703/2272/25
1-кп/703/401/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

законних представників потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2025 під №0000072 про обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ташлик Черкаської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , одружений, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, з середньою-спеціальною освітою, працює фахівцем із навантажувальних та технологічних операцій зерна ТОВ «Українська елеваторна компанія», не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_9 01.02.2025 близько 19-30 год, керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Т-24-14 з с. Ташлик в напрямку с. Ротмістрівка, в порушення пунктів 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, не врахував дорожню обстановку та її зміну, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із мопедом «Leader EX50QT-B» без реєстраційного номера, під керуванням неповнолітнього ОСОБА_4 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда «Leader EX50QT-B» неповнолітній ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у виді закритого уламкового перелому лівої стегнової кістки в середній третині, множинні садна верхніх та нижніх кінцівок, найтяжчі з яких відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 21.03.2025 №02-01/197 відносяться до категорії середньої тяжкості, а пасажирка мопеда «Leader EX50QT-B» неповнолітня ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у виді відкритого перелому середньої третини лівої стегнової кістки із раною в даній області, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 18.03.2025 №05-6-01/115 за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху водієм автомобіля ««Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 , відповідно до висновку експерта №Т/070е-25 від 20.03.2025 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням її наслідків у вигляді спричинення потерпілим тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_9 під час судового засідання винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю і суду показав, що 01.02.2025 близько 19-30 год, за кермом власного автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із пасажирами дружиною, а також сином ОСОБА_11 , рухався із с. Ташлик до с. Ротмістрівка, швидкість становила близько 70 км/год. На вказаній частині дороги розмітка фактично відсутня. На смузі свого руху, приблизно за 25 м, оскільки події відбувалися в темну пору доби, побачив великий шматок грязюки, який вирішив об`їхати з лівого боку, тобто через зустрічну смугу, для чого різко повернув автомобіль ліворуч. Під час вказаного маневру відбулося зіткнення із мопедом, що рухався в зустрічному напрямку та який бачив і до того, як почав об`їзд перешкоди. Зіткнення відбулося на смузі зустрічного руху, однак близько до середини дороги, оскільки мало місце, коли він повертався на смугу свого руху. До зіткнення не гальмував. Від удару пасажири мопеда впали, а в його автомобілі відірвалася шина. Особисто викликав швидку медичну допомогу для постраждалих, а також поліцію, в той час як дружина шукала допомогу. В дівчини, яка їхала на мопеді, бачив відкритий перелом ноги. Відшкодував сім`ї потерпілої ОСОБА_5 30000 грн, сім`ї потерпілого ОСОБА_4 28000 грн, щ підтверджує розписками. Щиро розкаюється з приводу вчиненого та засуджує свої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, з`ясувавши, що учасники судового провадження не оспорюють обставин пред`явленого обвинувачення, правильно розуміють їх зміст та переконавшись в добровільності їх позиції, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження тих доказів стосовно обставин справи, що підтверджують вину обвинуваченого, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують його особу, а також письмових доказів, що доводять обґрунтованість заявлених потерпілими цивільних позовів та допитом потерпілих з приводу завданої їм матеріальної та моральної шкоди для оцінки її розміру.

Потерпілий ОСОБА_4 надав показання про те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнав тілесних ушкоджень у виді уламкового перелому лівої стегнової кістки, що відносяться до категорії середньої тяжкості, а також множинних саден верхніх та нижніх кінцівок. Неодноразово, а саме з 01.02 до 24.02, з 07.04 до 14.04, з 22.05 до 06.06.2025 перебував на стаціонарному лікуванні, а також проходив медичну реабілітацію, яку на даний час виконує самостійно в домашніх умовах. За час лікування йому виконано три операції з остеосинтезу, з імплантацією металевих конструкцій, оскільки первинна операція не забезпечила надійного з`єднання в місцях перелому. Повторні переломи мали місце не з його недбалості або недотримання медичних рекомендацій, а отримані в звичайних побутових умовах, при здійсненні необхідної рухової активності. Заявлений до відшкодування розмір грошової компенсації моральної шкоди визначений ним виходячи із глибини особистих страждань, що спричинені болем від завданих тілесних ушкоджень, а також порушенням соціальних зв`язків, обмеження кола спілкування, в першу чергу із однолітками, через неможливість займатися звичними заняттями та відвідувати навчальний заклад. Біль суттєво обмежує його рухи, а після повторних переломів з`явилося побоювання впасти та знову травмуватися. Щодо суми компенсації матеріальної шкоди, то така включає витрати його сім`ї на придбання ліків та медичних засобів для його лікування та реабілітації.

Потерпіла ОСОБА_5 показала, що внаслідок тілесних ушкоджень, отриманих в дорожньо-транспортній пригоді, що спричинена діями обвинуваченого ОСОБА_9 , неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні, а саме з 01.02. до 20.02, з 22.04 до 23.05.2025, проходила медичну реабілітацію, однак на даний час функціонування її ноги в повному обсязі не відновилося, оскільки в суглобі не розгинається належним чином. Вказана травма суттєво обмежує її в повсякденній діяльності, спричиняє біль, а також з`явилося відчуття, що її здоров`я не відновиться в повному обсязі, що викликає невпевненість у майбутньому та страх. Внаслідок ДТП їй завдано тілесне ушкодження у виді відкритого перелому, що супроводжувався масивною кровотечею, через що вона сильно злякалася, бо припускала, що може померти. Долікарську допомогу їй надавав батько потерпілого ОСОБА_4 , який зупинив кровотечу, наклавши джгута, а обвинувачений на місці події не вживав жодних дій, щоб допомогти потерпілим, лише викликав екстрені служби. Внаслідок тілесних ушкоджень змушена була тимчасово припинити професійне навчання, в зв`язку із чим суттєво змінилися її плани на майбутнє, що раніше включали відкриття власної справи, а на даний час передбачають лише лікування та реабілітацію. Вказані обставини продовжують завдавати їй глибоких психологічних страждань, з`явилося відчуття неможливості реалізувати себе, бо тепер вона має перебувати на утриманні та під наглядом батьків, не в змозі самостійно доглядати себе.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він, як особа, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинило іншому потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та за місцем роботи характеризується виключно позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до досудової доповіді, ризик вчинення ОСОБА_9 повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, рівень ризику небезпеки для суспільства низький.

В даному випадку суд вбачає дві пом`якшуючі покарання обставини у виді щирого каяття, що виражається в беззастережному осуді обвинуваченим ОСОБА_9 власної протиправної поведінки та прагненні відвернути, наскільки це можливо, спричинені негативні наслідки, а також добровільне відшкодування на користь потерпілих частини витрат, яких ті зазнали внаслідок кримінального правопорушення, зокрема через необхідність тривалого та дороговартісного лікування.

Враховуючи покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, спричинення внаслідок дій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень двом неповнолітнім особам, але необережну форму вини, дані про особу обвинуваченого, а саме позитивні характеристики, неперебування на профілактичних обліках спеціалістів психіатра та нарколога, наведені вище дві обставини, що пом`якшують покарання, все ж не вбачає достатніх підстав для застосування положень ст. 69 та 69-1 КК України, у зв`язку із чим доходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

При цьому, зважаючи на відсутність в обвинуваченого умислу на заподіяння шкоди здоров`ю постраждалих осіб, ту обставину, що до кримінальної відповідальності він в минулому не притягувався, позитивно характеризується та зайнятий суспільно-корисною працею, виховує трьох неповнолітніх дітей, ризик вчинення ним кримінальних правопорушень повторно оцінений як низький, суд дійшов до переконливого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства, а тому обравши йому покарання у виді позбавлення волі, вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При цьому суд не вважає за необхідне призначати ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки таке не передбачене санкцією частини статті як обов`язкове, а обвинувачений, з огляду на склад його сім`ї, проживання в сільській місцевості, де транспортне сполучення менш розвинене порівняно із міськими умовами, працевлаштування в іншому населеному пункті (с. Сердюківка), потребує використання транспортних засобів. Позбавлення права керування транспортними засобами покладе на обвинуваченого тяжкі обмеження, що в даному випадку не є необхідними, а також перешкоджатиме належним чином доглядати та забезпечувати сім`ю, в першу чергу звернення за медичною допомогою, забезпечення прибуття дітей на навчання, а також прибувати на робоче місце.

Представником потерпілих - адвокатом ОСОБА_8 заявлено цивільні позови про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Перша» на користь потерпілого ОСОБА_4 64542,37 грн відшкодування матеріальної шкоди, що включає витрати на лікування, придбання медичних засобів, 6454,20 грн відшкодування моральної шкоди; на користь потерпілої ОСОБА_5 - 25039,72 грн відшкодування матеріальної шкоди, що включає витрати на лікування, придбання медичних засобів, 2503,10 грн відшкодування моральної шкоди, а також про стягнення зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 150000,00 грн моральної шкоди, а на користь ОСОБА_5 250000,00 грн моральної шкоди.

11.09.2025 представником ПрАТ «Страхова компанія «Перша» подано письмові відзиви, за змістом яких представник страховика посилається на часткову обґрунтованість позовів щодо витрат на придбання лікарських засобів, оскільки потерпілі до суми відшкодування включили витрати на медичні засоби, що не були їм призначені лікарем, а також на придбання товарів, що не є лікарськими засобами. Вказані витрати не підлягають відшкодуванню страховиком відповідно до ст. 24-1 Закону №1961-VI. Крім того, на підставі ст. 26-1 Закону №1961-VI відшкодуванню страховиком на користь особи, яка зазнала ушкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, підлягає моральна шкода, розмір якої визначається на рівні 5% страхової виплати, належної за шкоду, заподіяну здоров`ю. З урахуванням викладеного страховиком вказано на наявність підстав виплатити на користь ОСОБА_4 58220,51 грн відшкодування майнової шкоди та 2911,03 грн відшкодування моральної шкоди, а на користь ОСОБА_5 19832,31 грн матеріальної шкоди та 991,62 грн моральної шкоди, у разі встановлення винуватості ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 128 КПК потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов, який розглядається за правилами, визначеними цим Кодексом з дотриманням норм і положень Цивільного процесуального кодексу України.

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, зазначено, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). (постанова ВС від 20.08.2024 в справі №712/9328/21).

При цьому попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку (постанова ВП ВС від 11.12.2019 в справі №465/4287/15).

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів СА №29709934 від 23.11.2024, що чинний із 27.11.2024 до 26.11.2025, забезпеченим транспортним засобом є «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 320000,00 грн, а за шкоду, заподіяну майну 160000,00 грн.

За положеннями абзацу 6 пункту 6 розділу VI Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року №3720-IX, дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону, у зв`язку із чим в даному випадку підлягають застосуванню норми Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-VI «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-VI)

Згідно з вимогами ст. 3 Закону №1961-VI обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерплих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-VI).

Зі ст. 6 Закону №1961-VI вбачається, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У статті 22 Закону №1961-VI визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону №1961-VI, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі ст. 24-1 Закону №1961-VI у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

На обґрунтування вимог про відшкодування майнової шкоди суду надано копії медичних документів на ім`я ОСОБА_4 (виписка із медичної картки №1493, виписка із медичної картки №4329, виписка № НОМЕР_2 , що містять відомості про призначення лікарських засобів, реабілітаційних процедур), довідки про перебування на стаціонарному лікуванні, зокрема в реабілітаційному відділенні, а також копії розрахункових документів, що стосуються витрат, які понесені позивачем, його законними представниками у зв`язку із лікуванням, загальною сумою 62075,71 грн.

Суд не погоджується із доводами представника цивільного відповідача про те, що витрати від 07.02.2025 в сумі 160,00 грн (спрей від нежитю), від 22.02.2025 в сумі 737,60 грн (засоби для травлення), від 07.02.2025 в сумі 108,60 грн (знеболювальні засоби), від 10.02.2025 (станок для гоління), від 10.02.2025 в сумі 60,00 грн (пелюшка), а також 212,00 грн, 365,60 грн, 164,55 грн, 155,00 грн (протизастудні засоби), не можуть бути відшкодовані, бо не включені до листка лікарських призначень, оскільки придбання таких безпосередньо пов`язане із лікуванням, доглядом після оперативного втручання ОСОБА_4 у відповідний період та вказані витрати прямо чи опосередковано спричинені тілесними ушкодженнями, яких зазнав останній внаслідок ДТП. Суд звертає увагу, що подія кримінального правопорушення мала місце в холодну пору року, існують достатні підстави вважати, що потерпілий міг зазнати переохолодження, що спричинило додаткові витрати на відповідні лікарські засоби.

При визначенні суми відшкодування майнової шкоди суд також звертає увагу, що в потерпілого ОСОБА_4 виникла потреба в повторних операціях, яких станом на час судового розгляду відбулося три. При цьому сторонами не надано доказів на підтвердження того, що повторні операції були наслідком недотримання потерпілим умов лікування чи реабілітації, власних необережних дій або ж недбалості. Вказані обставини цивільним позивачем пояснені звичайними рухами обвинуваченого в побуті, в суду відсутні підстави вбачати інше.

Відтак із загальної суми, підтвердженої платіжними документами, слід відрахувати 12,11 грн витрат, не пов`язаних із лікуванням чи придбанням лікарських засобів, а також 580,00 грн, зазначених в чеку, що неможливо прочитати. За вказаних обставин сума витрат на придбання лікарських засобів ОСОБА_4 складає 61483,60 грн, що слід стягнути зі страховика на відшкодування шкоди, пов`язана з лікуванням потерпілого.

На підтвердження витрат, пов`язаних із лікуванням потерпілої ОСОБА_5 , надані копії медичних документів про проходження стаціонарного лікування (виписка №51652, виписка №56025, що містять відомості про призначення лікарських засобів, реабілітаційних процедур), довідка про перебування на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні, копії розрахункових документів, що стосуються витрат, які понесені позивачем, її законними представниками у зв`язку із лікуванням, загальною сумою 25575,57 грн.

За аналогічних обставин, із суми, підтвердженої платіжними документами, вирахуванню підлягають витрати, що безпосередньо не пов`язані із лікуванням та придбанням медичних засобів, а саме придбання продуктів харчування (загальна сума 582,40 грн), витрати на паливо (699,50 грн), витрати за чеком, що неможливо прочитати (550,00 грн), відтак сума витрат, безпосередньо пов`язаних із лікуванням потерпілої ОСОБА_5 , складає 23743,67 грн, що слід стягнути зі страховика як відшкодування матеріальної шкоди.

В суду відсутні сумніви в тому, що вказані витрати понесені потерпілими саме на лікування, оскільки вони датовані періодом часу після дорожньо-транспортної пригоди, є характерними для лікування саме такого виду травм, які отримали потерпілі, однак із врахуванням викладених обставин про безпідставність частини включених до суми цивільного позову витрат, відповідні вимоги про стягнення із ПрАТ «СК «Перша» майнової шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілих, підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Стаття 1167 ЦК України, передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до положень ст. 23, ст. 280, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, в зв`язку з чим суд виходить з того, що задоволення позовних вимог повинно відповідати як заподіяній моральній шкоді, так і критерію справедливості.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

За ст. 26-1 Закону №1961-VI страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

За вказаних умов, керуючись ст. 26-1 Закону №1961-VI, сума відшкодування моральної шкоди, яку слід стягнути зі страховика, на користь ОСОБА_4 складає 3074,18 грн, на користь ОСОБА_5 1187,18 грн.

Судом встановлено, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазнали моральних страждань, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо них в результаті кримінального правопорушення, моральна шкода, спричинена позивачам, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з ушкодженням здоров`я та як наслідок наступним тривалим лікуванням, що включало оперативні втручання, встановлення металевих конструкцій, необхідністю зазнавати суттєвих обмежень, пов`язаних із пересуванням на милицях, потребою в сторонній допомозі, навіть в найбільш звичних побутових справах. Кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_9 призвело до моральних страждань ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , неможливості нормально жити та навчатися, викликало зміну кола спілкування через неможливість відвідувати навчальний заклад, обоє вимушені були докладати додаткових зусиль для організації нормального укладу свого життя.

Судом також враховується, що внаслідок тілесних ушкоджень, що їх спричинено в результаті ДТП, фактично перервався навчальний процес потерпілих. При цьому потерпілий ОСОБА_4 посилався на ту обставину, що зміг навчання завершити, хоча і не в очній формі, оскільки відвідування навчального закладу для нього стало істотно ускладненим, однак вказане не спростовує висновків про існування перешкод потерпілому у здобутті освіти.

Потерпіла ОСОБА_5 вказувала на ту обставину, що внаслідок травм, навчання на даний час припинила. Специфіка спеціальності, що нею здобувається на контрактній основі зокрема перукаря, передбачає роботу стоячи, що на даний час для неї неможливо. Вказані обставини змусили останню скоригувати плани щодо власного майбутнього, відкласти початок власної справи та сконцентруватися на лікуванні та реабілітації.

Водночас, обвинувачений відшкодував потерпілим частину шкоди, заподіяної внаслідок вчиненого правопорушення і це знайшло своє підтвердження під час судового розгляду.

Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті вчинення злочину потерпілим спричинена матеріальна шкода, а також значні моральні переживання та страждання, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер дій обвинуваченого, ступінь негативних явищ та змін в житті потерпілих, тривалість обмежень, що вони зазнали внаслідок неможливості самостійно пересуватися, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, з урахуванням часткової сплати ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 28000,00 грн та на користь ОСОБА_5 30000,00 грн під час досудового слідства, що визнано учасниками та підтверджується розписками.

Оцінюючи вимоги потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, суд виходить з характеру і обсягу фізичних страждань останніх, що виникли в результаті дій обвинуваченого, моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, неможливість займатися звичними заняттями, необхідність припинити навчання та спричинену цим тимчасову відірваність від активного соціального життя, морально-психологічного хвилювання у зв`язку з проходженням лікування, пережитого фізичного болю, емоційного стресу, переживання тривоги та страху за своє здоров`я, керується принципами виваженості та справедливості, приймає до уваги наявні дані про матеріальне становище обвинуваченого, його особу, вжиття ним заходів щодо відшкодування завданої шкоди, а також те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Ураховуючи викладене та з огляду на особливості й конкретні обставини справи, суд дійшов висновку, що фактичний розмір заподіяної потерпілому ОСОБА_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди складає 50000,00 грн.

При цьому судом також приймається до уваги, що тілесні ушкодження, спричинені ОСОБА_5 відносяться до тяжких та небезпечних для життя в момент заподіяння, супроводжувалися відкритим переломом з наступною масивною кровотечею, що об`єктивно загрожувала її життю та безсумнівно для неповнолітньої особи є додатковою психотравмуючою обставиною, тяжкі наслідки були відвернені діями сторонніх осіб та вчасно наданою домедичною та наступною лікарською допомогою, суду не надано відомостей про те, що до таких дій обвинувачений ОСОБА_9 причетний особисто. Наведені потерпілою доводи про те, що вона продовжує реабілітацію і така ще займе значний час, оскільки функціонування кінцівки не відновилося в повному обсязі, стороною захисту спростовані не були.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_5 150000,00 грн відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Щодо доводів сторони захисту про те, що потерпілий в справі, ОСОБА_4 притягнутий до адміністративної відповідальності за ряд правопорушень, пов`язаних із експлуатацією транспорту, що вчинені безпосередньо перед подією, що є предметом даного кримінального провадження, суд зазначає наступне.

З наданих матеріалів вбачається, що постановою Смілянського міськрайонного суду від 18.06.2025, що набрала законної сили 01.07.2025, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 (порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - керував транспортним засобом без мотошолома), ч. 2 ст. 126 (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом - не отримав посвідчення водія), ч. 6 ст. 121 (керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим у встановленому порядку) та ч. 1 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), і, з урахуванням положень ч. 2 ст. 36 КУпАП, накладене адміністративне стягнення у виді штрафу.

Суд відхиляє доводи учасників судового провадження зі сторони потерпілого про недопустимість вказаного доказу через процесуальні порушення, допущені стороною захисту і які виразилися у невідкритті вказаного доказу стороні всупереч вимогам ст. 290 КПК України.

При цьому керуватися слід тим, що доступ до судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством, а судові рішення є відкритими відповідно до ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262-IV. Право користуватися Єдиним державним реєстром судових рішень не може бути абсолютним, оскільки здійснюється із урахуванням законодавчих обмежень, однак для суду визнається та підтверджується усталеною практикою судів касаційної інстанції (постанова ВП ВС від 15.02.2024 у справі №990/164/23).

Тобто, для дослідження судом вказаного питання в контексті даної справи достатнім є повідомлення сторони про існування відповідних обставин факту притягнення потерпілого до адміністративної відповідальності.

Разом із тим, розгляд даної справи судом проведений відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто судом не були досліджені докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відтак в обґрунтування вироку покладено версію сторони обвинувачення щодо причинного зв`язку між порушенням обвинуваченим ОСОБА_9 п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху та виникненням дорожньо-транспортної пригоди, настанням її наслідків у виді спричинення потерпілим тілесних ушкоджень.

Доказів, що вказують на порушення ОСОБА_4 вимог правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебували б у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками суду не надавалося.

В будь-якому разі, протиправність дій потерпілого не виключає винуватості обвинуваченого. Факт порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху підтверджується судовим рішенням, що набрало законної сили. Однак, незалежно від такого, обвинувачений, як водій зобов`язаний був дотримуватись правил дорожнього руху та виконати вимоги пунктів 10.1 та 11.3. Допущені ОСОБА_4 порушення не звільняли водія ОСОБА_9 від виконання зазначених вимог.

Такої ж позиції у подібних правовідносинах дотримувався ККС ВС в постанові від 10.12.2019 в справі №759/2926/16-к.

Таким чином із фактичних обставин цього кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень був породжений протиправними діями обвинуваченого, який порушив правила дорожнього руху, що свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони злочину - причинного зв`язку між порушенням правил безпеки дорожнього руху і зазначеними наслідками.

У випадку, коли правила дорожнього руху порушені кількома учасниками ДТП, до кримінальної відповідальності притягається лише та особа, протиправні дії якої перебували у причинному зв`язку з наслідками, що настали. Протиправна поведінка іншого учасника ДТП у цьому випадку є умовою спричинення відповідних наслідків та не впливає на підставу кримінальної відповідальності особи, у діях якої встановлено причинний зв`язок з наслідками, що настали (постанова ВС від 26.05.2020 у справі №523/12810/15-к).

Отже, за переконанням суду, вказана обставина безпосередньо не впливає і на визначення розміру відшкодування потерпілим матеріальної та моральної шкоди.

Розглядаючи питання щодо стягнення витрат, понесених потерпілими у зв`язку з необхідністю звернутись за правовою допомогою, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються зокрема із витрат на правову допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК).

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження витрат потерпілих на професійну правничу допомогу суду надано копії договорів, укладених представниками неповнолітніх потерпілих в інтересах та за добровільної згоди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , додаткові угоди, предметом яких є гонорар адвоката та вартість однієї години участі адвоката в судових засіданнях в сумі 1000,00 грн, укладення відповідних додаткових угод передбачено договорами про надання правової допомоги. Надання правничих послуг в інтересах потерпілого ОСОБА_4 належним чином підтверджується актами виконаних послуг (робіт) №1 та 2, за якими вартість наданих послуг становить 9500,00 грн. Оплата наданих представником потерпілих послуг в інтересах ОСОБА_4 підтверджується платіжними інструкціями від 30.06.2025 в сумі 3500,00 грн та від 07.10.2025 в сумі 6000,00 грн. Щодо витрат на оплату послуг адвоката в інтересах ОСОБА_5 , то вартість таких послуг згідно з актами виконаних послуг 1 та 2 загалом складає 9500,00 грн, що сплачені відповідно до квитанцій від 28.06.2025 в сумі 3500,00 грн та від 07.10.2025 в сумі 6000,00 грн.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (Постанова Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі №300/3178/20).

Відповідно до ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Стороною захисту клопотання про зменшення суми судових витрат через неспівмірність, не заявлялося.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Разом із тим, відповідно до постанови КЦС ВС від 02.11.2023 в справі №686/28824/21, у разі ухвалення обвинувального вироку, витрати на правову допомогу підлягають стягненню із обвинуваченого та не можуть бути розділені між ним та страховою компанією.

За таких умов витрати потерпілих на професійну правничу допомогу слід стягнути із обвинуваченого ОСОБА_9 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, керуючись при цьому п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, потреба в обранні запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутня.

Витрати на залучення експерта складають 10223,28 грн та відшкодовані під час досудового розслідування.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 у період іспитового строку наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (м. Київ, вул. Фізкультури, 30, ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 61483,60 грн відшкодування матеріальної шкоди та 3074,18 грн відшкодування моральної шкоди, всього 64557 (шістдесят чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят сім) грн 78 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (м. Київ, вул. Фізкультури, 30, ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 23743,67 грн відшкодування матеріальної шкоди та 1187,18 грн відшкодування моральної шкоди, всього 24930 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот тридцять) грн 85 коп.

Стягнути зі ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 50000,00 грн відшкодування моральної шкоди та 4924,80 грн витрат на професійну правничу допомогу, всього 54924 (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять чотири) грн 80 коп.

Стягнути зі ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 150000,00 грн відшкодування моральної шкоди та 5987,85 грн витрат на професійну правничу допомогу, всього 155987 (сто п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) грн 85 коп.

Скасувати арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.02.2025 по справі №703/640/25, провадження 1-кс/703/201/26 на автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 та мопед «Leader EX50QT-B», законним володільцем якого є ОСОБА_4 .

Речовий доказ мопед «Leader EX50QT-B», що знаходиться на зберіганні у ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, що за адресою м. Сміла, вул. Перемоги, 13, повернути ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити, що вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку у день його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1