Справа № 461/2796/25
Провадження № 1-кс/461/5719/25
УХВАЛА

про арешт майна

16.09.2025 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна,

встановив:

слідчим управлінням ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000678 від 25.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Старший слідчий в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора Львівської обласної прокуратури, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту, яке було виявлено та вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro» IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 в якому знаходиться сім-картка № НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Sigma» IMEI1: НОМЕР_4 ; IMEI2: НОМЕР_5 ; модем марки «ZTE 10 Pro» IMEI: НОМЕР_6 ; модем марки «ZTE 10 Pro» IMEI: НОМЕР_7 ; cім-картка марки «Водафон» на якій наявний надпис НОМЕР_8 ; cім-картка марки «Водафон» на якій наявний надпис НОМЕР_9 ; cім-картка марки «Водафон» на якій наявний надпис НОМЕР_10 ; cім-картка марки «Лайфселл» на якій наявний надпис НОМЕР_11 ; cім-картка марки «Лайфселл» на якій наявний надпис НОМЕР_12 ; micro SD марки «San Disk 32 GB»; червоний гаманець марки «Levis»; cкретч карта з наявним № ; банківська картка «Монобанк» № НОМЕР_13 ; банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_14 ; матерчаста сумка чорного кольору марки «Staff»; рюкзак матерчастий чорного кольору фірми «Nike».

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий посилається на те, що вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Вилучені речі та предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий у судове засідання не з`явився, згідно прохальної частини клопотання, просить провести розгляд за його відсутності.

Представник власника майна подала до суду клопотання про слухання справи за її відсутності.

Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання (ч. 1 ст. 172 КПК України).

Статтею 26 КПК України також встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Зокрема, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Виходячи з наведеного, підстав для відкладення розгляду клопотання або обставин які зумовлюють неможливість проведення такого розгляду, внаслідок неявки учасників кримінального провадження, не встановлено.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, приходжу до наступних висновків.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.

Частинами 1 та 2 ст.170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 3 наведеної статті, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Відповідно до положень ч.ч. 10, 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтями 7 та 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчим суддею встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна відповідає вимогам та критеріям встановленим ст. 171 КПК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється з приводу того, що 24.03.2025 приблизно о 17:35 год. ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, за попередньою змовою із невстановленими на даний час особами, прийшов у нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , яке ним було облаштоване, як імітація діяльності пункту обміну валют.

В подальшому, цього ж дня приблизно о 18:30 год. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ОСОБА_5 ) з метою проведення обміну іноземної валюти на національну валюту України прийшов до імітованого пункту обміну валют, що по АДРЕСА_3 , де його очікував ОСОБА_4 , з яким ОСОБА_5 попередньо домовився про зустріч та зайшовши разом в середину даного приміщення, ОСОБА_4 створюючи імітацію діяльності пункту обміну валют, виконуючи роль «касира», ввівши в оману ОСОБА_5 , який в цей час перебував у вказаному приміщенні, про хибну уяву з приводу наміру виконання своїх зобов`язань, щодо обміну валюти, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою із невстановленими на даний час особами, повідомивши завідомо неправдиву інформацію про здійснення ними обміну валют, отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 70000 (сімдесят тисяч) доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 24.03.2025 становить 2 906 939 (два мільйони дев`ятсот шість тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень, для проведення обміну на Національну валюту України, при цьому, ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою доведення злочинного умислу до кінця, щодо протиправного збагачення, діючи за попередньою змовою із невстановленими на даний час особами, незаконно заволодів даними грошовими коштами та покинув дане приміщення.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , який діяв за попередньою змовою із невстановленими особами, потерпілому ОСОБА_5 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 2 906 939 (два мільйони дев`ятсот шість тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) гривень.

12.09.2025 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro» IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 в якому знаходиться сім-картка № НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки «Sigma» IMEI1: НОМЕР_4 ; IMEI2: НОМЕР_5 ;

- модем марки «ZTE 10 Pro» IMEI: НОМЕР_6 ;

- модем марки «ZTE 10 Pro» IMEI: НОМЕР_7 ;

- cім-картка марки «Водафон» на якій наявний надпис НОМЕР_8 ;

- cім-картка марки «Водафон» на якій наявний надпис НОМЕР_9 ;

- cім-картка марки «Водафон» на якій наявний надпис НОМЕР_10 ;

- cім-картка марки «Лайфселл» на якій наявний надпис НОМЕР_11 ;

- cім-картка марки «Лайфселл» на якій наявний надпис НОМЕР_12 ;

- micro SD марки «San Disk 32 GB»;

- червоний гаманець марки «Levis»;

- cкретч карта з наявним № НОМЕР_15 ;

- банківська картка «Монобанк» № НОМЕР_13 ;

- банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_14 ;

- матерчаста сумка чорного кольору марки «Staff»;

- рюкзак матерчастий чорного кольору фірми «Nike».

12.09.2025 вилучене майно, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Наведені вище доводи та мотиви, а також обставини встановлені в ході розгляду клопотання вказують на те, що майно з приводу якого подане клопотання, відповідає критеріям визначеним у ст.170 КПК України, в частині наявності правових підстав для застосування запропонованого заходу забезпечення кримінального провадження та досягнення мети (завдань) арешту.

Втручання у право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. У даному випадку встановлено, що виконати завдання кримінального провадження у інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо. Таке втручання у власність є вимушеним та виправданим заходом, який застосовується тимчасово для досягнення певного результату проведення об`єктивного досудового розслідування і дослідження доказів. Наведене втручання у володіння майном характеризується відповідними критеріями правомірності, зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу між інтересами володільця та досудового розслідування.

Також, слід відзначити, що аналіз положень КПК України дає підстави для висновку про те, що застосування до ухвал слідчого судді про накладення арешту положень, які регламентують загальні вимоги щодо судового рішення можливо лише з врахуванням особливостей стадії досудового розслідування, яка є відмінною від судового розгляду.

Розглядаючи подане клопотання та наводячи мотиви ухваленого рішення, зокрема у контексті змісту відповідних доказів, враховую положення КПК України щодо дотримання меж, які не розкривають таємницю досудового розслідування, а також практику ЄСПЛ, який неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Ухвалюючи рішення за клопотанням, враховую також і те, що орган досудового розслідування повинен дотримуватись певних меж, задля забезпечення таємниці досудового розслідування, з метою досягнення дієвості та мети кримінального провадження.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи доведення прокурором обставин, визначених ст.ст. 170, 171 КПК України, враховуючи правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для учасників провадження та третіх осіб, приходжу до висновку, що наявні належні законні правові підстави для арешту майна, оскільки його застосування забезпечить збереження речового доказу для подальшого залучення до проведення слідчих та процесуальних дій, зокрема експертиз.

Керуючись ст.131, 132, 170,172, 173, 222 КПК України,

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке виявлено та вилучено 12.09.2025 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro» IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 в якому знаходиться сім-картка № НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки «Sigma» IMEI1: НОМЕР_4 ; IMEI2: НОМЕР_5 ;

- модем марки «ZTE 10 Pro» IMEI: НОМЕР_6 ;

- модем марки «ZTE 10 Pro» IMEI: НОМЕР_7 ;

- cім-картка марки «Водафон» на якій наявний надпис НОМЕР_8 ;

- cім-картка марки «Водафон» на якій наявний надпис НОМЕР_9 ;

- cім-картка марки «Водафон» на якій наявний надпис НОМЕР_10 ;

- cім-картка марки «Лайфселл» на якій наявний надпис НОМЕР_11 ;

- cім-картка марки «Лайфселл» на якій наявний надпис НОМЕР_12 ;

- micro SD марки «San Disk 32 GB»;

- червоний гаманець марки «Levis»;

- cкретч карта з наявним № ;

- банківська картка «Монобанк» № НОМЕР_13 ;

- банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_14 ;

- матерчаста сумка чорного кольору марки «Staff»;

- рюкзак матерчастий чорного кольору фірми «Nike».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1