КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/6512/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засіданняОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , з внесеними доповненнями до неї, на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року, -

за участю:

представникавласників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 -

адвоката ОСОБА_9 ,

прокурора - ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.08.2025 року задоволено клопотанняпрокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000038 від 17.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 2 ст. 194; ч. 1 ст. 309 КК України та накладено арешт на майно, яке було вилучене 11.03.2025 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на майно, яке належить ОСОБА_6 : кошти в іноземній валюті в сумі 18 070 Євро та 33 700 доларів США.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.08.2025 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що про існування ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.08.2025 року представнику власників майна стало відомо 12.08.2025 року в Печерському районному суді міста Києва під час подачі заяви про повідомлення результатів розгляду подання прокурора по справі № 757/36355/25-к, при цьому, копію самої ухвали видано не було.

В доповненнях до апеляційної скарги представник зазначає, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не зазначив, що питання про арешт коштів, вилучених в ході обшуку у помешканні ОСОБА_6 , вже було предметом апеляційного розгляду, а саме ухвалою Київського апеляційного суду від 01.07.2025 року у задоволенні клопотання прокурора про арешт даних коштів відмовлено.

Зауважує апелянт, що прокурор у своєму клопотанні про накладення арешту не навів, а слідчий суддя не дослідив, які саме обставини свідчать про причетність ОСОБА_6 до подій, що розслідуються в рамках кримінального провадження № 0000038, яким саме чином кошти, пов`язані з обігом психотропних речовин, могли опинитись у будинку, де ОСОБА_6 проживає з дружиною та дітьми.

Крім того, представник вказує, що жодного обґрунтування ознак, за якими вилучені кошти відповідають критеріям ст. 98 КПК України, відповідно, можуть бути арештовані з метою їх збереження, в оскаржуваній ухвалі слідчого судді не наведено.

Посилається і на те, що ані прокурор в клопотанні, ані слідчий суддя в порушення вимог ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна - грошових коштів для власника майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, яка підтримала подану апеляційну скаргу, з внесеними доповненнями до неї, та просила задовольнити їх, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_9 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.08.2025 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а її апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження № 0000038 від 17.01.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 2 ст. 194; ч. 1 ст. 309 КК.

Досудовим розслідуванням зазначено, що учасниками злочинної організації на території Закарпатської області організовано придбання прекурсорів для подальшого виготовлення психотропних речовин, а також придбання, виготовлення, зберігання з метою збуту, а також збут психотропних та особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах наркозалежним особам через власну мережу збуту.

У даному кримінальному провадженні 11.03.2025 року у відповідності до ч. 1 ст. 278 КПК країни повідомлено про підозру ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК країни.

Проведеним досудовим розслідуванням зазначено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень може бути причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, проведеним досудовим розслідуванням не зазначено, що у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 , а також членів його сім`ї: батька ОСОБА_6 : ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код РНОКПП НОМЕР_2 , матері ОСОБА_6 : ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , код РНОКПП НОМЕР_3 , дружини ОСОБА_6 : ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , код РНОКПП НОМЕР_4 , тещі ОСОБА_6 : ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , код РНОКПП НОМЕР_5 , джерел походження коштів, які б надали змогу їм у період з 2010 року по 11.03.2025 року в законний спосіб, окрім як від можливого збуту психотропних та особливо небезпечних психотропних речовин отримати та з акумулювати готівкові кошти на загальну суму 18 070 Євро, кошти в сумі 33 700 доларів США, а також придбати рухоме та нерухоме майно.

30.07.2025 року постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_24 грошові кошти, які належать ОСОБА_6 в іноземній валюті в сумі 18 070 Євро та 33 700 доларів США визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

01.08.2025 року (клопотання датоване 31.07.2025 року) прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000038 від 17.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 2 ст. 194; ч. 1 ст. 309 КК України, на майно, яке було вилучене 11.03.2025 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на майно, яке належить ОСОБА_6 : кошти в іноземній валюті в сумі 18 070 Євро та 33 700 доларів США.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.08.2025 року вказане клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказані грошові кошти для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказані грошові кошти, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінальних правопорушень та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінальних проваджень та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси фізичної особи з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що мобільний телефон, на який прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що вищезазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, з внесеними доповненнями до неї, - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000038 від 17.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 2 ст. 194; ч. 1 ст. 309 КК України та накладено арешт на майно, яке було вилучене 11.03.2025 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на майно, яке належить ОСОБА_6 : кошти в іноземній валюті в сумі 18 070 Євро та 33 700 доларів США, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , з внесеними доповненнями до неї, - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4