Номер провадження: 11-кп/813/977/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання, в режимі відеконференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2024 у кримінальному провадженні №0000466 від 21.03.2021 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса, українця, з повною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 відраховано з часу його затримання з 09.04.2024.

В строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення день за день в період з 09.04.2024 по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Також вироком стягнуто процесуальні витрати, вирішено долю речових доказів та скасовано заходи забезпечення позову.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 20.03.2021, близько 10.50 год., у невстановлений спосіб незаконно придбав та зберігав, з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он). Частину психотропної речовин, обіг якої заборонено - PVP (1- феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), який містився у 4 полімерних пакетах із застібкою типу «zip - lock» та 14 згортках ізолюючої стрічки, загальним кількісним вмістом 2,393 гр, що є великими розмірами, ОСОБА_8 зберігав за місцем свого мешкання, частину психотропної речовини у кількості 8 згортків, загальним кількісним вмістом 1,1256 гр, вирішив зберігати при собі. 21.03.2021 під час огляду місця події об 11.57 год. за адресою: м. Одеса, вул. Довга, між будинком №18 та парканом будинку №20, оперативно-слідчою групою було виявлено та вилучено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), що містилася у 8 згортках ізолюючої стрічки, загальним кількісним вмістом 1,1256 гр, яку ОСОБА_8 зберігав при собі з метою збуту. У подальшому, 21.03.2021, приблизно о 18.45 год., під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , оперативно-слідчою групою було виявлено та вилучено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2- піролідин-1-іл-пентан-1-он), що містилася у 4 полімерних пакетах із застібкою типу «zip - lock» та 14 згортках ізолюючої стрічки, загальним кількісним вмістом 2,393 гр, що є великими розмірами, а також керамічну миску білого кольору, картонну візитку в полімерному пакеті та електронні ваги марки «Domotec», із слідами речовини, що містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), кількісний вміст якої становить 0,003 гр, які останній використовував для фасування психотропної речовини.

Вказані умисні дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 307 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах.

Крім того, ОСОБА_8 21.03.2021, близько 09.11 год., знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 24, діючи повторно, біля металевого паркану, розмістив для зберігання з метою подальшого збуту, згорток ізоляційної стрічки жовтого кольору, в якому знаходився полімерний пакет із кристалічною речовиною блакитного кольору, яка містила особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), кількісний вміст якої становить 0,146 гр.

Вказані умисні дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 307 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, вчинене повторно.

Крім того, 21.03.2021 близько 09.13 год., ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Миколи Гумільова, 21, діючи повторно, біля дерева, розмістив для зберігання з метою подальшого збуту, згорток ізоляційної стрічки жовтого кольору, в якому знаходився полімерний пакет із кристалічною речовиною блакитного кольору, яка містила особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2- піролідин-1-іл-пентан-1-он), кількісний вміст якої становить 0,148 гр.

Вказані умисні дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 307 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, вчинене повторно.

Крім того, 21.03.2021 близько 09 години 24 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 63, діючи повторно, біля металевої труби, розмістив для зберігання з метою подальшого збуту, згорток ізоляційної стрічки жовтого кольору, в якому знаходився полімерний пакет із кристалічною речовиною блакитного кольору, яка містила особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), кількісний вміст якої становить 0,130 гр.

Вказані умисні дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 307 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, вчинене повторно.

Крім того, 21.03.2021 близько 09 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Довга, між будинками 18 та 20, діючи повторно, біля пня, на ґрунтовій поверхні, розмістив для зберігання з метою подальшого збуту, згорток ізоляційної стрічки жовтого кольору, в якому знаходився полімерний пакет із кристалічною речовиною блакитного кольору, яка містила особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), кількісний вміст якої становить 0,151 гр.

Вказані умисні дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 307 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , доведеність його вини, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується із вироком суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.

Доводи обґрунтовує тим, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, вчинив злочин вимушено через збіг важких життєвих та сімейних обставин. На його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей. На той момент, у зв`язку з народженням другої дитини, виникла гостра необхідність у грошових коштах, а постійного місця роботи, яке б забезпечило стабільний та достатній дохід на утримання сім`ї в обвинуваченого не було, що і вимусило ОСОБА_8 піти на такий крок пошуку будь-якого заробітку можливими способами.

Також зазначає, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Просить вирок суду першої інстанції змінити, призначити ОСОБА_8 покарання із врахуванням положень ст. 69 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 був належним чином сповіщеним про дату, час та місце апеляційного розгляду, водночас клопотань про проведення судового засідання за його участі не подавав.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора та захисника, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В апеляційній скарзі захисника не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку обставин.

Щодо доводів захисника з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Зокрема обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд першої інстанції відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно з ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції не встановлено

При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, утриманців не має, проте перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9 , якій допомагає виховувати двох її малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дійшов висновку про можливість призначення мінімального покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України.

Тобто суд, враховуючи викладені обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжує покарання, вважав, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією всього належного йому майна.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також сталу практику Верховного Суду, згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Отже, апеляційний суд вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є законним, достатнім, співрозмірним, справедливим та призначене у відповідності до вимог ст. 50 та 65 КК України тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 вчинив злочин, який пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, які набувають все більших масштабів і стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей, а тому покарання за вчинення злочинів, які пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних наркотичних засобів, повинно бути адекватно суспільній небезпеці, з огляду на це повністю погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Апеляційний суд вважає, що вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, без застосування положень ст. 69 КК України.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що під час застосування ст. 69 КК України слід встановити не лише наявність двох і більше пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винуватій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках.

Тобто, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Проте, в будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно оцінено неможливість застосування у даному випадку положень ст. 69 КК України, оскільки правові підстави для її застосування відсутні.

Таким чином колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та даними про його особу.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 374, 404, 409, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2024 у кримінальному провадженні №0000466 від 21.03.2021 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а особою яка утримується під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4