Справа №491/998/25
Провадження №1-кп/491/70/25
УХВАЛА

18 грудня 2025 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Ананьїв Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000088, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 січня 2024 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженець с. Журавлинка Голованівського району Кіровоградської області; українець; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 28 грудня 1998 року Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; має середню освіту; на час вчинення злочину проходив військову службу старшого стрільця 1-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу (з охорони та оборони важливого державного об`єкту № 317) 2-ї стрілецької роти (з охорони та оборони важливих державних об`єктів № 300, № 317, № НОМЕР_2 , № 301) 1-го стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат»; раніше не судимий,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, вчиненому при наступних обставинах:

будучи військовослужбовцем Національної гвардії України та проходячи військову службу на посаді старшого стрільця 1-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу (з охорони та оборони важливого державного об`єкту № 317) 2-ї стрілецької роти (з охорони та оборони важливих державних об`єктів № 300, № 317, № НОМЕР_2 , № 301) 1-го стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», 19 січня 2024 о 10 годині 30 хвилин, будучи особою, яка у встановленому законодавством порядку набула прав керування транспортними засобами категорій «А1», «А», «В1», «В», керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним легковим автомобілем «Nissan Tiida», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , здійснював рух у світлу пору доби, в умовах необмеженої видимості та оглядовості, за несприятливих погодних та дорожніх умов, в межах населеного пункту с. Шелехове Ананьївської територіальної громади Подільського району Одеської області по обледенілому асфальтованому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Лесі Українки, рухався з боку автодороги М-13 сполученням «Платонове-Кропивницький» у напрямку села Велика Василівка Ананьївської територіальної громади Подільського району Одеської області, на якій організовано двосторонній рух та проїзна частина має одну смугу руху у його напрямку та одну смугу для руху зустрічного транспорту. При під`їзді до буд. № 111 по вул. Лесі Українки, водій ОСОБА_4 проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку та стан дорожнього покриття, тобто діючи самовпевнено, з необережності, проявив злочинну самовпевненість, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення обрав швидкісний режим без врахування дорожньої обстановки, наражаючи, як себе, так інших учасників дорожнього руху на небезпеку, чим порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «б», «д» та 12.1 ПДР, водій ОСОБА_4 рух керованого автомобіля постійно не контролював, не був вкрай уважним, отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразились у обледенілому стані дорожнього покриття, проявляючи злочинну самовпевненість, своєчасно заходів для зниження швидкості керованого транспортного засобу не застосував, заходів що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив. А навпаки, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру своєчасно не зменшив швидкість руху керованого ним транспортного засобу, враховуючи дорожню обстановку, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не забезпечив контроль над керуванням автомобілем з урахуванням дорожньої обстановки та обраної швидкості, відволікся від керування, не застосував відповідних прийомів керування транспортним засобом, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобілем, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із пасажирським автобусом БАЗ А079.23, реєстраційний номер НОМЕР_5 . Своїми необережними діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «б», «д» та 12.1 ПДР України. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної події водію пасажирського автобусу БАЗ А079.23, реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, збійна рана волосистої частини голови, компресійний перелом тіла 1-го поперекового хребця 1-го ст. Всі вищевказані ушкодження не були небезпечним для життя, складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Свідоме порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «б», «д» та 12.1 ПДР України перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_5 шкоди здоров`ю у вигляді тілесних ушкоджень.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_5 у підготовче судове засідання не прибув. Натомість його представник - адвокат ОСОБА_6 , який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВН № 1615707 від 26 листопада 2025 року, в якому міститься позначка, що договором про надання правничої допомоги повноваження адвоката не обмежуються (а.с.30), надав клопотання щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням потерпілого з обвинуваченим ОСОБА_4 . Як повідомляє представник, до моменту написання цієї заяви обвинувачений ОСОБА_4 добровільно і в повному обсязі відшкодував потерпілому ОСОБА_5 шкоду завдану внаслідок вчинення кримінального злочину. Потерпілий претензій майнового характеру до обвинуваченого не має, не заперечує щодо закриття кримінального провадження у зав`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Наслідки закриття кримінального провадження на підставі статті 46 КК України потерпілому відомі і зрозумілі. Також представник просить розгляд кримінального провадження здійснювати без участі потерпілого та його представника (а.с.41).

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суді визнав повністю та заявив клопотання про закриття кримінального провадження стосовно нього за ч. 1 т. 286 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілим ОСОБА_5 .

Судом було роз`яснено обвинуваченому суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, наслідки такого закриття, а також те, що підстава з якої обвинувачений звільняється від кримінальної відповідальності не є реабілітуючою. При цьому обвинувачений ствердно відповів, що розуміє наслідки такого звільнення, які крім того були йому роз`яснені його захисником. Позиція обвинуваченого є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Прокурор щодо задоволення клопотань обвинуваченого та потерпілого не заперечував, оскільки такі відповідають вимогам закону.

Заслухавши учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що клопотання обвинуваченого та потерпілого слід задовольнити з наступних підстав.

За змістом пункту 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з вимогами частин першої, другої статті 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

За змістом пункту 1 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини восьмої статті 284 КПК України закриття провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої даної статті, не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Так, ОСОБА_4 , обвинувачений за ч. 1 ст. 286 КК України, заявив в судовому засіданні клопотання про закриття кримінального провадження щодо нього та звільнення його від кримінальної відповідальності, йому роз`яснено право наполягати на загальному порядку розгляду справи, проти чого він заперечив, наполягаючи на закритті кримінального провадження.

Аналогічно потерпілий ОСОБА_5 просив суд закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на примирення з останнім, його прощення та відсутність будь-яких претензій морального чи матеріального характеру до обвинуваченого.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з частиною першою статті 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Тобто, матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим є вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину вперше, факт примирення з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Як вбачається з обвинувального акту, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , було вчинено ним вперше.

ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності раніше не притягався, перший раз скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, яке згідно статті 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК України та дав згоду на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, вказуючи на розуміння наслідків такого закриття. Відповідно до вимог частини другої статті 288 КПК України судом було з`ясовано позицію потерпілого ОСОБА_5 , який вважає за необхідне задовольнити заявлене обвинуваченим клопотання шляхом надання його представником клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 у зв`язку з примиренням, претензій морального та матеріального характеру до останнього не має.

З урахуванням того, що шкода потерпілому ОСОБА_5 обвинуваченим ОСОБА_4 відшкодована повністю, про що як обвинувачений, так і потерпілий особисто підтвердили в наданих суду клопотаннях, перешкод для задоволення клопотань обвинуваченого і потерпілого про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК України немає.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 4 постанови Пленум Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», за наявності передбачених у статті 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Цивільний позов у кримінальному провадженні ні потерпіли, ні прокурором не заявлявся.

Відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 368 та частини четвертої статті 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.

Відповідно до частини другої статті 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта тільки у випадку ухвалення обвинувального вироку.

При вирішенні питання процесуальних витрат суд враховує наступне.

Суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47кс20), відповідно до якого питання розподілу процесуальних витрат може вирішуватись не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали.

Згідно з частиною першою статті 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 частини першої статті 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Як було вище зазначено, кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 закривається на підставі статті 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Тобто, оскільки закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 на нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз по даному кримінальному провадженню.

Крім того, у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року міститься висновок про те, що КПК не обмежує процесуальної форми вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком.

З матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні наявні витрати на залучення експерта для проведення ряду судових експертиз в загальному розмірі 18099,04 гривень, що підтверджується довідками про витрати на проведення відповідних судових експертиз за матеріалами кримінального провадження № 0000088.

Вказані витрати мають бути стягнуті з ОСОБА_4 в дохід держави.

Згідно частини четвертої статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

У кримінальному провадженні наявні підстави для застосування правових приписів статті 174 КПК України.

З реєстру матеріалів досудового розслідування та інших матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні наявні речові докази, долю яких слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК України.

Згідно частини першої статті 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались

На підставі викладеного, керуючись статтями 284, 285, 288, 615 ч. 15 КПК України, статтями 46, 286 ч. 1 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Журавлинка Голованівського району Кіровоградської області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 28 грудня 1998 року Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків не надано,раніше не судимого, - звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, на підставі статті 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим.

Кримінальне провадження № 0000088, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 січня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Журавлинка Голованівського району Кіровоградської області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 28 грудня 1998 року Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків не надано, на користь держави (Ананьївська міська ТГ, отримувач: ГУК в Одеській області/м. Ананьїв/24060300, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), р/р UA0015634, код банку: 899998, за кодом класифікації доходів бюджету 24060300 «Інші надходження» (державний бюджет)) судові витрати за проведення експертиз в розмірі 18099 (вісімнадцять тисяч дев`яносто дев`ять) гривень 04 коп.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 26 січня 2024 року на:

- автомобіль Nissan Tiida 301, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6 є ОСОБА_4 шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження вказаним транспортним засобом власником та іншими особами (арешт у частині користування скасовано ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду міста Одеси від 20 березня 2025 року);

- автобус марки "Еталон" державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_7 є ОСОБА_8 шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження і користування вказаним транспортним засобом власником та іншими особами, - скасувати.

Речові докази, а саме:

- автомобіль Nissan Tiida 301, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , - повернути законному володільцю ОСОБА_4 ;

- автобус марки "Еталон" державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , - повернути законному володільцю ОСОБА_8 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Цивільний позов ні потерпілим, ні прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку її апеляційного оскарження.

У відповідності до частини п`ятої статті 288, пункту 2 частини другої статті 395 КПК України на ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом семи днів.

На підставі частини п`ятнадцятої статті 615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частину з врученням повного тексту.

Суддя ОСОБА_1