ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3521/25 Справа № 203/1373/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Центрального районного суду міста Дніпра від 28 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Центрального районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження №0000017 від 24.03.2022 відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.28, ч.4 ст.186, ч.1 ст.28, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 Кримінального кодексуУкраїни (далі-КК).

Під час судового засідання ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 28 жовтня 2025 року клопотання прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 про звернення застави в дохід держави та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задоволено та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 грудня 2025 року включно.

Одночасно обвинуваченому ОСОБА_9 встановлено заставу у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 440,00 грн. Також судом визначено, що у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_8 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК), на нього будуть покладені наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну проживання;

- утримуватися від спілкування з свідками та будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом;

- здати на зберігання до відповідного органу влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну

- не відвідувати місця, визначені судом.

Раніше визначену заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 104 000 грн, внесену ОСОБА_8 на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2022 звернено в дохід держави та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України й використано у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції у зв`язку незаконністю, необґрунтованістю та невідповідністю фактичним даним, зазначеним у матеріалах клопотання.

Вважає, що повідомлення ОСОБА_8 про підозру є необґрунтованим, оскільки жодних доказів його причетності до вчинення злочинів не має, а тому провину у їх вчиненні він не визнає в повному обсязі.

Вказує, що свої процесуальні обов`язки обвинувачений виконує належним чином, від суду та правоохоронних органів не переховується та ніколи на переховувався, самостійно прибув як до слідчого та прокурора, так і до суду, вчасно прибуває за викликами, із свідками у справі стосовно їх показань не спілкується та впливу на потерпілих немає.

Щодо заявлених стороною обвинувачення ризиків зазначає, що переховуватися від державного обвинувачення та суду у ОСОБА_8 немає ніякої потреби та мети, так як він має місце проживання, міцні соціальні зв`язки, користувався авторитетом та повагою серед колег, знайомих, друзів, позитивно характеризується. При цьому, дійсно обвинувачений деякий час проживав у м. Коломия Івано-Франківської області, де неодноразово викликався до Коломийського РТЦКтаСП. При цьому, відповідно до офіційного листа суду від 16.08.2024 року №203/1373/22 суддею Кіровського районного суду м. Дніпропетровська фактично надано дозвіл на відбуття обвинуваченого ОСОБА_8 за межі м. Дніпро.

Таким чином вказані факти свідчать про хибність твердження прокурора про начебто спробу переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від правоохоронних органів та суду.

Щодо ризику можливості обвинуваченого знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів в даному кримінальному провадженні зазначає, що у ОСОБА_8 не має ні морального бажання, ні фізичної можливості на вчинення вказаних дій, адже в ході проведення досудового розслідування слідством були вилучені всі речові докази та документи, які на думку слідства, мають значення для даного кримінального провадження, а речові докази знаходяться в камерах зберігання речових доказів.

Також у обвинуваченого немає потреби незаконно впливати на свідків чи потерпілих в даному кримінальному провадженні, оскільки вказані особи допитані слідством, їх позиція вже висвітлена в протоколах допиту. При цьому, обвинувачений щиро переконаний, що не вчиняв інкримінованих йому кримінальних правопорушень та чітко розуміє, що впливати на вказаних осіб не має ніякого сенсу.

Щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень вказує, що даний ризик не підкріплений фактичними даними та на даний час обвинувачений є особою раніше не судимою.

За таких обставин сторона захисту вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині звернення визначеної ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2022 року застави у розмірі 104 000,00 грн в дохід держави є необ`єктивною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Разом з тим, на переконання захисника, оцінюючи всі обставини вчиненого правопорушення та характеризуючі дані обвинуваченого, прокурором на доведено неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Поміж іншого в поданій апеляційній скарзі сторона захисту наголошує, що місцевий суд при винесенні рішення не дослідив та не надав оцінку даним про особу обвинуваченого, характеру вчиненого ним кримінального правопорушення, не проаналізував та не надав оцінку наданим захисником запереченням щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу, а також не врахував ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, що, на думку захисника, призвело до порушення прав ОСОБА_8 та таким чином застосування відносно нього насильства.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Центрального районного суду міста Дніпра від 28 жовтня 2025 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання сторони захисту щодо відмови в повному обсязі у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та звернення застави в дохід держави.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити у повному обсязі, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України (далі-КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано судом першої інстанції.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно ч.1 ст.331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК є нетяжкими та тяжкими злочинами, а також наявність, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, про існування яких свідчать тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, факт того, що обвинувачений будучи обізнаним із наявністю кримінального провадження відносно нього в суді, переховувався та не з`являвся до суду, введений на території країни воєнний стан, а також дані про особу обвинуваченого, який не одружений, стійких соціальних зв`язків не має, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів.

Водночас стосовно необхідності звернення визначеної ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2022 року застави у розмірі - 104 000,00 в дохід держави місцевий суд зазначив, що оскільки обвинувачений ОСОБА_8 порушив покладений на нього обов`язок з`являтися до суду за викликом без поважних причин, та у порушення вимог ст.42 КПК не повідомив про причини неявки, тому сплачений розмір застави підлягає зверненню в дохід держави.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.193,194 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 26 грудня 2025 року включно, та альтернативою внесення застави. Таким чином, на переконання апеляційного суду, відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про звернення визначеної ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2022 року обвинуваченому ОСОБА_8 застави у розмірі - 104 000,00 в дохід держави, про що належним чином аргументував у своїй ухвалі, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 не виконав і порушив обов`язки, покладені на нього при застосуванні раніше обраного запобіжного заходу у вигляді застави.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, відсутність підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Водночас, колегія суддів вважає неспроможними посилання сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.2,3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_8 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки такі ризики не були заявлені прокурором у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відповідно судом першої інстанції встановлені не були.

На переконання апеляційного суду, аргументи захисника та його посилання на наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, позитивної характеристики, відсутності судимостей, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки це не спростовує правильності висновків суду про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні інкримінованих злочинів, суд апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження не розглядає, оскільки ці питання є предметом перевірки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті висунутого обвинувачення.

Також, суд першої інстанції, дотримуючись приписів ч.4 ст.182 КПК, правильно визначив розмір застави, який відповідає обставинам кримінальних правопорушень, майновому та сімейному стану обвинуваченого ОСОБА_8 , інших даних про його особу та встановлених судом ризиків, передбаченого статтею 177 цього Кодексу, та є достатньою мірою для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновків, що суд першої інстанції обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог статей 193, 194 КПК, дійшов змістовного висновку про доцільність обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, та альтернативою внесення застави. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала Центрального районного суду міста Дніпра від 28 жовтня 2025 року є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду міста Дніпра від 28 жовтня 2025 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 грудня 2025 року включно та альтернативою внесення застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4