ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/35/26 Справа № 711/274/26 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

27 січня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Черкаського районного суду Черкаської області від 15.01.2026, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області, українця, громадянина

України, депутата Черкаської районної ради Черкаської області VIII скликання, який

проходить військову службу за мобілізацією на посаді техніка першого відділення

виготовлення малопомітних перешкод другого відділу виготовлення (лінія МПП)

центру виробництва матеріально-технічних засобів військової частини НОМЕР_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «молодший сержант», проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального

правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів з 15.01.2026 до 15.03.2026 включно, із визначенням застави,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 ,та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів з 15.01.2026 до 15.03.2026 включно, із визначенням застави у розмірі 80 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) грн.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованості повідомленої підозри, доведеності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, даних про особу підозрюваного.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 вважаючи її незаконною, необґрунтованою, подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Мотивуючи апеляційну скаргу адвокат з посиланням на практику ЄСПЛ вказує, що долучені докази не дають підстав стверджувати про наявність обґрунтованої підозри через відсутність події злочину, а неконкретність формулювання підозри, впливає, відповідно, на кваліфікацію злочину та тяжкість кримінального правопорушення.

Також захисник зазначає про невиправдане застосування до ОСОБА_7 насильства без передбачених Законом підстав під час затримання в результаті якого йому було спричинено забій голови, травми пальців та лівого коліна. На думку захисту необґрунтованими є заходи кримінального провадження як затримання підозрюваного, який є публічною особою із позитивним соціальним статусом, раніше не судимий, із застосуванням насильства, в центрі міста, й утримання його в умовах ізолятора тимчасового тримання три доби та клопотання про застосування стосовно нього найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на обставини кримінального правопорушення.

Також адвокат вважає, що у клопотанні не наведено та не підтверджено належними і допустимими доказами наявність існування ризиків, які б обумовлювали вчинення підозрюваним фактів впливу на свідків, знищення доказів чи перешкоджання слідству іншим чином, переховування від слідства та суду і є формальними.

Крім того, підозрюваний раніше не судимий, тривалий час системно допомагає Збройним силам України, про що свідчать його численні грамоти, подяки та нагороди; активно займається волонтерською діяльністю; по місцю проживання та проходження служби характеризується виключно позитивно; одружений, має на утриманні батьків пенсіонерів та неповнолітню дитину. Являється депутатом Черкаської районної ради і як депутат характеризується виключно позитивно. Всі зазначені обставини свідчать про наявність у ОСОБА_7 сталих міцних соціальних зв`язків та характеризують його як активного члена суспільства.

Необґрунтованість розміру застави, захисник мотивує тим, що у ОСОБА_7 офіційний дохід за 2025 рік складався з отримання доходу від зайняття підприємницькою діяльністю 6 000,00 грн. та виплаченого грошового забезпечення з червня 2025 року. За 2024 рік, згідно електронної декларації, сума доходу останнього складала 7 560,00 грн. за роботу присяжним. За вказаних обставин прохання слідчого за погодженням з прокурором про визначення застави у максимальному розмірі є штучним намаганням прокурора створити процесуальні перепони та штучно створити умови для тримання під вартою підозрюваного.

Стосовно покладеного слідчим суддею обов`язку не відлучатися з населеного пункту, де він проживає із зазначенням адреси проживання, на думку захисника означає застосуванням відносно ОСОБА_7 цілодобового домашнього арешту, що є занадто обтяжливим та надмірно обмежує свободу пересування підозрюваного, тим більше в умовах воєнного стану. А покладений обов`язок шляхом заборони спілкування з особами територіального сервісного центру № 7141 (на правах відділу м. Черкаси) Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях не є належним та необхідним заходом для забезпечення легітимної мети, виконання завдань кримінального провадження, без визначення слідчим суддею конкретних осіб, з якими заборонено спілкування, та порушує норми кримінального процесуального Закону.

До початку судового розгляду адвокат ОСОБА_8 захисник підозрюваного ОСОБА_7 направив апеляційному суду доповнення до апеляційної скарги, яким, вказавши на можливість доповнення апеляційної скарги після отримання повного тексту оскаржуваної ухвали слідчого судді, зазначив про те, що строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні закінчується 10.03.2026, натомість слідчим суддею незаконно визначено строк тримання під вартою до 15.03.2026. Також вказано на те, що ОСОБА_7 було затримано 10.01.2026 та звільнено з-під варти з ІТТ про що вказувала сторона захисту у письмових запереченнях на клопотання слідчого, що підтвердив і прокурор, у зв`язку з чим є пряме порушення Закону. Крім того, захисник звертає увагу на те, що слідчим суддею не вказано мотивів, з яких не взято до уваги жодних доводів сторони захисту та оскаржувана ухвала є незаконною і необґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.178 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000656, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

10.01.2026 ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується) від 11.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 15.09.2025; постановою про залучення особи до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій від 15.09.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 10.01.2026; протоколом огляду та вручення грошових коштів від 10.01.2026; протоколом огляду від 10.01.2026; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.01.2026; повідомленням про підозру ОСОБА_7 від 10.01.2026.

За наслідками розгляду клопотання слідчий суддя зазначив про обґрунтованість повідомленої підозри, доведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, даних про особу підозрюваного.

Розглядаючи дане клопотання, слід також врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Так, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину за ч. 3 ст. 369-2 КК України, покарання за який у разі доведеності вини, передбачає позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. А відтак суворість передбаченого покарання підозрюваному підтверджує наявність ризику переховування.

Посилання сторони захисту на відсутність підстав стверджувати про наявність обґрунтованої підозри, її неконкретність та невірну кваліфікацію не може бути предметом вирішення клопотання щодо застосування запобіжних заходів, адже досудове розслідування триває, оцінка кваліфікації кримінальних правопорушень не встановлюється на даному етапі провадження та має перевірятися під час розгляду справи по суті. Питання обґрунтованості повідомленої підозри може бути оскаржено окремо, в порядку ст. 303 КПК України. При цьому, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України"), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

Щодо питання обґрунтованості підозри має застосовуватися стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Необхідно оцінювати обґрунтованість усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому цей стандарт доказування є досить низьким необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На теперішній час досудове розслідування триває, підстав стверджувати про невідповідність змісту підозри обставинам інкримінованого правопорушення не має, обставини кримінального правопорушення мають встановлюватись та конкретизуватись в подальшому, а наявні докази оцінюватись у сукупності з іншими доказами, зібраними під час досудового розслідування як стороною обвинувачення, так і підозрюваним, так і стороною захисту.

Отже, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування стосовно обґрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри, чогось очевидно недопустимого чи такого, що не підтверджується доказами, не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів, а тому доводи сторони захисту про необґрунтованість повідомленої підозри у даному провадженні слід визнати непереконливими.

На противагу доводам апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності та необґрунтованості ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, апеляційний суд зауважує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна, а забезпечувальна функція, тобто до підозрюваного може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігав ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і встановленим в судовому засіданні. Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги, що свідок у справі вже допитана, а інформація щодо інших свідків наразі відсутня, оскільки при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у даному кримінальному провадженні, а доводи апеляційної скарги їх не нівелюють та не покривають, оскільки не надають впевненості та гарантій у належній процесуальній поведінці останнього, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 .

Колегія суддів також погоджується із висновком слідчого судді, що підозрюваний ОСОБА_7 є військовослужбовцем правоохоронного органу та депутатом районної ради, він має доступ до інформації з обмеженим доступом, зв`язки у середовищі військовослужбовців та посадових осіб державних органів, існує обґрунтований ризик його переховування від органів досудового розслідування та суду, а також можливий ризик узгодження позиції зі свідками, ініціювання знищення, приховання або спотворення документів, оскільки на даний час органом досудового розслідування не вилучено всіх речей і документів та наразі не встановлено всього кола осіб, які можуть бути причетними до даного кримінального правопорушення.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого також взято до уваги дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, також він добре характеризується за місцем проживання, однак всі ці обставини на користь підозрюваного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його тяжкості, необхідності запобігання наведеним та встановленим ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, не нівелюють потреби даного кримінального провадження у забезпеченні встановлених ризиків та виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи підозрюваного.

Крім того, судом застосовано альтернативний запобіжний захід триманню під вартою у вигляді застави, яка була внесена станом на 15.01.2026 та 16.01.2026 ОСОБА_7 був звільнений з ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», що вбачається із повідомлення зазначеної установи. При цьому, розмір застави має гарантувати у повній мірі виконання покладених на підозрюваного обов`язків та має бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від порушення встановлених процесуальними нормами та/або покладених судом на нього обов`язків, забезпечувала його належну процесуальну поведінку та не була надмірною. Розмір застави у цій справі відповідає межам, визначеним п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, отже доводи апеляційної скарги в цій частині необґрунтовані.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, з огляду на наявність повідомленої підозри, тяжкість кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, з огляду на приписи п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, доведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою, а даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчому судді та апеляційному суду не надано.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині покладеного процесуального обов`язку шляхом заборони спілкування з невизначеними особами сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях, що на думку захисника, є порушенням норм КПК, то апеляційний суд виходить з наступного. Так, дійсно відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язок утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом. Захисник, з посиланням на рішення ВРП, наголошує на тому, що даний пункт однозначно передбачає визначення слідчим суддею конкретних осіб, з якими заборонено спілкування. Однак, в оскаржуваній ухвалі покладення даного обов`язку викладено в наступній редакції: «заборонити спілкування з посадовими особами територіального сервісного центру № 7141 (на правах відділу, м. Черкаси) Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС), які мають процесуальний статус у кримінальному провадженні №0000656 від 12.09.2025, в частині, що стосується обставин і подій даного кримінального провадження, крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за його участі, а також участі вказаних осіб у присутності слідчого чи прокурора» що, на переконання колегії містить суттєве уточнення саме щодо процесуального статусу таких осіб в даному кримінальному провадженні, адже досудове розслідування у справі триває, у клопотанні слідчого вказано на те, що підозрюваний ОСОБА_7 перебуває у службових відносинах з посадовими особами територіального сервісного центру № 7141 (на правах відділу, м. Черкаси) Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) існує імовірність встановлення ще більшого кола осіб, причетних до кримінального правопорушення, що розслідується.

Під час судового розгляду, слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.

Всі доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі, були предметом вивчення слідчого судді, оскільки вони ідентичні запереченню захисника проти клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , та їм дана належна процесуальна оцінка, з якою погоджується і апеляційний суд, тому такі доводи адвоката свідчать про незгоду з прийнятим рішенням щодо застосованого запобіжного заходу.

Однак колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги адвоката щодо покладеного слідчим суддею процесуального обов`язку у вигляді не відлучатись із населеного пункту, де проживає ОСОБА_7 , а саме із зазначенням конкретної адреси проживання АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язок підозрюваного не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, тому вказівка слідчого судді в ухвалі про застосування запобіжного заходу із зазначенням адреси проживання (назва провулку, номер будинку) може тлумачитися при виконанні ухвали працівниками правоохоронних органів неоднозначно і потребує уточнення ухвали в цій частині.

Крім того, слідчий суддя припустився помилки при обчисленні строку дії запобіжного заходу з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 115 КПК України строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію. При обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч. 1 ст. 197 КПК України).

При цьому строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження (ч. 1 ст. 219 КПК України).

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину з дня повідомлення особі про підозру.

Отже, ОСОБА_7 повідомлено про підозру 10.01.2026, строк досудового розслідування закінчується 10.03.2026, тому строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 слід рахувати саме в межах строку досудового розслідування, тобто до 10.03.2026 вкалючно, а не 15.03.2026, як зазначено в оспорюваній ухвалі.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З врахуванням викладеного та керуючись вимогами ст.407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення, а ухвала слідчого судді має бути змінена.

Керуючись ст. ст. 177, 181, 193, 194, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Черкаського районного суду Черкаської області від 15.01.2026 у цій справі змінити в частині визначення кінцевого строку дії запобіжного заходу з 15.03.2026 на 10.03.2026 включно, а також в частині покладеного обов`язку на підозрюваного, вказати про обов`язок не відлучатися з із населеного пункту, де проживає ОСОБА_7 ,- з міста Черкаси без дозволу слідчого, прокурора або суду.

В решті ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.2026 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді