Справа № 461/1275/23
Провадження № 1-кп/461/119/25
У Х В А Л А
Іменем України
27.11.2025 року. м. Львів
Колегія суддів Галицького районного суду м.Львова
у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,
прокурора: ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинувачених: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
власника майна ОСОБА_15 ,
в с т а н о в и л а:
в провадженні Галицького районного суду м.Львова знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.
Клопотання вмотивоване тим, що власник земельної ділянки не має жодного відношення до вчинення дій, що становлять об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим. Право власності на земельну ділянку ОСОБА_15 набула у 25 квітня 2019 року, шляхом укладення договору купівлі-продажу із колишнім її власником земельної ділянки ОСОБА_17 . ОСОБА_15 на момент придбання земельної ділянки не знала і не могло знати про те, що земельна ділянка має відношення до неправомірних дій обвинувачених. Отже, ОСОБА_15 є добросовісним набувачем земельної ділянки, якою вільно і відкрито користувалось до накладення на неї арешту. В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні було проведено огляди земельної ділянки, на яку накладено арешт. На даний час проведено усі слідчі дії, які слідчий вважав необхідними, для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, справа перебуває на стадії підготовчого судового засідання у справі № 461/1275/23. Також, заявник вказує, що земельна ділянка як речовий доказ має певні специфічні особливості, обумовлені її фізичними властивостями та характеристиками, внаслідок чого, вона сама по собі не є джерелом інформації, що може бути використана як доказ, а також не може бути прихована, пошкоджена, зіпсована, знищена, перетворена. Земельна ділянка не була і не могла бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберігає на собі його сліди та не містить будь яких відомостей, які могли б бути використані як доказ факту чи обставин, що підлягають встановленню під час кримінального провадження. З огляду на викладене, враховуючи те, що усі слідчі дії у кримінальному провадженні проведені та справа перебуває на стадії підготовчого судового засідання у справі №461/1275/23 підстав, які можуть обґрунтувати необхідність подальшого продовження арешту майна, як речового доказу, немає, заявник просить клопотання задовольнити повністю.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні проти клопотання не заперечив.
Інші учасники проти клопотання представника володільця майна ОСОБА_15 не заперечили.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких згідно ст. 131 КПК України відноситься арешт майна, у системному тлумаченні з функціями слідчого судді відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження під судовим контролем за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб в порядку, визначеному процесуальним законом.
Особливий порядок застосування арешту майна визначається у 17 главі КПК України, за правилами якої передбачена у п. 2 ч. 3 ст. 132 цього Кодексу легітимною метою втручання у право власності визнається завдання запобігання можливості приховування такого майна, його пошкодженні, псуванні, знищенні, перетворенні чи відчуженні, а його суть згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України полягає в обмеженні особи у здійсненні і реалізації свого конституційного права власності.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, визначеним ч. 1 ст. 7 КПК України.
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинні встановлювати справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
Так, в поданому клопотанні представник власника майна зазначає, що на теперішній час відсутні підстави для подальшого арешту майна, а подальше перебування майна під арештом порушує його права на користування майном.
Частиною 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
При розгляді клопотання, суд враховує, що за загальним правилом, визначеним у ч.3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна, допускається тільки у разі коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора та одночасно з цим може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
П. 1 ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів
Згідно зі ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка кореспондується із статтею 41 Конституції України, унормовано, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 204 ЦК України, правомірність права власності на майно презюмується. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності ОСОБА_19 на житловий будинок та земельну ділянку, на які просить накласти арешт прокурор, не визнавались судом недійсним, в спорі не перебувають, відсутні будь-які судові рішення про витребування майна від власника.
При виникненні питання про обмеження права власності у кримінальному провадженні відповідно до ч. 1 ст. 64-2 КПК України, особа, яка не є підозрюваною, набуває статусу третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт. Відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України, права третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Добросовісний набувач - це особа, яка набула майно за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.
Відповідно до положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається із наданих суду матеріалів, станом на день розгляду клопотання відсутні відомості вважати, що арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, що в свою чергу вказує на безпідставність продовження такого обмеження права власника на мирне володіння та користування своїм майном.
При вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, а також з вимогами охорони фундаментальних прав особи. За таких обставин, виходячи з засад розумності та співмірності обмеження права власності та права користування, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 131, 169, 234,236 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Клопотання власника майна ОСОБА_15 про скасування арешту майна задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлений 01.12.2025 року
Головуючий суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3