Провадження № 1-кс/686/188/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Хмельницький

Слідча суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Хмельницькому клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003350 від 07.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

УСТАНОВИЛА:

21 листопада 2025 року прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_1 , із позбавленням права користування, володіння та розпорядження, з метою подальшого вилучення та поміщення даного транспортного засобу на арештмайданчик ЦЗ ГУНП в Хмельницькій області.

Під час досудового розслідування установлено, що «07.11.2025 о 01:43 год. надійшло повідомлення про те, що за адресою м. Хмельницький, вул. Західна Окружна 14 у м. Хмельницькому працівниками УПП в Хмельницькій області було зупинено транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 який із 07.07.2025 позбавлений права керування транспортними засобами постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області на 5 років.

У ході проведення досудового розслідування було установлено, що транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить гр. ОСОБА_4 , жит. АДРЕСА_1 є знаряддям вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а тому із метою недопущення вчинення останнім нових кримінальних правопорушень, виникла необхідність у накладенні арешту на даний транспортний засіб із метою подальшого його вилучення.

21.11.2025 постановою слідчого транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить гр. ОСОБА_4 , було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки у ході досудового розслідування було установлено, що ОСОБА_4 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , а саме:

- постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницькоїобласті № 683/1398/25 від 13.05.2025;

- постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області № 683/2541/25 від 27.08.2025;

- постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області № 683/1677/25 від 19.06.2025;

- постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області № 683/1563/25 від 30.05.2025;

- постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області № 683/1522/25 від 24.06.2025;

- постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області № 683/1474/25 від 26.05.2025;

- постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 686/31050/19 від 21.11.2019;

- постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 686/20757/20 від 10.09.2020.

А тому, указаний транспортний засіб може бути використаний у якості доказу вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а вилучення даного майна забезпечить недопущення вчинення останнім нових кримінальних та адміністративних правопорушень».

Прокурор у судове засідання не з`явився. У клопотанні прокурора міститься прохання про розгляд клопотання без його участі. Вимоги клопотання підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Володілець майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. Причина неявки суду невідома.

Положеннями ч. 1 ст. 172 КПК України передбачено, що неприбуття слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Зважаючи на ці положення закону, слідча суддя дійшла висновку про можливість розгляду клопотання у відсутності прокурора та володільця майна, належним чином повідомлених про дату та час судового розгляду.

Дослідивши наявні матеріали, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Слідчими СВ Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003350 від 07.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Слідчою суддею установлено, що постановою слідчого ВРЗСПЖЗО СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 від 21.11.2025 транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf» д.н.з. НОМЕР_1 було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0003350.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль «Volkswagen» моделі «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 на праві власності належить ОСОБА_4 .

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Указана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно із Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції установлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно із ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Згідно із ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Ч. 7 ст. 236 КПК України установлено, що при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Разом із тим, клопотання не містить відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що транспортний засіб, який є предметом арешту, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набутий кримінально протиправним шляхом.

Так, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не відповідає передбаченим ст. 98 КПК України з огляду на диспозицію ч. 1 ст. 382 КК України, за якою відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і відповідно до якої відповідальність встановлено за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні, передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати.

При цьому, санкцією цієї статті не передбачено додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Отже, автомобіль не відповідає ознакам речового доказу, передбаченого ст. 98 КПК України у провадженні внесеному до ЄРДР за ст. 382 КК України,

Крім того, власником транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Golf» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , тобто особа, яка не керувала транспортним засобом.

Тобто, арешт зазначеного у клопотанні майна може призвести до порушення прав власника на законне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також у клопотанні відсутні посилання на такі обставини, які б свідчили про те, що до транспортного засобу може бути застосована спеціальна конфіскація.

Таким чином відсутні правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається прокурор.

Накладення арешту на транспортний засіб в даному випадку не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника (володільця) майна чи третіх осіб і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника (володільця) майна, гарантованими законом, та завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вказаний транспортний засіб був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, чи отриманий кримінально-протиправним шляхом, слідча суддя не вбачає.

Окрім того, у клопотанні не вказується на те, які саме слідчі дії можуть бути проведені з указаним транспортним засобом.

Із урахуванням обставин кримінального провадження, відсутні правові підстави для задоволення клопотання прокурора про арешт транспортного засобу «Volkswagen» моделі «Golf» д.н.з. НОМЕР_1 із метою подальшого вилучення, який на праві власності належить ОСОБА_4 .

Ч. 1 ст. 16 КПК України гарантовано, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У даному випадку арешт майна становитиме непропорційне втручання у право власності особи.

За таких обставин, у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідча суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003350 від 07.11.2025.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідча суддя