ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 743/174/20

провадження № 51-1722 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_6 та засудженого на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2024 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 березня 2025 року, якими

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Гродно, Республіка Білорусь,

який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

та проживає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Чернігівський районний суд Чернігівської області вироком від 19 лютого 2024 року засудив ОСОБА_7 за:

- ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- ч. 2 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань, із застосуванням положень ст. 72 КК, визначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за вироком Славутицького міського суду Київської області від 21 серпня 2020 року, остаточно визначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 2 місяці.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 28 березня 2025 року вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 змінив:

- перекваліфікував його дії з ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК та призначив за цим Законом покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- на підставі ч. 2 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнив ОСОБА_7 від призначених за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК покарань у зв`язку із закінченням строків давності;

- виключив із вироку посилання на призначення ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі частин 1, 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та за вироком Славутицького міського суду Київської області від 21 серпня 2020 року;

-в решті судові рішення залишив без змін.

За вироком суду з урахуванням змін, внесених ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні ним кримінальних правопорушень за таких обставин.

09 жовтня 2019 року в період часу з 06:46 до 06:57 ОСОБА_7 , перебуваючи на ринку на АДРЕСА_3 , шляхом віджиму вхідних металопластикових дверей проник до торгівельного павільйону №№ НОМЕР_1 , який орендують ФОП ОСОБА_8 .

Крім того, ОСОБА_7 в невстановлені досудовим розслідуванням місці, час та спосіб, без передбаченого законом дозволу придбав телескопічний кийок, який є холодною зброєю ударно-дробильної дії, та носив при собі до часу його виявлення та вилучення працівниками поліції під час огляду місця події (09 жовтня 2019 року).

Крім того, ОСОБА_7 в невстановлені досудовим розслідуванням місці та час незаконно придбав з метою власного вживання без мети збуту наркотичний засіб канабіс, масою 16,312 г, який зберігав у власному рюкзаку до часу його вилучення 09 жовтня 2019 року в ході огляду місця події на вул. Чернігівська,10 в м. Славутичі Київської області.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

Прокурор, не погодившись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подав касаційну скаргу, в якій просить їх змінити, виключивши з них положення про визначення початку строку покарання з 19 лютого 2024 року та зарахування у строк покарання строку відбутого ОСОБА_7 покарання за вироком Славутицького міського суду Київської області від 21 серпня 2020 року.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції:

- звільнивши ОСОБА_7 від усіх призначених за вироком покарань, не виключив із судового рішення відомості про початок строку відбуття покарання з 19 лютого 2024 року;

- виключивши із вироку положення ч. 4 ст. 70 КК, не врахував того, що ОСОБА_7 у цій справі перебував під вартою з 27 травня 2020 року до 06 березня 2022 року, з 07 березня 2020 року до 18 лютого 2024 року - на виконання вироку Славутицького міського суду Київської області від 21 серпня 2020 року, відтак зарахування у строк покарання строку відбутого ОСОБА_7 покарання за вироком від 21 серпня 2020 року також підлягає виключенню, оскільки це може призвести до необґрунтованого зменшення терміну відбуття засудженим покарання за цим судовим рішенням.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , покликаючись на однобічність і неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування норм кримінального процесуального та кримінального законів, просить судові рішення скасувати, кримінальне провадження - закрити.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції:

- неправильно визначив територіальну підсудність цієї справи;

- неправильно визначив потерпілого, з огляду на те, що свідок ОСОБА_9 (дружина потерпілого) під час допиту зазначила, що викрадений товар належав саме їй;

- не зважив на те, що речові докази були втрачені, оскільки потерпілий ОСОБА_9 реалізував їх без дозволу слідчого, що в свою чергу позбавило можливості їх дослідити під час судового розгляду;

- не врахував того, що під час досудового розслідування не було встановлено розмір матеріальної шкоди;

- залишив поза увагою те, що диск із відеозаписом з камери спостереження слідчому надав потерпілий, проте в судовому засіданні він це заперечив, а також те, що час та дата на зображенні не співпадає з часом вчинення злочину;

- не зважив на те, що протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 є недопустимим доказом, оскільки в судовому засіданні була відтворена резервна копія відеозапису слідчої дії, яка не була відкрита стороні захисту в порядку ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Засуджений ОСОБА_7 в касаційній скарзі, не погодившись із судовими рішеннями через однобічність і неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати, кримінальне провадження - закрити.

Свої вимоги засуджений обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції при перекваліфікації його дій на ст. 162 КК позбавив його можливості захищатися від нового обвинувачення. Зазначає про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не розглянули поданого ним клопотання про повернення його речей. Крім того, вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що на вилучених наркотичних засобах не було виявлено його відбитків пальців, натомість виявлено відбитки пальців невідомої особи.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримав доводи своєї касаційної скарги, просив її задовольнити, щодо задоволення касаційних скарг сторони захисту заперечив.

Захисник та засуджений підтримали доводи своїх касаційних скарг, просили їх задовольнити. Проти задоволення касаційної скарги прокурора висловили заперечення.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Під час розгляду касаційних скарг Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а тому посилання сторони захисту в касаційних скаргах на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, неправильне визнання потерпілим ОСОБА_9 , невстановлення приналежності усіх виявлених на коробці з наркотичними засобами відбитків пальців, не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді в розумінні ст. 438 КПК.

Так у касаційних скаргах сторони обвинувачення та захисту покликаються на істотне порушення приписів кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК).

Вимогами ст. 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За змістом ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Статтею 91 КПК передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 263; ч. 1 ст. 309 КК, та кваліфікацію його дій за цими нормами кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, зокрема:

- показань потерпілого ОСОБА_9 про те, що він разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 є фізичними особами підприємцями (далі - ФОП), здійснюють підприємницьку діяльність на ринку ( АДРЕСА_3 ), де орендують торгові павільйони №№ НОМЕР_1 у ФОП ОСОБА_11 09 жовтня 2019 року приблизно о 06:45 йому зателефонували працівники пульту охорони «Явір 2000» та повідомили, що затримали злодія, який проник до його торгового павільйону. Він приїхав на місце приблизно о 08:00 год, де знаходились працівники «Явір-2000» та ОСОБА_7 , який разом із ще одним працівником охорони перебували в іншому приміщенні. Зазначив про те, що замок на дверях павільйону був зламаний шляхом віджиму, в приміщенні знаходився ящик з розетками, вимикачами й іншою продукцією, який був підготовлений до виносу. Відеозапис із камери спостереження, який отримав на прохання у власника ринку, слідчому надав він;

- показань свідка ОСОБА_9 про те, що вона разом із чоловіком ( ОСОБА_9 ) є суб`єктами підприємницької діяльності, займаються торгівлею сантехнікою та електротоварами у м. Славутичі, мають два кіоски на ринку. 09 жовтня 2019 року зателефонували з пульта охорони та повідомили, що затримали крадія. Коли вона приїхала, чоловік та інші люди стояли біля павільйона, затриманий сидів у вільному павільйоні. Вона бачила біля дверей коробку з різним товаром із прилавка, який наскладав злодій. Зазначила про те, що торгівлею переважно займався чоловік, вона підміняла його, замовляла товар, за який розраховувався той, хто був на місці. Товар між нею та чоловіком не був розділений. Здійснювали підприємницьку діяльність на спрощеній системі, де не було суворої звітності. Товар, приготований на виніс у коробці, описали і передали їм під розписку. Крім того, повідомила про те, що вона бачила палицю чорного кольору, що лежала на вулиці, чорного рюкзака особисто не бачила;

- показань свідка ОСОБА_12 - інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП № 2 м. Славутича - про те, що він 09 чи 10 жовтня перебував на чергуванні, приблизно о 06-07 год надійшло повідомлення, що невідомий проник до кіоску на ринку. По прибуттю на місце було виявлено, що працівники охоронної фірми «Явір-2000» затримали ОСОБА_7 , якого він раніше знав як особу, яка перебувала під адміністративним наглядом. Слідчих дій вони не проводили, оскільки територіально дана територія ринку відноситься до Ріпкинського РВ;

- протоколів слідчих експериментів від 24 грудня 2021 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , від 12 грудня 2019 року за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 (працівників охоронної фірми «Явір-2000»);

- протоколу від 09 жовтня 2019 року огляду місця події, відповідно до якого було оглянуто приміщення павільйонів АДРЕСА_4 , в ході якого було виявлено, зокрема, речі, які намагався викрасти ОСОБА_7 , предмет, зовні схожий на телескопічну палицю, з гумовим руків`ям, та рюкзак чорного кольору з блакитними вставками з надписом «LTANGWEI»;

- договорів від 01 січня 2017 року та 01 січня 2019 року оренди торгового павільйону з актами приймання-передачі майна, якими підтверджено передачу ФОП ОСОБА_11 як орендодавцем торгових павільйонів на території Неданчицького речового ринку в строкове платне користування ФОП ОСОБА_9 , як орендарю;

- довідки № 131 від 25 лютого 2020 року виконавчого комітету Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області про те, що павільйони №№ НОМЕР_1 знаходяться на території речового ринку за адресою: вул. Чернігівська, 10, Неданчицька сільська рада;

- довідки № 137 від 09 лютого 2024 року виконавчого комітету Любецької селищної ради Чернігівського (колишнього Ріпкинського) району Чернігівської області про те, що павільйони №№ НОМЕР_1 знаходяться на речовому ринку за адресою: вул. Чернігівська, 10, м. Славутич, в межах території, яка належить Любецькій селищній раді;

- відеозапису з камер спостережень, наданого потерпілим ОСОБА_9 , та протоколу від 09 жовтня 2019 року його огляду;

- висновку експерта № 1048 від 06 листопада 2019 року, відповідно до якого наданий на дослідження предмет є холодною зброєю ударно-дробильної дії, а саме телескопічним кийком;

- протоколу від 27 жовтня 2019 року обшуку рюкзака, власником якого є ОСОБА_7 , в ході якого було виявлено і вилучено, зокрема: плоскогубці, зубило металеве, металеву коробку з подрібненою речовиною рослинного походження, зовні схожу на рослини коноплі, пластикову пляшку в зігнутому стані, схожу на пристрій для паління, зі слідами кіптяви та отвором на нижній частині, з характерним запахом коноплі, та відібрано з поверхонь металевої коробки і пластикової пляшки сліди пальців рук;

- висновку експерта № 1145 (х) від 28 листопада 2019 року, відповідно до якого надані на експертизу: подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабісом, масою 16,312 г; речовина коричневого кольору, зі специфічним запахом, нашарована на деформованій полімерній пляшці, містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, екстракт канабісу, масою 0,016 г;

- висновку експерта № 899 від 19 листопада 2019 року про те, що станом на 09 жовтня 2019 року ринкова вартість: розетки штепсельної двомісної «УЮТ PC 16-348» в зборі з коробкою монтажною К-207, могла становити 64,68 грн; вимикача «ГАРМОНИЯ С510-233» в зборі з коробкою монтажною К-207 - 50,56 грн; змішувача «CRON LUXOR Chr-777 NUT» - 297,20 грн; 2 одиниці ізолюючої стрічки лавсанової «Tesa», довжиною 25 м, шириною 19 мм - 96,67 грн; скотча «Добротный» довжиною 250 м - 30,40 грн; 3 шт. жовто-зеленого кольору ізолюючої стрічки ПВХ Electro House 0,15 мм х 18 мм х 11 м - 25,83 грн; 2 шт. силікону-герметика «Универсальный» виробництва України з сировини компанії Wacker Chemie, ємністю 50 мл, - 59,22 грн; 3 шт. силікону «Akfix 100Е», ємністю 50 мл - 86,22 грн. Ринкова вартість труборіза ПВХ RTM РС-206 не визначена через відсутність на споживчому ринку України пропозицій щодо продажу та вартості вказаного виробу;

- товарного чеку від 09 жовтня 2019 року ФОП ОСОБА_9 , згідно з яким вартість: труборізу в кількості 1 шт. становить 70 грн; розетки потрійної із заземленням в кількості 2 шт. - 116 грн (1 шт. - 58 грн); розетки на чотири відділення з заземленням в кількості 1 шт. - 67 грн; розетки на чотири відділення без заземлення в кількості 2 шт. - 100 грн (1 шт. - 50 грн).

Водночас місцевий суд проаналізував і надані в судовому засіданні показання ОСОБА_7 , дав їм належну оцінку, співставивши їх із сукупністю інших досліджених доказів.

Отже суд першої інстанції на підставі вказаних доказів встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 263; ч. 1 ст. 309 КК, та, ухвалюючи вирок, дійшов висновку про доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих діянь поза розумним сумнівом.

Подане ОСОБА_7 клопотання про зняття арешту та повернення йому особистих речей судом першої інстанції було задоволено.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом, з дотриманням вимог КПК, правильно вирішено питання про їх належність і допустимість.

Судовий розгляд проведено з дотриманням вимог статей 22, 23, 323, 337 КПК, в межах пред`явленого обвинувачення.

Свій висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції зробив, дотримавшисьвимог статей 50, 65-67, частин 1, 4 ст. 70 КК та врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів, а також дані про його особу, зокрема, те, що він за місцем проживання характеризується посередньо, має непогашені судимості, вчинив кримінальні правопорушення незадовго після звільнення з місць позбавлення волі, стан здоров`я та вік.

Згідно з приписами ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.

Під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК, належним чином перевірив доводи апеляційних скарг прокурора та сторони захисту, проаналізував їх, дав на них вичерпні відповіді, навівши в ухвалі відповідне обґрунтування.

За результатами перегляду вироку суд апеляційної інстанції ретельно проаналізував досліджені судом першої інстанції докази та підтвердив те, що їхня сукупність поза розумним сумнівом доводить винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 263; ч. 1 ст. 309 КК.

Водночас суд апеляційної інстанції врахував, що на день апеляційного розгляду набули чинності зміни до законодавства України, що вплинули на розмір матеріальної шкоди, за заподіяння якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку.

Тому з огляду на зазначене, висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, №51-2555 кмо 24), вимоги ч. 3 ст. 337 КПК, суд апеляційної інстанції перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК та призначив за цим Законом відповідне покарання.

Крім того, суд апеляційної інстанції дотримався приписів ч. 1 ст. 49, ст. 74 КК, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК та звільнив ОСОБА_7 від усіх призначених покарань через закінчення строків давності, врахувавши незгоду обвинуваченого на звільнення його від кримінальної відповідальності, а також виключив з вироку рішення про визначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі частин 1, 4 ст. 70 КК.

Також суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду дійшов таких висновків:

- підсудність у цьому кримінальному провадженні правильно визначена за Чернігівським районним судом Чернігівської області, позаяк інкриміновані ОСОБА_7 злочини було вчинено в павільйонах №№ НОМЕР_1 , які хоча й розташовані на речовому ринку в м. Славутичі Київської області, однак відносяться до території Неданчицької сільської ради Чернігівського (колишнього Ріпкинського) району Чернігівської області;

- протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 є допустимим доказом, неможливість відтворення запису цієї слідчої дії та перегляд судом першої інстанції її резервної копії, яка не була відкрита стороні захисту в порядку ст. 290 КПК, жодним чином не ставить під сумнів проведену слідчу дію та зафіксовану інформацію;

- диск з відеозаписом, який потерпілий отримав у власника камер спостереження та передав слідчому, не свідчить про отримання даного доказу стороною обвинувачення з порушенням вимог КПК. Різниця у зафіксованій даті та часі спростовується невірним технічним налаштуванням пристрою;

- розмір матеріальної шкоди встановлено на підставі товарного чеку ФОП ОСОБА_9 від 09 жовтня 2019 року та висновку експерта № 899 від 19 листопада 2019 року;

- висновок експерта, яким встановлено ринкову вартість викрадених речей, не викликає сумніву, оскільки на експертне дослідження, призначене слідчим у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК, було надано дані, необхідні для визначення та встановлення вартості викрадених речей (торгова марка, модель та розмір, виробник, тощо).

Доводи ОСОБА_7 про порушення права на захист

У касаційній скарзі засуджений посилається на те, що суд апеляційної інстанції при перекваліфікації його дій з ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК позбавив його можливості захищатися від нового обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд апеляційної інстанції:

- перекваліфіковуючи дії ОСОБА_7 , виходив зі встановлених фактичних обставин - незаконного проникнення до іншого володіння особи (приміщення) всупереч волі законного володільця;

- врахував позицію ОСОБА_7 , який: під час апеляційного провадження не заперечував того, що проник до торгового павільйону в неробочий час, не маючи дозволу володільця; у судових дебатах висловив заперечення проти закриття кримінального провадження за закінченням строків давності за всіма інкримінованими кримінальними правопорушеннями, в тому числі за запропонованою прокурором ч. 1 ст. 162 КК, бо обвинувачений повністю не визнавав своєї вини;

- зауважив, що з огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 цього Кодексу, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращила становище обвинуваченого.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про те, що при перекваліфікації дій ОСОБА_7 порушення його права на захист допущено не було.

Доводи прокурора про необхідність виключення із судових рішень відомостей про початок строку покарання та про зарахування до нього строку відбутого ОСОБА_7 покарання за вироком від 21 серпня 2020 року

У касаційній скарзі прокурор покликається на те, що суд апеляційної інстанції не виключив із вироку відомостей про початок строку відбуття покарання з 19 лютого 2024 року та про зарахування у строк покарання строку відбутого ОСОБА_7 покарання за вироком Славутицького міського суду Київської області від 21 серпня 2020 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції:

- застосував положення частин 1, 4 ст. 70 КК при визначенні остаточного покарання;

- ухвалив рахувати початок строку покарання з 19 лютого 2024 року - дня проголошення вирок;

- зарахував до строку покарання ОСОБА_7 відбуте покарання за вироком Славутицького міського суду Київської області від 21 серпня 2020 року (з 27 травня 2020 року до 18 лютого 2024 року включно).

Прокурор у касаційній скарзі не обґрунтував, як те, що суд апеляційної інстанції не виключив із вироку вказівку на початок строку покарання з 19 лютого 2024 року та зарахування відбутого покарання за вироком від 21 серпня 2020 року, впливає на об`єктивність та законність оскаржуваного рішення й може призвести до ускладнень при відбуванні ОСОБА_7 покарання за вироком Славутицького міського суду Київської області.

Колегія суддів не встановила цього й під час касаційного провадження.

Ба більше, з пояснень ОСОБА_7 в судовому засіданні суду касаційної інстанції з`ясувалося, що він звернувся до суду першої інстанції за роз`ясненням вироку Славутицького міського суду Київської області від 21 серпня 2020 року в частині визначення початку строку покарання.

Відтак доводи касаційної скарги прокурора не заслуговують на увагу.

Колегія суддів уважає, що висновки судів обох інстанцій про доведеність винуватості засудженого зроблені з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, умотивованість їх висновків, прокурор, засуджений та його захисник у касаційних скаргах не навели.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити/постановити законні та обґрунтовані судові рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 , засудженого залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2024 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3