Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/721/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 404/7594/24 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0001555 за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Фортечного районного суду м. Кропивницького від 30.09.2025, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нове, Кіровоградського району, Кіровоградської області, українця громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, не є особою з інвалідністю, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152; ч.6 ст. 152; ч.4 ст. 153 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 4 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років; за ч.3 ст.152 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років; за ч. 6 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років. Відповідно до ст. 70 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років. Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з 02 липня 2024 року - дня його фактичного затримання. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_10 300 000 (триста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_11 ,

законного представника неповнолітньої ОСОБА_12 ОСОБА_10 ,

представника неповнолітньої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини у скоєнні злочину, викладеному у вироку, просить вирок суду змінити через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Включити інформацію про ОСОБА_6 , як обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк тримання під вартою (строк попереднього ув`язнення) з 02.07.2024 до 30.09.2025 виходячи із співвідношення, згідно якого одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання рахувати з дня ухвалення вироку - 30.09.2025. В іншій частині вирок Фортечного районного суду м. Кропивницького від 30.09.2025 залишити без зміни. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 374 КПК України резолютивна частина вироку має містити рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Реєстру. Мотивувальна частина вироку має містити мотиви ухвалення рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд. Згідно зі ст. 6-1 Кримінально-виконавчого кодексу України Реєстр автоматизована електронна база даних, створена для забезпечення збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку, узагальнення даних про осіб, які вчинили злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, у тому числі осіб, судимість яких за такі злочини знято або погашено в установленому законом порядку. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканності малолітньої особи, зокрема, у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 153 та ч. 6 ст. 152 КК України. Таким чином, ОСОБА_6 підлягає включенню до Реєстру як особа, яка вчинила кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи. Однак, судом першої інстанції вимоги ч. ч. 3, 4 ст. 374 КПК України не виконано та у вироку питання про включення ОСОБА_6 до Реєстру не вмотивовано та не вирішено, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону. Крім того, при ухваленні вироку судом першої інстанції всупереч вимогам ч. 4 ст. 374 КПК України не прийнято рішення про залік досудового тримання під вартою та не застосовано ст. 72 КК України, яка підлягає застосуванню. У даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02.07.2024 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався до ухвалення вироку - 30.09.2025. На даний час запобіжний захід також продовжено до набрання вироком законної сили. Таким чином, строк з 02.07.2024 до ухвалення вироку є строком попереднього ув`язнення ОСОБА_6 , та підлягає зарахуванню у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України день за день.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та не доводять подію кримінального правопорушення. Так, За встановлених судом фактичних обставин справи, відсутні переконливі докази наявності події, а наявні докази в матеріалах кримінального провадження є недостатніми для доведення наявності події кримінального правопорушення. Покази свідків жодним чином не доводять наявність події кримінального правопорушення. Тому суд першої інстанції безпідставно послався на покази допитаних при розгляді справи свідків, які не були свідками самої події. Крім того, будь яких речових доказів які б підтверджували факт події кримінального правопорушення у вигляді зґвалтування та його обставини суду стороною обвинувачення не надано. Приймаючи рішення в частині, що стосується цивільного позову, суд першої інстанції не дотримався принципу співмірності та доведеності цивільного позову належними та допустимими доказами. На підставі вищевикладеного вважає, що з встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, як кожного окремо, так і в їх сукупності з точки зору допустимості, достатності та їх взаємозв`язку, що не доведена подія кримінального правопорушення, в зв`язку з чим вирок Фортечного районного суду м. Кропивницького від 30.09.2025 підлягає скасуванню з закриттям кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження а не доводять подію кримінального правопорушення з наступних підстав. Матеріали провадження не містять доказів винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому злочині, стороною обвинувачення не доведено його винуватість поза розумним сумнівом. Докази досліджені під час судового розгляду не тільки не підтверджують винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину поза розумним сумнівом, а навпаки доводять відсутність події кримінального правопорушення. Покази свідків жодним чином не доводять наявність події кримінального правопорушення. Так, судом можуть бути прийняті до уваги лише пояснення свідків самої події, в такому випадку їхні покази можуть бути важливими, так як вони можуть підтвердити факт насильства, його обставини та дії злочинця. Однак суд першої інстанції безпідставно послався на покази свідків, які не були очевидцями подій. Таким чином, будь яких речових доказів які б підтверджували факт події кримінального правопорушення у вигляді зґвалтування та його обставини суду стороною обвинувачення не надано. Крім того, судом першо інстанції необґрунтовано відмовлено в призначенні додаткової судово-психологічної експертизи потерпілої ОСОБА_9 . Також при розгляді справи по суті та при ухваленні рішення по справі судом першої інстанції взагалі не розглянуто та не прийнято процесуальне рішення по заявленому клопотанню про скасування арешту майна частково. Так, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.12.2024 постановлено клопотання законного представника малолітнього позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_10 про арешт майна обвинуваченого у кримінальному провадженні з метою забезпечення цивільного позову задоволено та накладено арешт, шляхом заборони відчуження належного обвинуваченому ОСОБА_6 нерухомого майна. В свою чергу стороною захисту було подано клопотання про скасування арешту майна частково. Сам вирок суду першої інстанції взагалі не містить жодного нагадування про вищевказану ухвалу, клопотання захисту з цього приводу та прийнятого судом рішення з цього питання. Приймаючи рішення в частині, що стосується цивільного позову, суд першої інстанції також не дотримався вимог чинного законодавства. Так, при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. На підставі вищевикладеного вважає, що з встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, як кожного окремо, так і в їх сукупності з точки зору допустимості, достатності та їх взаємозв`язку, що не доведена подія кримінального правопорушення, в зв`язку з чим вирок Фортечного районного суду м. Кропивницького від 30.09.2025 підлягає скасуванню з закриттям кримінального провадження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок місцевого суду скасувати як незаконний та необґрунтований, а кримінальне провадження закрити. Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що справа щодо нього сфабрикована. Зазначає, що злочини він не вчиняв, вину не визнає.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , представник потерпілої ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 , посилаючись на те, що вирок суду є законним та обгрунтовани, просить відмовити у задоволення поданої апеляційної скарги захисника та вирок залишити без зміни.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за те, що у 2021 році, перебуваючи за адресою проживання АДРЕСА_2 разом зі співмешканкою ОСОБА_10 та її малолітніми доньками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 , 2012 року народження, з якими перебував у сімейних відносинах, у нього виник умисел на вчинення сексуального насильства відносно малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою збудження у неї статевого інстинкту для задоволення власної статевої пристрасті.

У період часу з січня до грудня 2021 току, більш точного часу та дати в ході судового розгляду не встановлено, реалізовуючи свій злочинний умисел на вчинення сексуального насильства відносно малолітньої, достовірно знаючи, ОСОБА_9 не досягла чотирнадцятирічного віку, впевнившись, що його дії не помічені іншими особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч вимогам ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні будинку за вказаною адресою, підійшов до малолітньої ОСОБА_9 та здійснив непристойні доторки руками до її сідниць та грудей, стискаючи їх. Надалі, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення сексуального насильства відносно малолітньої, ОСОБА_6 перебуваючи за зазначеним місцем проживання, у вказаний період часу систематично (більше 2 разів) вчиняв аналогічні дії відносно малолітньої ОСОБА_9 . Своїми протиправними діями ОСОБА_6 порушив права дитини на статеву недоторканість та її нормальний фізичний, психологічний та соціальний розвиток.

Крім того, на початку 2022 року, більш точного часу та дати в ході судового розгляду не встановлено, у ОСОБА_6 , який перебував за місцем проживання, виник умисел на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з використанням геніталій, без її добровільної згоди.

У період з січня 2022 року до 23.03.2024 ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за відсутності в приміщенні інших осіб, реалізуючи свій злочинний умисел на зґвалтування малолітньої, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 є малолітньою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи всупереч вимогам ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, використовуючи з метою подолання опору свою фізичну та психологічну перевагу, з використанням безпорадного стану потерпілої, обумовленого її малолітнім віком, рівнем статевого розвитку та страхом перед співмешканцем матері, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, без добровільної згоди потерпілої, вступив у статевий акт із малолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оральним шляхом, тобто вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло малолітньої з використанням своїх геніталій. Вказані дії ОСОБА_6 за аналогічних обставин вчиняв періодично, близько 10 разів, з січня 2022 року до 23.03.2024. Своїми протиправними діями ОСОБА_6 порушив права малолітньої на статеву свободу та статеву недоторканість, а також її нормальний фізичний, психологічний та соціальний розвиток.

Також, судом встановлено, що в травні 2024 року, більш точної дати та часу в ході розгляду справи не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за відсутності в приміщенні інших осіб, реалізуючи свій злочинний умисел на зґвалтування неповнолітньої, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 є неповнолітньою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи всупереч вимогам ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, використовуючи з метою подолання опору свою фізичну та психологічну перевагу, з використанням безпорадного стану потерпілої, обумовленого її неповнолітнім віком, рівнем статевого розвитку та страхом перед співмешканцем матері, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, без добровільної згоди потерпілої, повторно вступив у статевий акт із неповнолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оральним шляхом, тобто вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло неповнолітньої з використанням своїх геніталій.Вказаними діями ОСОБА_6 порушив права неповнолітньої на статеву свободу та статеву недоторканість, її нормальний фізичний, психологічний та соціальний розвиток.

Заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисників, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України.

Ці вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

В судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.152; ч.6 ст. 152; ч.4 ст. 153 КК України не визнав.

Разом з тим, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, поза розумним сумнівом доведена зібраними та проаналізованими у справі доказами.

Невизнання винуватості колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Як свідчать матеріали кримінальної провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційних скаргах захисників та обвинуваченого про суперечливість доказів винуватості ОСОБА_6 , про те, що будь-якого статевого контакту між обвинуваченим та потерпілою ОСОБА_12 не було про, що говорять проведені у справі судово-медичні та судово-імунологічні експертизи, не знайшло свого підтвердження під час розгляду матеріалів кримінального провадження.

Провівши детальний аналіз матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами, зокрема показами неповнолітньої ОСОБА_12 , наданими як під час досудового розслідування за методикою «Зелена кімната», так і під час судового розгляду в суді першої інстанції, яка повідомила, що вона проживає з мамою, сестрою та вітчимом ОСОБА_16 . ОСОБА_6 здійснював щодо неї сексуальне насильство, постійно доторкався до її грудей та сідниць, стискаючи їх, неодноразово дивився як вона перевдягається, не дозволяв закривати двері, вступав з нею в статеві зносини шляхом орального контакту, ходив по будинку в спідній білизні. Показував їй відеозаписи порнографічного характеру, після чого просив повторити. Вказаний допит - відеозапис досліджено в судовому засіданні та безпосередньо допитана ОСОБА_17 , яка чітко та послідовно повідомила суду про дії сексуального характеру які були здійснені ОСОБА_6 відносно неї приблизно з 2019 року. ОСОБА_17 повідомляла про такі подробиці, які просто не могла знати дитина її віку, щодо еякуляції ОСОБА_6 , а також витирання статевого органу серветкою. Крім того, повідомляла про випадок, коли ОСОБА_6 засунув свій статевий орган до її рота, коли вона лежала на ліжку, через що вона не мали змоги деякий час дихати. Всі ці дії ОСОБА_6 вчиняв з нею протягом декількох років. Вказаний допит - відеозапис досліджено в судовому засіданні та безпосередньо допитана ОСОБА_17 , яка чітко та послідовно повідомила суду про дії сексуального характеру які були здійснені ОСОБА_6 щодо неї приблизно з 2019 року. ОСОБА_17 повідомляла про такі подробиці, які просто не могла знати дитина її віку.

Із показань законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , яка є матір`ю потерпілої ОСОБА_9 в суді першої інстанції вбачається, що вона проживає разом з ОСОБА_6 та 2 доньками, батько дівчат служить у ЗСУ та рідко спілкується з дітьми. 27.05.2024 у неї виник конфлікт з ОСОБА_6 через ОСОБА_18 , в результаті чого ОСОБА_19 вдарив ОСОБА_20 та вона поїхала жити до бабусі. Наступного дня вона спілкувалась з ОСОБА_20 , остання повідомила про системне сексуальне насильство, яке ОСОБА_6 здійснював щодо неї. Після чого вона звернулась до органів поліції. Зазначає, що ОСОБА_6 агресивно відносився до неї та до ОСОБА_20 , влаштовував конфлікти, був занадто вимогливим та часто сварився.

Свідок ОСОБА_21 , яка є бабусею потерпілої ОСОБА_9 в суді першої інстанції пояснювала, що має онучок ОСОБА_20 та ОСОБА_22 , ОСОБА_20 декілька років тому зазначала їй, що до неї чіпляється її вітчим ОСОБА_6 , однак вона на вказане ніяк не відреагувала, до органів поліції не звернулась. 27.05.2024 до неї приїхала ОСОБА_20 , зазначила, що її побив вітчим, а також до неї приставав.

Свідок ОСОБА_23 пояснювала суду першої інстанції, що працює разом з ОСОБА_10 - матір`ю неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 . Остання 29.05.2024, прийшовши на робочу зміну розказала колегам, що зі слів ОСОБА_20 їй стало відомо про те, що ОСОБА_24 системно протягом тривалого часу здійснює сексуальне насильство щодо ОСОБА_20 . Через деякий час на роботу прийшла ОСОБА_20 та розповіла подробиці сексуального насильства щодо неї.

Доводи обвинуваченого та його захисників про недостовірність показів потерпілої, є необґрунтованими, оскільки будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність зазначених показань потерпілої, апеляційний суд не знаходить. Деякі розбіжності щодо викладення характеру розвитку подій зумовлені особистим сприйняттям особою вчинених відносно неї дій та, зокрема, віку потерпілої, а тому немає підстав для визнання показань останньої недостовірними. Надані потерпілою покази узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами.

Більш того, із показань спеціаліста ОСОБА_25 в суді першої інстанції вбачається, що неповнолітня ОСОБА_9 отримала травму внаслідок сексуального насильства та боялась довго розповісти матері, а розповіла вже коли насильство стало для неї абсолютно нестерпним. При роботі з ОСОБА_9 встановлено, що дитина надає правдиві покази не фантазуючи та нічого не перекручуючи.

Також винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому діянні підтверджується сукупністю інших доказів, а саме:

-протоколом огляду місця події та фото таблиця до нього від 30.05.2024 проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого оглянуто та вилучено: футболка оранжевого кольору належно ОСОБА_9 ; мобільний телефон Самсугн (Т.1 а.п. 21-27);

-протоколом огляду предметів від 31.05.2024, в ході якого оглянуто мобільний телефон Самсунг галаксі А10 32 GB (т.1 а.п. 34)

-протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 та додатком до нього СД диск з записом допиту від 31.05.2024. За матеріалами відеозапису допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психологом задана кількість відкритих питань, що не мають активного випереджувального характеру, виключають несамостійність відповідей та стимулюють до змістовного розширення її

повідомлень у відповідності з психологічною специфікою спілкування (Т.1 а.п. 71-74);

-висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 1412/24-27 від 27.06.2024, згідно якого у продовж всього часу проведення спілкування психоемоційний стан допитуваної ОСОБА_26 визначається таким в якому перебувають потерпілі від злочину: при відтворенні у пам`яті подій, а саме дії особи, яка здійснювала дії сексуального насильницького характеру, ОСОБА_17 переживає з такою ж

емоційною силою, яку вже раніше переживала, що підтверджує її зовнішня

невербальна поведінка та мовна діяльність яка спостерігалась під час аналізу

відеозапису допиту. Переживання ситуації супроводжувалось короткими паузами та для того щоб заспокоїтись (переривчасте дихання через сльози), приниженням, повної беззахисності в подіях, пошуком підтримки, що в свою чергу є ознаками надання достовірної інформації в досліджуваних подіях. (т.1 а.п. 102-108).

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності і прийшов до обґрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_6 .

В своїх апеляційних скаргах захисники та обвинувачений виходили з того, що судом першої інстанції не було надано жодної оцінки висновкам експертів, які було отримано під час досудового розслідування, і які, на переконання захисту, доводять невинуватість обвинуваченого.

З приводу таких заперечень колегія суддів зазначає, дійсно було долучено до матеріалів провадження висновки зазначених експертиз №487 від 26.07.2024, №486 від 09.07.2024, №485 від 09.07.2024, №87 від 09.07.2024, зміст яких наведено судом в оскаржуваному вироку. Разом із тим, зміст зазначених висновків є неінформативним, під час проведення зазначених експертних досліджень не було отримано даних, які би прямо чи не прямо підтверджували існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні чи мають значення для цього провадження. При цьому та обставина, що відповідно до висновків вказаних експертиз на наданих на дослідження об`єктах не було виявлено слідів крові, сперми, слини тощо, з огляду на зміст пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, за жодних обставин не свідчить про невинуватість обвинуваченого, як на це посилалися захисники у скарзі.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що вказані експертизи були проведені через значний проміжок часу, одяг вилучався не безпосередньо після подій, а майже через два місяці. Зразки піднігтьового вмісту, змиви з рук отримані також через значний проміжок часу.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Разом з тим, аналізуючи у даному випадку позицію обвинуваченого в суді першої інстанції та співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показаннями учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про те, що вищезазначені показання та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_6 є такими, що доповнюють одне одного, не змінювалися протягом всього провадження у справі, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

При цьому, як встановив суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, потерпіла ОСОБА_9 у своїх показання чітко та безсумнівно стверджувала, що неправомірні дії стосовно неї було вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_6 .

Окрім цього, висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи в кримінальному провадженні від 27 червня 2024 року № 1412/24-27 встановлено, що у продовж всього часу проведення спілкування психоемоційний стан допитуваної ОСОБА_26 визначається таким в якому перебувають потерпілі від злочину: при відтворенні у пам`яті подій, а саме дії особи, яка здійснювала дії сексуального насильницького характеру, ОСОБА_17 переживає з такою ж емоційною силою, яку вже раніше переживала, що підтверджує її зовнішня невербальна поведінка та мовна діяльність яка спостерігалась під час аналізу відеозапису допиту. Переживання ситуації супроводжувалось короткими паузами та для того щоб заспокоїтись (переривчасте дихання через сльози), приниженням, повної беззахисності в подіях, пошуком підтримки, що в свою чергу є ознаками надання достовірної інформації в досліджуваних подіях. (Т.1 а.п. 102-108).

Слід визнати необґрунтованими й доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом наданих доказів у даному провадженні.

На спростування доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників про те, що вирок суду в основному ґрунтується на неправдивих та суперечливих показаннях потерпілої ОСОБА_9 , яка на думку ОСОБА_6 все вигадала та оговорює його, відсутність у матеріалах кримінального провадження достатніх, належних та допустимих доказів, які з об`єктивністю свідчили про винуватість останнього, колегія суддів зазначає, що показання потерпілої є послідовними на всіх етапах досудового розслідування та судового розгляду, відповідають її психологічному розвитку, підтверджуються результатами слідчих дій, висновком судово-психологічної експертизи.

Зокрема, психологу за допомогою поставлених питань до потерпілої вдалось розкрити повний зміст та хронологію головних подій та фактів, а також з`ясувати характер протиправних дій особи в досліджуваній ситуації, а саме вітчима ОСОБА_9 . Порівняльний аналіз мовної та поведінкової діяльності ОСОБА_9 , не виявив ознак, які сигналізують про ступінь недостовірності інформації, яка від неї надходить. Достатність відомостей у показаннях які надає потерпіла ОСОБА_9 , її відповіді та пояснення, дозволяють встановити чітку хронологічну послідовність, при яких вона стала жертвою сексуальних злочинів. На підставі аналізу інформативно-смислового змісту сполучених нею відомостей можна відтворити вихідні події, їх деталі, особливості виникнення, перебігу та наслідки.

ОСОБА_9 за психологічною оцінкою є потерпілою від насильства в ситуації яка досліджувалась в судовому розгляді справи, так як дії зазначеної особи по відношенню до неї визначаються як насильницькі та напряму пов`язані з негативними змінами в емоційній сфері, що відслідковувалось під час аналізу відеозапису допиту за участі потерпілої. ОСОБА_9 демонструє афективні переживання, які відчувала в моменти здійснення відносно неї дій насильницького характеру зі сторони ОСОБА_6 , що виразилось в нестримному плачу, зберіганні напруги, страху, почуття приниження, патологічним фіксування на спогадах про психотравмуючу ситуацію та почуття незахищеності та ураження гідності, про вчинення вище зазначених дій, зі сторони ОСОБА_6 , вона на передодні повідомляла свою бабусю ОСОБА_21 , яка будучи допитаною в судовому засіданні, підтвердила описані факти. Розладів довільної, активної уваги, схильності до фантазування та до заповнення прогалин пам`яті образами уяви за ОСОБА_9 , протягом всього розгляду справи за її участі - не спостерігаються. Дій примусового характеру до надання пояснень, під час проведення спілкування із ОСОБА_9 погроз, залякувань, образ, змістовних текстових підказок для відповідей, навідних запитань, дій, що упереджують дії малолітньої - з боку особи, що спілкувалась під час проведення допиту та сторонніх осіб - не фіксуються.

Таким чином, колегія суддів погоджується з належно вмотивованими висновками суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, доведена належними та допустимими доказами, а доводи апеляційних скарг захисників та обвинуваченого не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не містять переконливих доводів, які б вказували на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи захисника про те, що в судовому засіданні стороні захисту було відмовлено у призначенні додаткової судово-психологічної експертизи, є необґрунтованими, оскільки відмовляючи в задоволенні даного клопотання суд обґрунтував своє рішення та зазначив, що в заявленому стороною захисту клопотанні необґрунтовано які ж саме питання основної експертизи потребують доповнення чи уточнення.

При цьому, у виключних обставинах цієї справи підстави, з метою запобігти негативному впливу на психічне здоров`я неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , наведені судом першої інстанції мотиви, в достатньому ступені виправдовували відмову від проведення додаткової судово-психологічної експертизи.

Щодо звернення захисника ОСОБА_8 про скасування арештів на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,15 га (кадастровий номер: :09:070:0211, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівельі споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; - 1/2 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, смт Нове, вулиця Василя Кричевського (Матвієнка), під номером 15; - 1/15 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладених ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.12.2024, то колегія суддів зазначає, що вказані арешти застосовувались для забезпечення цивільного позову представника малолітнього позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , а тому підстави для скасування арешту відсутні, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження забезпечує можливість виконання вироку суду в частині відшкодування шкоди, завданої злочином. Втім, апелянт не позбавлена можливості за визначеною законом процедурою вирішити дане питання у порядку цивільного судочинства.

Щодо інших доводів апеляційних скарг, які, на думку сторони захисту є підставами для скасування вироку, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винним ОСОБА_6 у вказаному кримінальних правопорушеннях та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 153 КК України, як вчинення дій сексуального характеру, не пов`язаних з проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), вчинені щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, та стосовно особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди; за ч.6 ст. 152 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вчинення дії сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинені щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, та яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений частиною 4 статті 153 КК України; за ч.3 ст. 152 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи (згвалтування), вчинені повторно, відносно неповнолітньої особи та щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів погоджується із видом та розміром такого.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, місцевий суд правильно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжким злочином, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого.

Правильно враховано й дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, соціальних зв`язків немає, не працює, на обліку у лікаря наркоголога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що обвинувачений знехтував гарантіями, закріпленими у ст. 3 Конституції України, та посягнув на статеву свободу та статеву недоторканість неповнолітньої особи проти її волі. Вказане, на переконання апеляційного суду, свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки як самого діяння, так і особи, що його вчинила.

Апеляційний суд також бере до уваги наслідки вчиненого кримінального правопорушення для потерпілої ОСОБА_9 . Зокрема те, що остання має негативні зміни в емоційному стані, а саме: знижений настрій, пригніченість, деяку емоційну вразливість та емоційну ізольованість, невпевненість, підвищений рівень тривоги та страху, внутрішню напруженість, звуження кола спілкування, які в свою чергу вплинули на якість її життя та активне соціальне функціонування потерпілої.

Також з вироку суду вбачається, що позов потерпілої ОСОБА_9 був розглянутий відповідно до вимог ст.128 КПК України, ст. 1166, 1167 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, місцевий суд обґрунтовано врахував положення частини 3 ст. 23 ЦК України та роз`яснення, які містяться у пункті 9 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер неправомірних дій ОСОБА_6 та те, що неповнолітня потерпіла, крім фізичного болю, зазнала також і психологічного стресу, вона змушена змінювати звичайний спосіб життя, докладати додаткових зусиль для відновлення психологічного стану здоров`я, взаємовідносин у побуті, колективі та захисту своїх прав, звертатися за консультативною допомогою до фахівців, врахувавши при цьому принцип розумності та справедливості, з чим погоджується й колегія суддів.

Такий висновок відповідає та узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини (справи «Савула проти України» № 12868/05 від 10.12.2009 р., «Войтенко проти України» № 18966 від 29.06.2004 р.), відповідно до якої достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права особи (справедлива сатисфакція потерпілій стороні).

З огляду на разом вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження через недоведеність вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів з мотивів, наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисників, оскільки судом першої інстанції ухвалений вирок, який є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги обвинуваченого та його захисників залишити без задоволення.

Поряд з цим, колегія суддів визнає слушними доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування судом першої інстанції при ухваленні вироку закону України про кримінальну відповідальність, виходячи з наступного.

Так, за змістом положень п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається, у тому числі рішення про початок строку відбування покарання та залік досудового тримання під вартою.

Відповіно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

У даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 02.07.2024 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався до ухвалення вироку - 30.09.2025.

На даний час запобіжний захід також продовжено до набрання вироком законної сили.

Таким чином, строк з 02.07.2024 до ухвалення вироку є строком попереднього ув`язнення ОСОБА_6 , та підлягає зарахуванню у строк покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України день за день.

Також, суд у резолютивній частині вироку повинен був вказати спеціальну норму кримінального закону, яка визначає зарахування строку попереднього ув`язнення, а саме ч.5 ст.72 КК України.

Однак суд цього не зробив, допустивши помилку, неправильно вказав про те, що строк відбування покарання рахується з моменту затриманняОСОБА_6 , а саме з 02.07.2024, при тому, що строк відбування покарання має обраховуватися з дня проголошення вироку.

Крім того, що стосується доводів апеляційної скарги про те, що у резолютивній частині вироку необхідно було зазначити про включення інформації про обвинуваченого ОСОБА_6 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, то колегія суддів вважає такі доводи обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки відповідно до п. 2. ч. 4. ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, з поміж іншого, рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Отже, судом першої інстанції неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність та порушені вимоги кримінального процесуального закону (ч. 4 ст. 374 КПК України), що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного прокурором вироку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачного та захисників слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити.

Керуючись ч.2 ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_27 та його захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Фортечного районного суду м. Кропивницького від 30.09.2025 стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 змінити.

Включити інформацію про ОСОБА_6 , як обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Початок строку відбуття покарання рахувати з дня ухвалення вироку - 30.09.2025.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02.07.2024 до 30.09.2025 виходячи із співвідношення, згідно якого одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Зняття арешту з майна обвинуваченого ОСОБА_6 за клопотанням захисника ОСОБА_8 відмовити.

В іншій частині вирок Фортечного районного суду м. Кропивницького від 30.09.2025 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: