли ще більшої шкоди. Завезли його на вул. Відінську, зупинилися там і вирішували, що з ним далі робити. Там він помітив, що в бусі задні двері не були замкнені, тоді він їх відкрив і втік. Прибіг на автовокзал в диспетчерську і попросив викликати поліцію. Коли приїхала поліція, то направила його знімати побої. Вказав, що автомобіль йому не повернули, телефон і часи теж. Він до обвинувачених претензій не має, його матір мА, на суму вартості викраденого автомобіля. Вказав, що ці всі події відбувалися після опівночі.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 дав показання, що 16 березня 2022 року, близько 08 год. 20 хв., зупинився на парковці біля супермаркету «Торба» по вул. Київська, 67, що в м. Рівне, щоб випити кави. Коли повернув голову в сторону автомобіля побачив, що невідома особа хоче виламати двері в його автомобілі. Він з кавою почав йти до свого автомобіля. Невідома особа наблизилася до нього і почала наносити йому удари в обличчя. Він почав відходити, оскільки нападник був дуже агресивний і не реагував на зауваження. Коли відходив, то побачив, що невідома особа дістала предмет зовні схожий на ніж. Вказав, що він їздить на автомобілі марки «Фіат Фіоріно», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , з якого продає цукерки. Багажник був закритий на саморобний пристрій з замком. ОСОБА_3 силою вирвав замок та викрав з багажника 5 коробок цукерок торгової марки «Гаяр», за ціною 150 гривень за упаковку та почав тікати. Він кричав йому у слід, але ОСОБА_3 не реагував на його крики, сів в таксі чорного кольору і поїхав з місця події. Після побиття в медичний заклад не звертався, але на протязі трьох місяців, була тошнота та головокружіння.

Крім показів допитаних в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 винуватість ОСОБА_3 доводить дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

З дослідженого в судовому засіданні протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.09.2015 року встановлено, що ОСОБА_13 звернувся з заявою про вчинення відносно нього злочину, який полягав у незаконному заволодінні його автомобілем «Опель Віваро», реєстраційний номер НОМЕР_1 . (т. 1 а. п. 28).

З дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 20.09.2015 року встановлено, що працівниками поліції оглянуто місце злочину, а саме місце побиття потерпілого ОСОБА_13 та місце незаконного заволодіння його автомобілем «Опель Віваро», реєстраційний номер НОМЕР_1 . (т. 1 а. п. 29-33).

З дослідженого в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 16.10.2015 року встановлено, що ОСОБА_13 під час слідчого експерименту показав місце де наносились йому удари, вказав на час та механізм нанесення йому ударів та вказав місце незаконного заволодіння його автомобілем «Опель Віваро», реєстраційний номер НОМЕР_1 . (т. 1 а. п. 69-73).

Після допиту потерпілих та часткового дослідження письмових доказів, учасники даного кримінального провадження висловили свою позицію про відсутність потреби досліджувати всі наявні в кримінальному провадженні докази.

Суд, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого, потерпілих та часткового дослідження письмових доказів, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

Таким чином суд, дослідивши в судовому засіданні докази вважає доведеним факти вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України.

При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, один з яких, передбачений ч. 2 ст. 146 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, інші, передбачені ч. 3 ст. 289 КК України (в редакції статті від 05.11.2015), ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 186 КК України, відносяться до тяжких злочинів, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше був неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, має декілька хронічних захворювань і потребує лікування, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога, характеризується посередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, враховуючи обставини та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства. Суд вважає за необхідне призначити йому попрання в межах санкцій статей передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 (в редакції статті від 05.11.2015), ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 186 КК України, з реальним відбуття покарання.

Крім того, вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, суд враховує, що згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 146 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Згідно ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду від 25.06.2025 у справі № 684/477/19, системний аналіз формулювань у законі України про кримінальну відповідальність: «звільнення від покарання» (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст. ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України), дає підстави для висновку, що звільнення від покарання необхідно розуміти як звільнення не від конкретного виду й розміру покарання, передбаченого санкцією статті КК України або призначеного судом, а саме від його призначення як форми примусу загалом. Отже, ухвалюючи рішення та звільняючи особу від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, суд не повинен визначати вид і розмір покарання.

Зважаючи на те, що з дня вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, і до дня ухвалення даного вироку пройшло більше 5 років, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_3 від покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України на підставі ст. 49 КК України.

Приймаючи рішення про зарахування у термін відбутого покарання ОСОБА_3 строку попереднього ув`язнення, суд вважає, що в термін покарання слід зарахувати термін попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зокрема, частиною 5 ст. 72 КК у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» було визначено правило зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При цьому положення згаданої норми Закону передбачали таке зарахування лише в межах того самого кримінального провадження.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених ст. 615 КПК України.

21 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», яким змінено ч. 5 ст. 72 КК. Фактично законодавець повернувся до редакції ч. 5 ст. 72 КК, яка існувала до набрання чинності Законом № 838-VІІІ і передбачала, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч. 1 цієї статті.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеної у Постанові від 29.08.2018 р. у справі № 663/537/17, «Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

Таким чином, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Так же само, коли особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838- VIII від 26 листопада 2015 року (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі (п. 105).

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається, (п. 106).

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII) (п. 107).

Згідно вироку суду, ОСОБА_3 визнається винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 289 (в редакції статті від 05.11.2015), ч. 2 ст. 186 КК України, які були скоєні 20.09.2015 року, а кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, було скоєно 16.03.2022 року. Оскільки судом призначається покарання одночасно за кримінальні правопорушення, скоєні до набрання законної сили Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання», яким було визначено правило зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а інше скоєне після зміни Закону, суд вважає, що це є безумовною підставою для застосування до ОСОБА_3 правил зарахування строку попереднього ув`язнення до строку покарання в редакції Закону № 838-VIII, тобто один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Дані твердження суду підтверджуються правовими висновками, що містяться в постановах Верховного Суду від 26.05.2022 р. у справі № 750/9797/19, від 06.12.2023 р. у справі № 344/1315/23 та від 27.12.2022 р. у справі № 348/2481/18.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 був взятий під варту 06.04.2022 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, йому слід зарахувати в строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення, починаючи з 06.04.2022 року по 21.11.2025 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що станом на 21.11.2025 року, становить 7 (сім) років, 3 (три) місяці.

Таким чином, у зв`язку з фактичним відбуттям покарання призначеного судом, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ст. 377 КПК України, звільнити ОСОБА_3 з під варти в залі судового засідання.

Крім того, суд вважає за необхідне запобіжний захід ОСОБА_3 , у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, змінити на особисте зобов`язання, але не більше, як на 60 днів, до 20.01.2026 року, включно, з покладенням наступних обов`язків: прибувати за викликом до суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзд в Україну.

По справі проведено ряд експертиз за постановою слідчого. Ці судові витрати, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 на суму 189745,30 гривень, суд приходить до наступних висновків.

Згідно пред`явленого обвинувачення майнова шкода, яку спричинив ОСОБА_3 для ОСОБА_8 становить 179745,30 гривень, яка полягає у вартості викраденого автомобіля «Опель Віваро», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що він повністю визнає цивільний позов цивільного позивача в частині матеріальної та моральної шкоди.

З огляду на вище встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_3 на суму 179745,30 гривень є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

При вирішенні питання про задоволення позову у частині моральної шкоди, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням його здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Суд вважає доведеним наявність моральної шкоди, оскільки діями ОСОБА_3 , які виразились у заволодінні автомобілем «Опель Віваро», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить потерпілій ОСОБА_8 , порушено звичний спосіб життя потерпілої, а тому є всі підстави для відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода, заподіяна позивачеві виразилась в тому, що вона, внаслідок незаконного позбавлення права користування автомобілем переживала стрес. Таким чином, все це призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, необхідності у відшуканні додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_8 , суд виходить із глибини, характеру та обсягу психічних хвилювань та страждань позивача, які виникли внаслідок незаконного заволодіння автомобілем.

З урахуванням таких обставин, виходячи із вимог розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_14 про стягнення моральної шкоди підлягають до задоволення повністю, на суму 10000 (десять тисяч) гривень.

Керуючись ст. ст. 128, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання:

за ч. 3 ст. 289 КК України (в редакції статті від 05.11.2015), у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років;

за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 2 (два) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 2 (два) місяці.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та на підставі ст. 49 КК України звільнити його від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Початок відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту ухвалення вироку.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбутого покарання ОСОБА_3 термін попереднього ув`язнення, починаючи з 06.04.2022 року по 21.11.2025 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , у виді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, змінити на особисте зобов`язання, але не більше, як на 60 днів, до 20.01.2026 року, включно, з покладенням наступних обов`язків: прибувати за викликом до суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Звільнити ОСОБА_3 з під варти, на підставі ст. 377 КК України, в залі суду, у зв`язку з фактичним відбуттям покарання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 1211,16 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 16 копійок, зокрема: 245 грн. 52 коп. за проведення судової товарознавчої експертизи № 3.2-774/15 від 28.10.2015; 613грн. 80 коп. за проведення судової автотоварознавчої експертизи № 3.3- 162/15; 351грн. 84 коп. за проведення судової товарознавчої експертизи № 3.2-649/16.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 179745,30 (сто сімдесят дев`ять тисяч сімсот сорок п`ять) гривень 30 копійок матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

Речові докази по справі: CD-R диск з відео записом - залишити в матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_15