КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2793/2026 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

29 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000417 від 07.02.2025 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Полонне, Шепетівського району, Хмельницької області, українки, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не працюючої, раніше судимої, -

- 18.02.2025 Деснянським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 125 КК України, до покарання у виді двохсот годин громадських робіт (не відбуто), -

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

обвинуваченої (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за цим вироком шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Києві від 18.02.2025, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 282 827 (двісті вісімдесят дві тисячі вісімсот двадцять сім) гривень 07 (сім) копійок та моральної шкоди у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, 06.02.2025 року приблизно о 18 годині 55 хвилин (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим), ОСОБА_7 , перебуваючи на паркувальному майданчику, що розташований поблизу будинку № 20-А по вулиці Рональда Рейгана, у місті Києві, побачила припаркований транспортний засіб марки «Ford Sierra», д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, що належить потерпілому ОСОБА_11 , в цей момент у неї виник протиправний умисел направлений на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження транспортного засобу, марки «Ford» моделі «Sierra», д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_11 , шляхом підпалу, як спосіб пошкодження чужого майна, що є загально небезпечним способом, ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний, та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, взяла вживаний одяг зі смітника, що розташований поблизу будинку №20-А по вулиці Рональда Рейгана у місті Києві та виклала частину вживаного одягу під ліву бокову частину автомобіля марки «Ford» моделі «Sierra», з д.н.з. НОМЕР_1 та за допомогою стороннього джерела запалювання, а саме запальнички, яка була при неї, здійснила підпал одягу, тим самим створила відкрите джерело горіння, яке в свою чергу пошкодило задній лівий поріг, передній лівий поріг, панелі підлоги, паливну магістраль, задній лівий підкрилок та ліве кріплення домкрату автомобіля «Ford» моделі «Sierra», з д.н.з. НОМЕР_1 чим було спричинено ОСОБА_11 матеріальну шкоду.

Реалізувавши свої злочинні дії, які спрямовані на протиправний умисел направлений на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме автомобіля марки «Ford» моделі «Sierra», з д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зникла.

В подальшому відкрите полум`я під автомобілем, ліквідували працівники ДСНС, тим самим ОСОБА_7 вчинила всі дії, які вважала необхідними для реалізації свого злочинного умислу, направленого на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, однак, злочин не було доведено до кінця, з причин, що не залежали від її волі.

Крім того, 06.02.2025 року близько о 19 год. 20 хв., (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим) ОСОБА_7 перебуваючи на паркувальному майданчику, що розташований поблизу будинку № 35-А, по проспекту Червоної Калини у місті Києві, побачила автомобіль марки «Volksvagen» моделі «Transporter» сірого кольору, з д.н.з. НОМЕР_2 , після чого в неї виник злочинний умисел спрямований на повторне умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме транспортного засобу марки «Volksvagen» моделі «Transporter» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, умисне пошкодження чужого майна, а саме транспортного засобу, марки «Volksvagen» моделі «Transporter» сірого кольору, з д.н.з. НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_9 , обравши метод підпалу, як спосіб пошкодження чужого майна, що є загально небезпечним способом, та усвідомлюючи свої дії, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, утримуючі при собі вживаний одяг з смітника, що розташований поблизу будинку №20-А по вулиці Рональда Рейгана у місті Києві ОСОБА_7 виклала частину вживаного одягу під праву передню частину автомобіля, а саме в районі повітропровід та за допомогою стороннього джерела запалювання, а саме запальнички, яка була при неї здійснила підпал одягу, тим самим створила відкрите джерело горіння, яке в свою чергу призвело до пошкодження складники каркасу передньої частини кузова, що формують несівну конструкцію виключно з переднім лівим лонжероном, передня ліва арка в зборі, щит моторного відсіку в зборі з водяним коробом, рама вітрового скла, лівий А-стояк, а також складники оперення та оснащення кузова: капот, передній бампер в зборі, передня замикаюча панель, переднє ліве крило, передні ліві двері, фари головного світла ,вітрове скло, навісне обладнання двигуна, система охолодження двигуна і кондиціювання повітря, електрообладнання моторного відсіку, передня підвіска ходової частини, палень приладів транспортного засобу, марки «Volksvagen» моделі «Transporter» сірого кольору, з д.н.з. НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_9 , чим заподіяло останньому матеріальної шкоди.

Своїми діями, що виразились у умисному пошкоджені чужого майна, вчиненому шляхом підпалу вчиненого шляхом підпалу, ОСОБА_7 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 194 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04.09.2025, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ч. 1 ст. 79 КК України із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує, що призначення реального покарання у вигляді позбавлення волі вагітній жінці, яка незабаром стане матір`ю, неминуче призведе до її ізоляції, що є прямим порушенням прав ще ненародженої дитини на виховання та турботу у родині та суд зобов`язаний діяти в інтересах дитини та уникнути розлучення матері з новонародженим.

При цьому апелянт зазначає, що законодавець прямо передбачив можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок, якщо призначений строк позбавлення волі не перевищує 5 років, а ОСОБА_7 засуджена до 3 років позбавлення волі, інкримінований злочин не є корупційним і таким чином, формальні та матеріальні умови для застосування даної норми були наявними.

Апелянт наголошує, що відмова суду першої інстанції у застосуванні ст. 79 КК України, без належного, вичерпного мотивування є істотним порушенням кримінального закону, що тягне за собою зміну вироку.

Тим більше, як вказує апелянт, суд першої інстанції встановив наявність в обвинуваченої щирого каяття, а також вона визнала цивільний позов, що свідчить про те, що вона готова до відшкодування завданої шкоди та погоджується на співпрацю з органами пробації.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та п росили її задовольнити, думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти апеляційної скарги, при цьому, прокурор вказала, що згідно даних ЄДРСР вбачається, що обвинувачена не дуже переється вихованням та утриманням своїх дітей, а тому була позбавлена батьківських прав вже щодо трьох малолітніх дітей, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про наявність підстав для звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від покарання на підставі ст. 79 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно приписів ч. 1 ст. 79 КК України у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Таке звільнення є спеціальним видом звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки може бути застосовано лише до вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років.

Разом з тим, наявність передбачених у законі умов для звільнення таких жінок від відбування покарання не означає, що суд зобов`язаний прийняти рішення про їх звільнення. Застосування цього виду звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

При звільненні на підставі вказаної норми матеріального права від відбування призначеного покарання з випробуванням, суду необхідно належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши й оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 79 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є достатні підстави.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, а також дані про її особу, яка раніше судима, не працююча, не одружена, перебуває у стані вагітності на 16 тижні, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, її щире каяття визнано судом першої інстанції обставиною, яка пом`якшує покарання, повторність, як обставину, яка обтяжує покарання.

Враховуючи наведені обставини, дані про особу ОСОБА_7 , її вік, майновий та сімейний стан, а також обставини справи, поведінку обвинуваченої після скоєння даних правопорушень - наявність обставини, яка пом`якшує та обтяжує покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових злочинів буде покарання в межах, установлених санкцією інкримінованої їй статті, відповідно до положень КК України, а також визначив вид і розмір остаточного покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізаціїпокарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженої і попередження нових злочинів.

Що стосується посилань захисника на те, що перебування ОСОБА_7 в стані вагітності, щире каяття та визнання цивільного позову, дають підстави для застосування до неї положень ст. 79 КК України, то колегія суддів вважає їх неспроможними, зважаючи на обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що належитьдо категорії тяжких злочинів, способу його вчинення шляхом підпалу, що є загальнонебезпечним, значну шкоду, спричинену цим злочином, яку обвинувачена протягом усього перебігу кримінального провадження не відшкодувала та жодних заходів, спрямованих на відшкодування заподіяної шкоди не вжила; думку потерпілого ОСОБА_9 щодо призначення обвинуваченій покарання, яке належить відбувати реально, а також відомості, що характеризують особу обвинуваченої, зокрема, наявність у ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово - психіатричного експерта № 834 ознак психічного розладу у вигляді : «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, вживання зі шкідливими наслідками»; відомості з цієї ж експертизи, повідомлені самою обвинуваченою про те, що вона від цивільного шлюбу має 4 дітей, які проживають не з нею, оскільки через погані умови проживання її було позбавлено батьківських прав, а дітей забрали в дитячі будинки; і окрім того, колегія суддів враховує попередню судимість ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України за вчинення нею в стані алкогольного сп`яніння вказаного кримінального правопорушення саме щодо свого малолітнього сина.

Отож, виходячи з аналізу сукупності наведених обставин, в тому числі і попередньої поведінки обвинуваченої, яка свідчить про стійке небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання, а також про її підвищену суспільну небезпеку, враховані судом першої інстанції та наведені захисником в апеляційній скарзі обставини, в тому числі і визнана судом першої інстанції обставина, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та перебування ОСОБА_7 у стані вагітності,у цьому конкретному випадку не є такими, які б давали підстави для звільнення її від покарання на підставі ст. 79 КК України, а є лише підставами для призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією статті, яке і призначено судом першої інстанції.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої, колегія суддів, не вбачає достатніх підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання та застосування положень ст. 79 КК України, оскільки в результаті звільнення останньої від відбування основного покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку, не буде досягнуто його мети, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, захисником до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2025 року у кримінальному провадженні №0000417 від 07.02.2025 щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 194 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3