Слобідський районний суд міста Харкова
Номер провадження 1-кп/641/72/2025 Справа № 641/2252/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001768 від 26.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою; неодруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.08.2020 року близько 14:00 год. ОСОБА_4 , знаходячись у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , в якій проживав спільно зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_7 , донькою ОСОБА_6 та іншими членами родини, а саме: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходячись в стані алкогольного сп?яніння, перебуваючи у кімнаті вищевказаної квартири, у якій мешкали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_9 , після чого переключив свою увагу на ОСОБА_8 , яка на той момент лежала поряд у ліжку, схопив останню за ліву руку та стягнув з ліжка, внаслідок чого ОСОБА_8 впала на спину на підлогу поруч з ліжком, обличчям догори, після чого у ОСОБА_4 виник прямий злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_8 .. Далі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , з мотивів особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_8 та свідомо бажаючи їх настання, діючи умисно та протиправно, з метою заподіяння смерті ОСОБА_8 сів на неї зверху, в область грудної клітини, користуючись своєю фізичною перевагою, подолав опір потерпілої, після чого обома руками обхватив її шию та, докладаючи значних фізичних зусиль, почав обома руками стискати шию ОСОБА_8 , внаслідок чого остання померла.

Згідно висновку судово - медичної експертизи на трупі ОСОБА_8 встановлені наступні тілесні ушкодження: садна - на передній поверхні шиї, з розповсюдженням на ліву бічну поверхню, різноспрямовані, в кількості одинадцяти, подовжених та пів-місяцевих форм, на лівій щоці, у лівого кута рота, подовжених форм в кількості трьох; синці в проекції кута нижньої щелепи зліва (1), в проекції лівої ключиці (1), внутрішньо шкірні крововиливи в проекції правої ключиці; крововиливи в м?які тканини лівої бічної та задньої поверхонь шиї; повний розгинальний перелом правого великого рогу під?язикової кістки з крововиливом в оточуючі м?які тканини; неповний розгинальний перелом лівого рогу під?язикової кістки в місці з?єднання з тілом, з ознакою розтягнення на внутрішній поверхні, з крововиливом в оточуючі м?які тканини та суглобову капсулу.

Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок механічної асфіксії, зумовленої стисненням органів шиї тупим (тупими) гнучким (півгнучким) предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, що знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з протиправними діями ОСОБА_4 ..

Крім цього, на тілі ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми тулуба у вигляді: локальних переломів 2-5 лівих ребер між пригрудинною та середнє-ключичною лініями, 6-10 лівих ребер по середнє-ключичній лінії з розривами пристінкової плеври та крововиливами темно-червоного кольору, конструкційних переломів 2-8 правих ребер по середнє-ключичній лінії, 3,4 правих ребер по середнє-пахвовій лінії, з крововиливами під пристінкову плевру та м?які тканини, прямий косо-поперечний (зліва направо, дещо зверху вниз) перелом грудини в місці кріплення руків?я з тілом та непрямий поперечний перелом тіла грудини на рівні 3-го міжреберного проміжку, з крововиливами в м?які тканини, крововиливи в парааортальну та жирову клітковину лівої нирки.

Вищезазначені травми утворились незадовго до настання смерті, внаслідок ударно- стискаючої дії тупого предмета в передню поверхню грудної клітки зліва, не відобразивши в ушкодженні свої індивідуальні особливості травмуючої поверхні, та за ступенем тяжкості має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент його спричинення (п.4.8, п.2.1.2 «Правил судово- медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»).

Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний у судовому засіданні, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України не визнав. Пояснив, що приблизно в 2012 році почав винаймати кімнату за адресою: АДРЕСА_3 , у ОСОБА_8 . У зазначеній квартирі, крім ОСОБА_8 , мешкали донька та онука останньої ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідно. Зазначив, що з ОСОБА_8 у нього склались добрі стосунки, ніяких конфліктів між ними не було. Вважав, що оскільки він перебував на близьких відстанях в квартирі відносно ОСОБА_8 , то не виключено походження на його речах слини останньої. Вказав, що з ОСОБА_9 на початку його проживання у вказаній квартирі також були добрі відносини, які згодом погіршились через те, що остання бажала з ним близьких стосунків, в стані алкогольного сп`яніння чіплялась до нього, але він не відповідав їй взаємністю, що на його думку останню обурило. Натомість з ОСОБА_10 він почав проживати однією сім`єю як чоловік та жінка, а згодом у них народилась дитина донька Юлія. ОСОБА_9 його ревнувала, скаржилась, що через них та її матір у неї не склались відносини з чоловіками, зокрема з її знайомими ОСОБА_11 . В подальшому почала провокувати конфлікти з обвинуваченим, в той час як ОСОБА_8 завжди захищала його від домагань доньки. З огляду на вказані обставини вважав, що у ОСОБА_9 були підстави його обмовити. Пояснив, що 25.08.2020 року повернувся пізно з роботи, на той час працював в ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », був тверезий. У нього з ОСОБА_9 розпочався словесний конфлікт, остання скаржилась, що він пізно прийшов з роботи, що вона втомилась наглядати за його донькою та цікавилась, коли він залишить їх квартиру. Під час вказаного конфлікту ОСОБА_8 стала на його сторону, почала його захищати. Крім того, зазначив, що ОСОБА_8 неодноразово під час таких конфліктів захищала саме його, робила доньці зауваження, в той ча як остання реагувала негативно, звинувачувала матір в тому, що в неї не складаються відносини з чоловіками, висловлювалась на її адресу нецензурною лайкою, хапала матір за руки, била, казала, що та їй заважає, бажала їй смерті. Під час конфлікту 25.08.2020 року, який почався між потерпілою та її матір`ю, обвинувачений зробив їм зауваження щоб вони припинили ображати одна одну та вийшов з кімнати. Вказав, що не знає, що відбувалось між ними далі, коли йшов до своєї кімнати чув як ОСОБА_9 гучно ображала ОСОБА_8 .. В кімнаті обвинувачений знаходився зі своєю донькою, яка дивилась мультики, двері були зачинені. В подальшому намагався вийти з кімнати, однак двері були зачинені ззовні. Зауважив, що двері його кімнати були обладнані петельками для навісного замку, на одній з них знаходився навісний замок. Хто його зачинив не знає, але припустив, що це зробила ОСОБА_9 , чув лише гучні розмови та звуки відкриття та закриття вхідних дверей до квартири. Оскільки міжкімнатні двері були зі склом, натиснув на нижню частину скла, зняв замок з петель, таким чином зміг покинути кімнату. У квартирі було тихо, вхідні двері були відчинені. Зазначив, що разом з дитиною вийшов на двір на прогулянку. Не знає коли трапилось вбивство чи коли він перебував у квартирі, чи коли вийшов на прогулянку з дитиною. Про вбивство ОСОБА_8 дізнався близько 17-00 год. 25.08.2020 року. Так, повертаючись з прогулянки, біля під`їзду побачив скупчення людей, зокрема, ОСОБА_9 , яка і повідомила його про смерть ОСОБА_8 . Залишивши доньку з ОСОБА_9 піднявся до квартири, де на підлозі побачив ОСОБА_8 , більше в квартирі нікого не було. В подальшому до квартири прибули працівники швидкої та поліцїі.

Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, не визнав, винуватість у вчиненні інкримінуємого йому кримінального правопорушення повністю знайшла своє підтвердження сукупністю доказів, які досліджені у судовому засіданні.

Так, частиною 4 ст. 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615цього Кодексу.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 « Про введенння воєнного стану в Україні», було введено на території України воєнний стан, який до теперішнього часу продовжено.

Відповідно до ч.11 ст.615 КПК України, яка регулює особливий режим кримінальних проваджень в умовах воєнного стану, показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

Зазначена норма Закону узгоджується з постановою Верховного суду від 02.02.2022 у справі № 127/19452/16-к.

Враховуючи наведене, у судовому засіданні, проти чого не заперечували учасники кримінального провадження, були дослідженні покази потерпілої ОСОБА_9 , яка у судові засідання не з`являлась. Натомість подала заяву, згідно якої зазначила, що з`явитись до суду не може, оскільки перебуває у Польщі та просила оголосити її показання, які вона надавала попередньому складу суду.

Потерпіла була допитана під відео та аудіо фіксацію при розгляді цієї справи іншим складом суду, а отже суд використовує показання останньої як доказ.

Так, потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що є донькою померлої ОСОБА_8 .. В 2013 році її мати ОСОБА_8 пустила ОСОБА_4 до них в двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 як винаймача кімнати. В подальшому її дочка ОСОБА_10 та ОСОБА_4 почали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка. Пояснила, що в одній кімнаті жили вона та її матір, а в іншій дочка з обвинуваченим. На дверях кімнати, де проживала потерпіла та її матір замку не було, на дверях кімнати, де жили її донька та обвинувачений з внутрішньої сторони був крючок, ззовні був маленький замок, але потім його зняли. З появою у останніх спільної дитини між ними почались конфлікти, бійки. Вказала, що ОСОБА_4 зловживав алкогольними напоями, після чого поводив себе агресивно, погрожував, ображав, штовхав як потерпілу так і її матір. Зазначила, що одного разу обвинувачений вдарив її головою об стіну у під`їзді, щодо її матері висловлювався накшталт «коли ти вже помреш» тощо. Вказала, що її матір почувала себе нормально, самостійно пересувалась по квартирі, на вулицю виходила, але нечасто. Також зазначила, що ОСОБА_4 заходив неодноразово до кімнати, де жили потерпіла та її матір. Крім того, повідомила, що останній хапав її матір за руки, а також за груди, що вона сама спостерігала. Вказала, що сексуального домагання з його боку щодо неї не було, однак зі слів сусідок їй відомо, що обвинувачений чіплявся до однієї з сусідок, коли та сиділа на лавочці біля під`їзду. Пояснила, що 25.08.2020 року вона, її матір та онучка знаходились вдома. Після обіду близько 14-00 год. почула сильний стукіт у двері. Відкривши двері, побачила обвинуваченого, останній був в стані алкогольного сп`яніння. Не знімаючи взуття обвинувачений пішов до своєї кімнати, де в той час знаходилась дитина. Потерпіла ж пішла до своєї кімнати. Через деякий час, онучка прибігла до неї в кімнату та поскаржилась, що батько її ударив. До цієї ж кімнати одразу прийшов обвинувачений та почав ображати потерпілу, а потім схопив її за шию та придавив. Потерпіла намагалась його відштовхнути та він її відпустив і почав кричати на її матір, схопив останню за ліву руку та почав стягувати з крісла. Стягнувши її на підлогу, сів на неї та почав обома руками стискати шию. Потерпіла почала кричати обвинуваченому щоб він відпустив її матір. Зауважила, що на час вказаних подій її онуки в цій кімнаті не було, вона сховалась. Далі злякавшись, що останній переключить увагу на потерпілу, вибігла з квартири на вулицю. Вказала, що закрила вхідні двері на ключ за звичкою. На той момент в квартирі лишились її матір, обвинувачений та онука. Приблизно через 2 години, які потерпіла провела на вулиці недалеко від будинку, остання повернулась до під`їзду, де зустріла сусідку ОСОБА_12 . Остання запитала у потерпілої, що відбувається у них у квартирі, оскільки чутно було гуркіт. Разом з сусідкою потерпіла зайшла до під`їзду. Зазначила, що двері до квартири були відкриті, зайшовши до коридору побачила, що все розкидано, на підлозі у коридорі лежить ковдра, крісло перевернуто, на підлозі лежить решітка з пічки, у спальні розбито скло у дверях, а матір лежить на підлозі на боку, з приспущеними трусами, та не відзивається. Вказала також, що вхідні двері були пошкоджені, зокрема замок з внутрішньої сторони. Злякавшись потерпіла покликала сусіда, який оглянувши ОСОБА_8 , сказав, що та мертва. Потім була викликана швидка та поліція. В подальшому сидячи на вулиці біля під`їзду разом з сусідами від останніх дізналась, що ОСОБА_4 разом з дитиною босий вибіг з під`їзду. Пізніше обвинувачений разом з дитиною підійшов до неї. Потерпіла зазначила, що останній був босий в шортах, онука також була боса та не одягнена. На питання потерпілої що трапилось почав нецензурно висловлюватись. В подальшому пояснював, що з донькою вийшли босими погуляти по травичці, стосовно смерті матері потерпілої нічого не пояснював, лише сказав, що то вона все в квартирі розкидала. Також потерпіла зателефонувала доньці та остання приїхала з роботи, крім того, приїхала на місце події матір обвинуваченого. Остання просила потерпілу на надавати покази проти її сина, за це обіцяла поховати її матір, на що потерпіла відмовилась. Крім іншого, зауважила, що з квартири нічого не зникло, а ключі від квартири були лише в неї, її матері, доньки та ОСОБА_4 , тобто у сторонніх осіб ключів не було. Вказала, що обвинувачений підіймався до квартири, коли приїхала поліція. Також повідомила, що її онука через деякий час після вказаних подій розповіла, що те, що померла бабуся і це зробив батько, він ображав бабусю, перевернув крісло та просив нікому про це не розповідати.

Крім того, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінуємого йому кримінального правопорушення підтверджується такими доказами:

-показаннями свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що є донькою потерпілої ОСОБА_9 , проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу більше 5 років та мають з ним спільну дитину. Вказала, що разом з матір`ю ОСОБА_9 , бабусею ОСОБА_8 , обвинуваченим ОСОБА_4 та спільною з ним дитиною ОСОБА_6 проживала у двокімнатній квартирі АДРЕСА_4 . Зазначила, що в одній кімнаті жили її матір та бабуся, а в іншій вона з обвинуваченим та донькою. На дверях кімнати, де проживала її матір та бабуся замку не було, на дверях кімнати, де жила вона, обвинувачений та їх донька з внутрішньої сторони був крючок, ззовні шпінгалет вверху. Вказала, що обвинувачений працював у колонії та часто приходив додому в стані алкогольного сп`яніння та іноді поводив себе агресивно. В сім`ї часто траплялись побутові конфлікти між обвинуваченим та свідком, матір`ю і бабусею свідка. Вказала, що обвинувачений також застосовував фізичну силу відносно них. При цьому, зазначила, що викликала поліцію, однак все обмежувалось лише приїздом поліцейських, заяв до поліції свідок не подавала. Також, зазначила, що останній рік з бабусею свідка обвинувачений не спілкувався, остання майже не виходила зі своєї кімнати, більшість часу перебувала в ліжку та обвинувачений також до її кімнати не заходив. Пояснила також, що в кінці літа 2020 року, точної дати не пригадала, близько 13-00 год. їй подзвонила мати та повідомила, що ОСОБА_4 повернувся додому в стані алкогольного сп`яніння, свідок в цей час знаходилась на роботі. Трохи пізніше мати знову їй зателефонувала та повідомила, що вийшла з дому, оскільки посварилась з обвинуваченим, зазначила, що він перекинув тарілку з борщем, яким вона годувала онуку, хапав потерпілу за руки та агресивно себе поводив. Свідок зазначила, що після розмови з матір`ю почала телефонували ОСОБА_4 , однак його телефон був вимкнений. Того ж дня, близько 16-00 год. мати по телефону повідомила, що бабуся померла. Зі слів матері свідку відомо, що в день смерті бабусі ОСОБА_4 прийшов додому близько 13-00 год. в стані алкогольного сп`яніння, заходив до кімнати бабусі, де зняв свої кросівки, хоча зазвичай розувається у коридорі, крім того, в бабусиній кімнаті він залишив свої ключі. В подальшому посварився з матір`ю свідка, після чого остання покинула квартиру. Повернувшись додому потерпіла побачила, що двері у квартиру відчинені, а зайшовши до квартири, побачила свою матір, яка лежала на підлозі та на вигуки потерпілої не відповідала. Злякавшись потерпіла покликала сусіда, який оглянувши бабусю, сказав, що та не дихає. В подальшому була викликана швидка та поліція. А коли потерпіла вийшла на вулицю до під`їзда, побачила обвинуваченого, який гуляв з дитиною, при цьому остання була босоніж та не одягнута, а лише в трусиках та майці. Після останнього дзвінка матері, свідок відпросилась з роботи та приїхала додому. Пояснила, що зайшла до квартири, щоб взути та одягти дитину та побачила, що вдома все перевернуто, зокрема місце, де спала бабуся, рамка з газової плити лежала на підлозі, в дверях кімнати, де проживали свідок з донькою та обвинуваченим, було розбито скло, бабуся лежала на підлозі, крім того, на підлозі були сліди крові. Повідомила, що з квартири ніякі речі не зникли. Вказала, що обвинувачений був у стані сильного алкогольного сп`яніння, заперечував свою причетність до смерті бабусі та зазначив, що гуляв з дитиною босоніж по травичці. Свідок зауважила, що дитина у такому вигляді ніколи не виходить на вулицю. Звернула увагу, що вхідні двері були пошкоджені знизу, крім того, вказала, що кросівки, в яких обвинувачений був цього дня взутий, останній одразу викинув у смітник, пояснивши, що вони розірвані. Додатково повідомила, що її донька через півроку після вказаних подій розповіла, що бачила як батько бив бабусю, зокрема подушкою, чула як вони кричали та він вибив ногою скло у кімнаті. Також свідок повідомила суду, що потерпіла наразі перебуває у Польщі.

-показаннями свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сім`ї ОСОБА_14 та проживає у квартирі АДРЕСА_5 . Зазначила, що знала та спілкувалась з померлою ОСОБА_8 .. Вказала, що остання приймала квартирантів. Повідоміла, що остання скаржилась на своїх родичів-доньку та онуку, а також на ОСОБА_4 .. Померла розповідала свідку, що з обвинуваченим часто сварилась. Свідок не пригадала дати, коли померла ОСОБА_8 , вказала, що зі слів сусідів, кого саме не пам`ятає, чула, що обвинувачений задушив ОСОБА_8 подушкою.

-показаннями свідка ОСОБА_15 - начальника сектору ВКП ХРУП №2 ГУНП в харківській області, на час подій старшого оперуповноваженого Слобідського ВП ГУНП в Харківській області, який в судовому засіданні пояснив, що літом 2020-2021 року після обіду надійшло повідомлення до ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо виявлення трупу Хруслової, жінки похилого віку. Свідок виїхав на місце події, де на вулиці зокрема бачив ОСОБА_4 .. Зазначив, що останній назвався співробітником ІНФОРМАЦІЯ_7 , був в стані алкогольного сп`яніння, нервував, одягнений був лише у шорти без взуття. Обвинувачений пояснив, що вживав алкогольні напої, щодо обставин смерті ОСОБА_14 нічого пояснити не зміг. Також свідок зазначив, що на вулиці бачив маленьку дитину дівчинку, яка також мешкала у квартирі, де було виявлено труп. Вказав, що обвинувачений підіймався в квартиру разом з поліцією та фотографував місце події.

-показаннями експерта ОСОБА_16 -лікаря судово-медичного експерта відділу судово-медичної експертизи трупів, яка пояснила, що розтин трупа ОСОБА_8 проводився на підставі постанови про призначення експертизи слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта ОСОБА_17 від 25.08.2020 року. Вказала, що номер кримінального провадження зазначений експертом у висновку та зазвичай міститься або в постанові слідчого про призначення експертизи, або додається до постанови витяг з ЄРДР. Зазначила, що у будь-якому випадку, якщо матеріали надані слідчим не містять номеру кримінального провадження завідувач відділу експертиз не розподіляє експерту в роботу такі документи та розтин тіла не проводиться. Вказала, що розтин трупа здійснено 26.08.2020 року. Відмінність в зазначенні по батькові померлої ОСОБА_14 в висновках експерта №10-12/2352-ДМ/20 від 26.08.2020 року і №10-14/66-20/2352-ДМ/20 від 11.11.2020 року та в лікарському свідоцтві про смерть пояснила технічною помилкою саме у висновку експерта та зазначила, що в той час як експертиза проводиться експертом на підставі постанови слідчого тощо то лікарське свідоцтво про смерть видається на підставі документів, що посвідчують особу померлого, і зауважила, що вірним є по батькові померлої, яке вказано в лікарському свідоцтві про смерть, а саме « ОСОБА_18 ». Зазначила також, що при проведенні експертиз користувалась матеріалами, наданими слідчим.

-показаннями слідчого ОСОБА_17 , який в судовому засіданні пояснив, що з 25.08.2020 року по 26.08.2020 року перебував на чергуванні та надійшов виклик зі 102 за адресою: АДРЕСА_3 , по факту виявлення трупу. Зазначив, що після внесення вказаної події до системи ЄРДР та отримання підтвердження щодо внесення, ним була винесена постанова про призначення експертизи, яка була направлена до ІНФОРМАЦІЯ_8 . Інший екземпляр постанови про призначення експертизи від 26.08.2020 року, що міститься в матеріалах справи складено його колегою, а перевірено та підписано ним. Різницю в датах постанови, направленої до ІНФОРМАЦІЯ_8 , датованої 25.08.2020 роком, та постанови, що міститься в матеріалах справи та датованої 26.08.2020 роком, пояснив технічною опискою саме в постанові, яка була спрямована експерту. Наголосив, що постанова винесена після внесення даних до ЄРДР, тобто 26.08.2020 року та в останній зазначено номер ЄРДР. Відмінність в зазначенні по батькові померлої ОСОБА_14 в постанові про призначення експертизи та протоколі огляду місця події від 25.08.2020 року пояснив технічною опискою. Зазначив, що під час проведення огляду місця події родичі померлої надавали для огляду документи, що посвідчують особу останньої, та на підставі таких документів в протоколі зазначено по батькові померлої « ОСОБА_18 », при цьому пропущено літеру через описку. Зауважив, що в будь- якому випадку 25.08.2020 року виклик по факту виявлення трупу Хруслової надходив лише один за єдиною адресою: АДРЕСА_3 . Зазначив також, що по приїзді на місце виклику ним було складено протокол огляду місця події від 25.08.2020 року, в якому зафіксована обстановка в квартирі, де виявлено труп. В подальшому за участю експерта в цей же день складено протокол огляду місця події огляду трупа. Пояснив, що різниця в часі між складанням протоколу огляду від 25.08.2020 року в період часу з 19-13 год. до 20-03 год. та протоколу огляду від 25.08.2020 року в період часу з 21-11 год. до 21-42 год. пов`язана була з очікуванням судово-медичного експерта. Після проведення невідкладних слідчих дій слідчим одразу було внесено до ЄРДР відомості про вказані події. Крім того, зазначив, що всі документи, які містяться в матеріалах справи та містять посилання на його прізвище як суб`єкта їх складення, складені та підписані ним. Посилання в документах на його особу як слідчого Слобідського ВП або ВП №2 пояснив зміною назви органу досудового розслідування.

- даними з Витягу ЄРДР щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення за № 0001768 від 26.08.2020 року, згідно якого встановлено, що 25.08.2020 року до Слобідського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від оператора 102 про те, що 25.08.2020 року за адресою: АДРЕСА_3 , виявлено труп ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

- даними рапорту пом. чергового Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 25.08.2020 року щодо виявлення трупа ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_3 .

- даними заяви ОСОБА_10 , згідно якої остання дозволяє провести огляд у квартирі АДРЕСА_4 .

-даними протоколу огляду місця події від 25.08.2020 року, огляд почато о 19-15 год., закінчено о 20-03 год. із фототаблицею до нього, в якому зафіксовано, що за адресою: АДРЕСА_6 в під`їзді №3 вхід здійснюється через металеві двері, поверх другий, квартира АДРЕСА_7 . Маються вхідні двері металеві зачинені з циліндричним замком без видимих зовнішніх пошкоджень. За вхідними дверима коридор, зліва тумба для взуття, вішалка для одягу та тумба. В коридорі на підлозі лежить ковдра. Справа по коридору вхід до туалету та ванної кімнати. Далі по коридору - кухня. Справа по коридору спальна кімната, на підлозі дитячі речі, уламки скла від міжкімнатних дверей, зліва диван, на якому одяг, у кімнаті дерев`яний стіл тощо, мається балкон відчинений, на якому іграшки та перевернутий стіл. Далі по коридору зліва зала, міжкімнатні двері відкриті, прямо від входу м`яке крісло, за ним дерев`яний саквояж, далі диван, за диваном ще м`яке крісло. У куті софа з дзеркалом, мається вікно, на момент огляду відчинено. Понад стіною шкаф, посередині перевернуте крісло.

-даними протоколу огляду місця події від 25.08.2020 року, огляд почато о 21-11 год., закінчено о 21-42 год. із фототаблицею до нього, в якому зафіксовано, що за адресою: АДРЕСА_8 виявлено труп ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Труп лежить на правому боці, руки приведені до тулуба зігнуті в ліктьових суглобах під кутом 90 градусів. Ноги зведені, трохи зігнуті в кульшових та колінних суглобах, перехрещені у гомілках, права зверху лівої. На трупі вдягнені блуза синтетична блакитна з синьо-білим малюнком, яка піднята до рівня 5-6 ребер, верхній ґудзик розстібнутий, другий, п`ятий ґудзики зверху відсутні. На шиї вільно знаходиться зв`язана кутами чорно-біжевими синтетична хустка. Також на трупі маються білі бавовняні труси, які спущені до рівня третини стегон. В проекції лівого кута нижньої щелепи є фіолетовий синець 3*3 см., на лівій бічній поверхні шиї від верхнього до нижнього відділу маються множинні садна невизначеної форми 1,5*1 см. З отвору рота виділяється волога кров, слизові оболонки губ, більше справа, багрово-фіолетового кольору. На дотик визначається незвичайна рухливість 4-5 правих ребер. На тильних поверхнях кистей вбачаються фіолетові синці. У правій скуловій ділянці садно розміром 1,5 *1 см.

-даними постанови про призначення судово-медичної експертизи від 26.08.2020 року,

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27.08.2020 року за участю ОСОБА_9 , відповідно до якого остання вказала та повідомила обставини скоєння кримінального правопорушення від 25.08.2020 року. В судовому засіданні був переглянутий відеозапис, яким зафіксована вищевказана слідча дія, та яка повністю відповідає обставинам, що вказані у зазначеному вище протоколі.

- даними протоколу огляду місця події від 27.08.2020 року, в якому зафіксовано, що в АДРЕСА_9 , в приміщенні знаходиться чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та добровільно видає чоловічі шорти темно-синього кольору розміру L з блакитною емблемою «Speedo» та чоловічі труси чорного кольору у смужку розміром XXXL.

- даними відповіді КЗОЗ « ІНФОРМАЦІЯ_9 » від 28.08.2020 року, згідно якої причиною смерті ОСОБА_8 , 1940 року народження, є механічна асфіксія, здавлення шиї.

- даними протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 04.09.2020 року з описом вилучених речей і документів, згідно якого встановлено завірену копію особової справи №110 ОСОБА_4 у ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка прошита, пронумерована та скріплена печаткою на 59 арк..

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 24.10.2020 року, згідно якого свідок ОСОБА_19 впізнала на фотознімку №3 чоловіка сусіда із під`їзду №3 буд. АДРЕСА_6 , якого звуть ОСОБА_20 , якого 25.08.2020 року вона вранці бачила у стані алкогольного сп`яніння, за зовнішніми рисами обличчя, а саме за формою та овалом обличчя, формою підборіддя, носа, вух, посадкою очей та формою брів. На фото №3 в протоколі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 25.10.2020 року, згідно якого свідок ОСОБА_21 впізнала на фотознімку №3 чоловіка Ігоря з квартири АДРЕСА_10 , який 25.08.2020 року близько 13-00 год. виходив з вказаної квартири, за рисами обличчя, формою голови, очима, губами. На фото №3 в протоколі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- даними висновку експерта №10-12/2352-ДМ/20 від 26.08.2020 року, згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 , 1940 року народження, встановлено наступні ушкодження: садна на передній поверхні шиї з розповсюдженням на ліву бічну поверхню, різноспрямовані, в кількості одинадцяти, подовжених та пів-місяцевих форм на лівій щоці, у лівого кута рота подовжених форм в кількості трьох; синці в проекції кута нижньої щелепи зліва (1), в проекції лівої ключиці (1), внутрішньо шкірні крововиливи в проекції правої ключиці; крововиливи в м`які тканини лівої бічної та задньої поверхонь шиї; повний розгинальний перелом правого великого рогу під`язикової кістки з крововиливом в оточуючі м`які тканини; неповний розгинальний перелом лівого рогу під`язикової кістки в місці з`єднання з тілом, з ознаками розтягнення на внутрішній поверхні, з крововиливом в оточуючи м`які тканини та суглобову капсулу. Дані ушкодження, з урахуванням їх характеру, утворились від стиснення шиї при асиметричному бічному здавленні тупими гнучкими предметами, безпосередньо перед настанням смерті. У той же час, різноспрямовані садна на шиї та лівій щоці трупу могли утворитись і за механізмом тертя-тиснення тупими предметами, контактуюча повехня яких була різко обмежена. Властивості ушкоджень, а саме їх форма, розмірні характеристики, взаєморозташування та час утворення, дають змогу припустити їх спричинення одномоментно або в швидкій послідовності одне за одним. Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок механічної асфіксії зумовленої стисненням органів шиї тупими (тупим) гнучким (півгнучким) предметом з обмеженою контактуючою поверхнею. Травма шиї від стиснення органів шиї з ознаками механічної асфіксії, яка встановлена при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 , має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент його спричинення, а в даному випадку, як такого, що призвело до смерті (п. 4.8,п.2.1.2, п.2.1.3.у «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Таким чином, між вищеописаною травмою шиї та настанням смерті мається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Також при судово-медичній експертизі трупа встановлено закриту тупу травму тулубу у вигляді: локальних переломів 2-5 ребер між пригрудинною та середнє-ключичною лініями, 6-10 лівих ребер по середнє-ключичній лінії з розривами пристінкової плеври та крововиливами темно-червоного кольору, конструкційних переломів 2-8 правих ребер по середнє-ключичній лінії, 3,4 правих ребер по середнє-пахвовій лінії, з крововиливами під пристінкову плевру та м`які тканини, прямий косо-поперечний (зліва направо, дещо зверху вниз) перелом грудини в місці кріплення руків`я з тілом та непрямий поперечний перелом тіла грудини на рівні 3-го міжреберного проміжку, з крововиливами в м`які тканини, крововиливи в парааортальну та жирову клітковину лівої нирки. Вищезазначена травма утворилась незадовго до настання смерті, внаслідок ударно-стискаючої дії тупого предмета в передню поверхню грудної клітки зліва, не відобразивши у ушкодженні свої індивідуальні особливості травмуючої поверхні, та за ступенем тяжкості має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент його спричинення (п.4.8,п.2.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Крім того, при експертизі трупа виявлено: внутрішньо шкірні крововиливи в правій скроневій ділянці, з розповсюдженням на праві виличну та щічну ділянки з крововиливом в підлеглі м`які тканини (1), у правого кута рота, на перехідній облямівці нижньої губи (1), садно в проєкції правої виличної кістки, під нижньою повікою (1), забійні рани у зовнішнього кінця правої надбрівної дуги, на фоні синця та припухлості м`яких тканин (1), на слизовій оболонці нижньої губи, по умовній серединній лінії (1), синці на тильній поверхні лівої кисті, з розповсюдженням на передпліччя (1), крововиливи в м`які покриви голови в тім`яній ділянці справа (1), у потиличній ділянці справа (1), які утворились незадовго до настання смерті, та синець на тильній поверхні правої кисті, який утворився за 3-5 днів до настання смерті. Дані ушкодження утворились від травматичної дії тупих предметів, індивідуальні характеристики травмуючи поверхонь яких, в ушкодженнях не відобразились, садна за механізмом тертя, синці, крововиливи та забійні рани удару, стиснення, або їх комбінації, та мають ознаки легких тілесних ушкоджень (п.4.8, п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Плямисті крововиливи на слизовій піхви та розрив слизової вздовж вільного краю, які утворились незадовго до настання смерті, та зважаючи на їх локалізацію, від циркулярного перерозтягнення слизової піхви з елементами стиснення, і мають ознаки легких тілесних ушкоджень (п.4.8, п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Враховуючи динаміку трупних явищ, зафіксованих в протоколі огляду місця події від 25.08.2020 року, та на момент судово-медичної експертизи трупа можна вважати, що смерть її настала за 8,5 годин до дослідження трупних явищ на місці події, з урахуванням довірливого інтервалу, який в даному випадку складає +-2,8 годин. В крові та сечі трупа ОСОБА_8 етиловий, метиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутиловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлені. Кров від трупа ОСОБА_8 належить до групи А з ізогематоглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н. При судово-медичному дослідженні мазків і тампонів із вмістом піхви та прямої кишки від трупу ОСОБА_8 , сперматозоїди не знайдені.

- даними висновку експерта №10-14/66-20/2352-ДМ/20 від 11.11.2020 року, згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 , 1940 року народження, встановлено наступні ушкодження: садна на передній поверхні шиї з розповсюдженням на ліву бічну поверхню, різноспрямовані, в кількості одинадцяти, подовжених та пів-місяцевих форм на лівій щоці, у лівого кута рота подовжених форм в кількості трьох; синці в проекції кута нижньої щелепи зліва (1), в проекції лівої ключиці (1), внутрішньо шкірні крововиливи в проекції правої ключиці; крововиливи в м`які тканини лівої бічної та задньої поверхонь шиї; повний розгинальний перелом правого великого рогу під`язикової кістки з крововиливом в оточуючи м`які тканини; неповний розгинальний перелом лівого рогу під`язикової кістки в місці з`єднання з тілом, з ознаками розтягнення на внутрішній поверхні, з крововиливом в оточуючі м`які тканини та суглобову капсулу. Дані ушкодження, з урахуванням їх характеру, утворились від стиснення шиї при асиметричному бічному здавленні тупими гнучкими предметами, безпосередньо перед настанням смерті. У той же час, різноспрямовані садна на шиї та лівій щоці трупу могли утворитись і за механізмом тертя-тиснення тупими предметами, контактуюча повехня яких була різко обмежена. Властивості ушкоджень, а саме їх форма, розмірні характеристики, взаєморозташування та час утворення, дають змогу припустити їх спричинення одномоментно або в швидкій послідовності одне за одним. Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок механічної асфіксії зумовленої стисненням органів шиї тупими (тупим) гнучким (півгнучким) предметом з обмеженою контактуючою поверхнею. Травма шиї від стиснення органів шиї з ознаками механічної асфіксії, яка встановлена при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 , має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент його спричинення, а в даному випадку, як такого, що призвело до смерті (п. 4.8,п.2.1.2, п.2.1.3.у «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Таким чином, між вищеописаною травмою шиї та настанням смерті мається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Також при судово-медичній експертизі трупа встановлено закриту тупу травму тулубу у вигляді: локальних переломів 2-5 ребер між пригрудинною та середнє-ключичною лініями, 6-10 лівих ребер по середнє-ключичній лінії з розривами пристінкової плеври та крововиливами темно-червоного кольору, конструкційних переломів 2-8 правих ребер по середнє-ключичній лінії, 3,4 правих ребер по середнє-пахвовій лінії, з крововиливами під пристінкову плевру та м`які тканини, прямий косо-поперечний (зліва направо, дещо зверху вниз) перелом грудини в місці кріплення руків`я з тілом та непрямий поперечний перелом тіла грудини на рівні 3-го міжреберного проміжку, з крововиливами в м`які тканини, крововиливи в парааортальну та жирову клітковину лівої нирки. Вищезазначена травма утворилась незадовго до настання смерті, внаслідок ударно-стискаючої дії тупого предмета в передню поверхню грудної клітки зліва, не відобразивши у ушкодженні свої індивідуальні особливості травмуючої поверхні, та за ступенем тяжкості має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент його спричинення (п.4.8,п.2.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Крім того, при експертизі трупа виявлено: внутрішньо шкірні крововиливи в правій скроневій ділянці, з розповсюдженням на праві виличну та щічну ділянки з крововиливом в підлеглі м`які тканини (1), у правого кута рота, на перехідній облямівці нижньої губи (1), садно в проєкції правої виличної кістки, під нижньою повікою (1), забійні рани у зовнішнього кінця правої надбрівної дуги, на фоні синця та припухлості м`яких тканин (1), на слизовій оболонці нижньої губи, по умовній серединній лінії (1), синці на тильній поверхні лівої кисті, з розповсюдженням на передпліччя (1), крововиливи в м`які покриви голови в тім`яній ділянці справа (1), у потиличній ділянці справа (1), які утворились незадовго до настання смерті, та синець на тильній поверхні правої кисті, який утворився за 3-5 днів до настання смерті. Дані ушкодження утворились від травматичної дії тупих предметів, індивідуальні характеристики травмуючих поверхонь яких, в ушкодженнях не відобразились, садна за механізмом тертя, синці, крововиливи та забійні рани удару, стиснення, або їх комбінації, та мають ознаки легких тілесних ушкоджень (п.4.8, п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Плямисті крововиливи на слизовій піхви та розрив слизової вздовж вільного краю, які утворились незадовго до настання смерті, та зважаючи на їх локалізацію, від циркулярного перерозтягнення слизової піхви з елементами стиснення, і мають ознаки легких тілесних ушкоджень (п.4.8, п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Свідчення свідка ОСОБА_9 під час проведення з нею слідчого експерименту від 27.08.2020 року в частині способу спричинення, мезанізму, давності та локалізації ушкоджень, а саме травми шиї у вигляді саден на передній поверхні шиї з розповсюдженням на ліву бічну поверхню, різноспрямовані, в кількості одинадцяти, подовжених та пів-місяцевих форм на лівій щоці, у лівого кута рота подовжених форм в кількості трьох; синців в проекції кута нижньої щелепи зліва (1), в проекції лівої ключиці (1), внутрішньо шкірніх крововиливів в проекції правої ключиці; крововиливів в м`яких тканинах лівої бічної та задньої поверхонь шиї; повниого розгинального перелому правого великого рогу під`язикової кістки з крововиливом в оточуючи м`які тканини; неповного розгинального перелому лівого рогу під`язикової кістки в місці з`єднання з тілом, з ознаками розтягнення на внутрішній поверхні, з крововиливом в оточуючи м`які тканини та суглобову капсулу, не суперечать судово-медичним даним, ориманим при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 . Інші тілесті ушкодження, які були встановлені на тілі трупа ОСОБА_8 , в свідченнях, на які посилається свідок ОСОБА_8 , не відображені. Зважаючи на кількість, локалізацію, характер ушкоджень, встановлених при судово-медичній експертизі ОСОБА_8 , утворення тілесних ушкоджень при падінні на площині «внаслідок падіння з висоти власного зросту» виключається. Враховуючи характер травми органів шиї, а саме ознаки механічної асфіксії, малоймовірно, що потерпіла могла вчинити будь-які цілеспрямовані дії після заподіяння їй тілесних ушкоджень.

- даними висновку експерта від 15.12.2020 року №15-12/966Дм 2020 р., згідно якого при проведенні судово-медичної екпертизи чоловічих шорт, вилучених у ОСОБА_4 , в об`єктах №1,3 знайдені ферментативною реакцією сліди слини. При цитологічному дослідженні знайдені клітини букального епітелію та клітини властиві для клітин порожнини носу, у окремих клітин маються жіночі мітки Х-хроматин. При серологічному дослідженні та в клітинах виявлені антигени В, А та Н. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи та групову приналежність крові потерпілої ОСОБА_8 , можна припустити походження клітин букального епітелію та клітин порожнини носа від жінки з групою крові А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н, в тому числі і від ОСОБА_8 .. Проте не можна виключити домішки слідів слини та клітин порожнини носу і від людини з групою крові АВ (ІV) з супутнім антигеном Н, або від людини з групою крові В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н. В результаті дослідження шорт клітини піхвового епітелію та сліди крові не знайдені. В результаті проведення дослідження чоловічих трусів, вилучених у ОСОБА_4 , сліди крові та клітини піхвого епітелію не знайдені.

-даними відповіді КНП ХОР « ІНФОРМАЦІЯ_11 » від 21.01.2021 року №01-56/Л з доданою до нього картою виїзду бригади екстреної медичної допомоги, згідно яких 25.08.2020 року о 16-52 год. до служби « НОМЕР_1 » надійшов виклик за адресою: АДРЕСА_3 , до ОСОБА_22 , 1940 року народження. Виклик обслуговувала бригада екстреної медичної допомоги №708 у складі лікаря ОСОБА_23 , фельдшера ОСОБА_24 , стажера інтерна ОСОБА_25 та водія ОСОБА_26 . Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги зафіксовано попередній діагноз: Біологічна смерть.

- даними протоколу огляду речових доказів від 01.02.2021 року, об`єктом огляду є CD-R диск ТМ « ІНФОРМАЦІЯ_12 », який надано КНП ХОР « ІНФОРМАЦІЯ_13 » (оператор 103), на якому мається файл з назвою та файловим розширенням «25 08 2020 16 50 .wav».

У судовому засіданні прослухано аудіозапис, на якому зафіксовано виклик бригади швидкої допомоги за адресою: АДРЕСА_3 до ОСОБА_8

-даними постанови про приєднання речових доказів до кримінального провадження від 01.02.2021 року, згідно якої носій інформації CD-R диск ТМ « ІНФОРМАЦІЯ_12 », на якому знаходиться файл «25 08 2020 16 50 .wav» визнано речовим доказом.

- даними протоколу огляду речових доказів від 18.01.2021 року, оглядом встановлено речі, перев`язані мотузкою з паперовою етикеткою, на якій мається напис 10-12/2352-ДМ/20, відповідно до висновку експерта вказані речі належали ОСОБА_8 , труп якої доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_8 з метою проведення судово-медичної експертизи: хустка жіноча ситцева, яка має кант чорного кольору по всьому периметру хустки шириною 3 см., колір основної поверхні хустини білий, на хустці мається орнамент у вигляді квітів, вся поверхня хустки крім острівчатих проміжків має нашарування речовини бурого кольору; сорочка жіноча блакитного кольору з малюнком у вигляді суцвіття квітів синього кольору, на передній поверхні сорочки у верхній з правої сторони частково на комірі та рукаві майже до середньої частини маються нашарування речовини бурого кольору невизначеної форми., на лівій передній частині сорочки у центральній частині біля смуги з отворами під ґудзики мається пляма речовини бурого кольору близько до круглої форми діаметром від 9-12 см.; труси жіночі білого кольору з маркуванням на резинці «UNNO» маються острівчаті з нечітко вираженими межами плями речовини бурого кольору та жовтого кольору.

-даними постанови про приєднання доказів до кримінального провадження від 18.01.2021 року, згідно якої хустка, сорочка, труси, які належали ОСОБА_8 , визнано речовими доказами.

- даними протоколу огляду речових доказів від 01.02.2021 року, об`єктом огляду є CD-R диск ТМ « ІНФОРМАЦІЯ_14 », який надано ІНФОРМАЦІЯ_15 (оператор 102), на якому мається папка з назвою «.2020-08-25 17-24-22», в якій знаходиться файл з назвою та файловим розширенням «.1129269.mp3».

У судовому засіданні прослухано аудіозапис, на якому зафіксовано повідомлення за фактом смерті ОСОБА_8 та виклику наряду поліції за адресою: АДРЕСА_3 .

-даними постанови про приєднання речових доказів до кримінального провадження від 01.02.2021 року, згідно якої CD-R диск ТМ «Ridata», на якому знаходиться аудіо файл «.1129269.mp3», визнано речовим доказом.

-даними відповіді КНП ХОР « ІНФОРМАЦІЯ_16 » від 26.01.2021 року №75, згідно якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в обласному реєстрі донорів КНП ХОР « ІНФОРМАЦІЯ_17 », при обстеженні донорської крові зданої 03.07.2015 року визначена група крові АВ (ІV) резус позитивний.

- даними висновку експерту №15-12/90-Ц-2021 р. від 02.02.2021 року, відповідно до якого при проведенні судово-медичної екпертизи чоловічих шорт, вилучених у ОСОБА_4 , в об`єктах №1,3 знайдені ферментативною реакцією сліди слини. При цитологічному дослідженні знайдені клітини букального епітелію та клітини властиві для клітин порожнини носу, у окремих клітин маються жіночі мітки Х-хроматин. При серологічному дослідженні та в клітинах виявлені антигени В, А та Н. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи та групову приналежність крові потерпілої ОСОБА_8 , можна припустити походження клітин букального епітелію та клітин порожнини носа від жінки з групою крові А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н, в тому числі і від ОСОБА_8 .. Проте не можна виключити домішки слідів слини та клітин порожнини носу і від людини з групою крові АВ (ІV) з супутнім антигеном Н, або від людини з групою крові В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н. Враховуючи групову приналежність крові ОСОБА_4 ( АВ (ІV)) можна припустити домішки слідів слини та порожнини носу і від нього.

- даними висновку експерта від 08.02.2021 року №14/139-Дм/21, згідно якого групова належність крові від трупу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - А з ізогемаглютиніном анти-В. На трусах (об`єкти №1-9), вилучених під час проведення судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_8 , виявлені сліди крові людини, без домішку сперми, групи А з ізогемаглютиніном анти-В, властивий їй самій. На цих же трусах, в об`єкті №10, кров та сперма не знайдені.

- даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 17.02.2021 року, згідно якого встановлено диск з інформацією від мобільного оператору ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 », згідно ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.08.2020 року, з диском до нього.

- даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 17.02.2021 року, згідно якого встановлено диск з інформацією від мобільного оператору ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_19 », згідно ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.08.2020 року, з диском до нього.

- даними висновку експерта від 20.01.2021 року №15-12/54-Ц/Дм 2021 р., згідно якого досліджувався піднігтьовий вміст рук трупу ОСОБА_8 (п.2.2 екпертизи). Так, при проведенні судово-медичної експертизи піднігтьового вмісту правої руки трупу ферментативною реакцією знайдені сліди слини. При цитологічному дослідженні знайдені клітини, по цитоморфологічній структурі відносяться до клітин букального епітелію, в яких знайдені жіноча статева мітка (Х-хроматин) та чоловіча статева мітка (У-хроматин). При серологічному дослідженні виявлени антигени А, В та ОСОБА_27 та Н для потерпілої являються властивими, а антиген В для неї чужорідний. Таким чином, враховуючи групові характеристики крові осіб, що проходять по справі, виявлені антигени можуть походити за рахунок клітин букального епітелію, як жінки з груповою приналежністю крові А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н, в тому числі і від самої потерпілої, так і за рахунок домішок клітин букального епітелію чоловіка з групою крові АВ (ІV), яким міг бути ОСОБА_4 .. Сліди крові та сперми не знайдені. В результаті дослідження піднігтьового вмісту лівої руки трупу ферментативною реакцією знайдені сліди слини. Встановити статеву приналежність слідів слини не представилось можливим у зв`язку з відсутністю ядровмістимих клітин. При серологічному дослідженні виявлені антигени А та Н, властиві самій потерпілій. Таким чином, сліди слини могли походити від людини з групою крові А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н, в тому числі, і від самої потерпілої. Від ОСОБА_4 сліди слини походити не могли.

-даними висновку судово-психіатричоного експерта від 08.02.2021 року №64, згідно якого ОСОБА_4 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому вілповідає правопорушення, ОСОБА_4 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства та іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

- даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 08.03.2021 року, встановлено зразок крові та жовчі трупу ОСОБА_8

-даними рапорту ст. слідчого СВ ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області від 04.03.2021 року, згідно якого з метою проведення допиту малолітнього свідка ОСОБА_6 , за участі матері ОСОБА_10 та психолога ОСОБА_28 , будь-яких показів, що мають значення для досудового розслідування та обставин, які мали місце 26.08.2020 року отримати не представилось можливим. ОСОБА_6 на питання, пов`язані з ОСОБА_8 або ОСОБА_4 замикається, перемикається на інші речі або взагалі перестає спілкуватис, всіляко намагається не спілкуватись з даного приводу. На даний час вважає, що ОСОБА_8 та ОСОБА_4 перебувають за кордоном.

- даними протоколу огляду речових доказів від 23.03.2021 року, оглядом встановлено паперовий конверт з пояснювальним написом «Об`єкти до висновку судово-медичної експертизи №10-12/2352-Дм/20 від 24.10.2020, зрізи піднігтьових пластин з піднігтьовим вмістом; зразки волосся з шести ділянок голови, Нач. відділення к-н поліції (підпис) ОСОБА_29 , ВХ 54, 19.01.2021».

-даними постанови про приєднання речових доказів до кримінального провадження від 23.03.2021 року, згідно якої піднігтьові пластини з вмістом померлої ОСОБА_8 визнано речовим доказом.

-даними протоколу огляду речових доказів від 23.03.2021 року, оглядом встановлено паперовий конверт з пояснювальним написом «Речові докази до «Висновку експерта 15№966-Ц/дм від 03.12, ЄРДР №0001768 від 26.08.2020, шорти вилучені у ОСОБА_4 , 1986 р.н., вирізки з досліджуваними об`єктами №1-4, Судово-медичний експерт-цитолог (підпис) ОСОБА_30 , відбиток печатки експертної установи».

-даними останови про приєднання речових доказів до кримінального провадження від 24.03.2021 року, згідно якої чоловічі шорти, які належать ОСОБА_4 , визнано речовим доказом.

-даними протоколу відібрання зразків для експертного (біологічного) дослідження від 24.03.2021 року щодо відібрання зразків букального епітелію з порожнини рота ОСОБА_4

-даними висновку експерта від 26.04.2021 року №СЕ-19/121-21/5164-БД, згідно якого встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка слини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт №1) таблиця 1.1, додаток 1. Також встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) Y-хромосоми зразка слини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт №1Y) таблиця 1.1, додаток 1. Встановлено генетичні ознаки (ДНК профіль) зразка крові трупа потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (об`єкт №2) таблиця 1.1, додаток 1.

- даними висновку експерта віж 14.05.2021 року №СЕ-19/121-21/6943-БД, згідно якого встановлено генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на шортах (об`єкти 1.1, 1.2) (об`єкти №1,3 згідно висновку судового експерта ІНФОРМАЦІЯ_8 від 30.12.2020 №15-12/966Дм 2020р.) (таблиця 1.1, додаток1). Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на шортах (об`єкти №1.1, 1.2) (об`єкти №1,3 згідно висновку судового експерта ІНФОРМАЦІЯ_8 від 30.12.2020 №15-12/966Дм 2020р.) є змішаними, містять генетичні ознаки більш, ніж однієї особи та можуть бути придатні для ідентифікації лише за домінуючим ДНК профілем. Генетичні ознаки особи, яка домінує серед генетичних ознак клітин з ядрами, виявлених на шортах (об`єкти 1.1, 1.2) (об`єкти №1,3 згідно висновку судового експерта ІНФОРМАЦІЯ_8 від 30.12.2020 №15-12/966Дм 2020р.), збігаються між собою, належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі та не збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка крові потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (об`єкт №2 згідно висновку судового експерта ІНФОРМАЦІЯ_20 від 26.04.2021 № СЕ-19/121-21/5164-БД).

- даними висновку експерта від 30.06.2021 року №СЕ-19/121-21/6937-БД, згідно якого встановлено генетичні ознаки (ДНК профіль) клітин з ядрами, виявлених в піднігтьовому вмісті правої руки трупу ОСОБА_8 (об`єкт №1) (об`єкт №1 згідно висновку судового експерта ІНФОРМАЦІЯ_8 №15-12/54-Ц/Дм 2021р. від 05.02.2021) та клітин з ядрами, перенесених на нитки марлі (об`єкт №2) (об`єкт №1 згідно висновку судового експерта ІНФОРМАЦІЯ_8 №15-12/54-Ц/Дм 2021р. від 05.02.2021) (талиця 1.1, додаток 1). Генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин з ядрами, виявлених в піднігтьовому вмісті правої руки трупу ОСОБА_8 (об`єкт №1) (об`єкт №1 згідно висновку судового експерта ІНФОРМАЦІЯ_8 №15-12/54-Ц/Дм 2021р. від 05.02.2021) та клітин з ядрами, перенесених на нитки марлі (об`єкт №2) (об`єкт №1 згідно висновку судового експерта ІНФОРМАЦІЯ_8 №15-12/54-Ц/Дм 2021р. від 05.02.2021), збігаються між собою, не збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка слини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт №1 згідно висновку судового експерта ІНФОРМАЦІЯ_20 від 26.04.2021 № СЕ-19/121-21/5164-БД) та належать невстановленій особі жіночої генетичної статі.

-даними лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, виданих КЗОЗ « ІНФОРМАЦІЯ_8 » від 29.08.2020 року, згідно яких ІНФОРМАЦІЯ_21 померла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті - здавлення шиї.

Однією з загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань (пункт 16 частинам 1 статті 7 КПК). Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків,передбачених КПК. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених КПК. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (стаття 23КПК).

Разом з тим, свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями (частина 4 статті 96 КПК).

ІНФОРМАЦІЯ_22 неодноразово зазначав, що засаді безпосередності дослідження доказів, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах. В залежності від обставин ця засада реалізується в різних формах, оскільки суд має узгоджувати її з іншими засадами кримінального процесу та/або легітимними інтересами суспільства чи окремих осіб (постанови ІНФОРМАЦІЯ_23 від 19.11.2019 у справі №750/5745/15-к, від 04.03.2020 у справі №332/2216/17, від 10.09.2020 у справі №766/19891/17). Так, у справі №750/5745/15-к ІНФОРМАЦІЯ_22 визнав помилковим висновки судів попередніх інстанцій щодо визнання під час нового судового розгляду недопустимими доказом судових показань свідка, наданих під час минулого судового розгляду, виключно з підстав неможливості забезпечити явку такої особи у судове засідання. У справі №332/2216/17 ІНФОРМАЦІЯ_22 погодився з висновками попередніх інстанцій, які в цілях захисту інтересів дитини відмовили у допиті малолітньої потерпілої у провадженні за фактом вчинення стосовно неї злочину проти статевої недоторканності, поклавши в основу обвинувального вироку серед іншого показання свідків з її слів без безпосереднього допиту малолітньої в судовому засіданні. У справі №766/19891/17 Верховний Суд зазначив, що посилання на позасудові свідчення потерпілого, який помер на час судового розгляду, не є порушенням засади безпосередності; при цьому суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги судові показання свідків, яким потерпілий за життя розповідав про обставини вчинення щодо нього кримінального правопорушення, вина обвинуваченого підтверджувалась також іншими доказами, які були досліджені безпосередньо та з дотриманням норм процесуального закону.

Принцип безпосередності дослідження показань є розвитком принципу змагальності та такий підхід спрямований на підвищення захисту прав особи на стадії досудового розслідування та на нівелювання тиску на особу під час отримання показань слідчим чи прокурором (пояснювальна записка до проекту Закону України №9700 від 13.01.2012 «КПК»).

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на найкраще забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яке забезпечується також і підпунктом «d» частини 3 статті 6 Конвенції. Гарантії цього підпункту є конкретними аспектами права на справедливий судовий розгляд, встановленого частиною1 статті6 Конвенції, які повинні враховуватись при будь-якій оцінці справедливості провадження.

Відповідно до практики ЄСПЛ використання в якості доказів показань, відібраних на стадіях розслідування правоохоронними органами та судового слідства, саме по собі не є несумісним зі згаданими положеннями за умови, що дотримано право на захист.

ЄСПЛ сформулював загальні принципи, які мають застосовуватись у справах, коли свідок обвинувачення не був присутнім у судовому засіданні, а попередньо надані ним показання були визнані допустимим доказом, в рішеннях у справахAl-KhawajaandTaheryv.TheUnitedKingdom[GC], заяви №26766/05 та №22228/06, ЄСПЛ 2011,Schatschaschwiliv.Germany[GC], заява №9154/10, ЄСПЛ 2015,Setonv.TheUnitedKingdom,заява №55287/10, §57-59, від 31.03.2016, «Боєць проти України», заява №20963/08, §74-76, від 30.01.2018, «Гарбуз проти України», §34, заява №72681/10, від 19.02.2019.

Виходячи з практики ЄСПЛ, для оцінки допустимості показань відсутнього свідка потрібно виконати трискладовий тест («тест Аль-ХаваджаіТахері»), з`ясувавши такі обставини:

1)чи існували поважні причини для неявки свідка до суду та відповідно для прийняття показань недопитаного відсутнього свідка як доказів. Однією з поважних причин неявки особи ЄСПЛ визнає її смерть (наприклад, рішення у справі«Тіхак проти України», заява №59937/08, від 18.12.2018, §45);

2)чи були показання відсутнього свідка єдиною або вирішальною підставою для засудження обвинуваченого. Правило «єдиного або вирішального доказу» означає, що визнання вини обвинуваченого виключно або переважно ґрунтується на показаннях свідків, яких обвинувачений не може допитати на будь-якій стадії провадження. У цьому контексті слово «вирішальний» слід розуміти вузько як таке, що вказує на доказ такої значущості або важливості, який, вірогідно, може стати вирішальним для результату розгляду справи. Якщо неперевірені показання свідка підтверджуються іншими доказами, вирішення питання, чи є вони вирішальними буде залежати від сили підтверджуючих доказів: чим більш вагомими будуть інші обвинувальні докази, тим менша вірогідність визнання показань відсутнього свідка вирішальними;

3)чи існували достатні врівноважуючі фактори, у тому числі вагомі процесуальні гарантії, здатні компенсувати незручності, спричинені стороні захисту в результаті допуску доказу, та забезпечити щоб судовий розгляд у цілому був справедливим. Зокрема, суд має вжити заходи, які здатні забезпечити справедливу та належну оцінку надійності такого доказу (Schatschaschwiliv.Germany[GC], заява №9154/10, §125). Обсяг врівноважуючих факторів, необхідних для того, щоб судовий розгляд вважався справедливим, буде залежати від вагомості показань відсутнього свідка. Чим важливішими є ці показання, тим вагомішими мають бути врівноважуючі фактори для того, щоб провадження в цілому могло вважатися справедливим (зокрема, згадане рішення у справіSetonv.TheUnitedKingdom,§59). Такими врівноважуючими факторами ЄСПЛ серед іншого визнає: (1)наявність у суду доказів, що підтверджують позасудові показання відсутнього свідка (показання осіб, яким відсутній свідок розповідав про те що сталось, одразу після події; речові докази); (2)надання захисту можливості допитати свідка на стадії досудового розслідування (очна ставка між відсутнім свідком та обвинуваченим); (3)надання можливості обвинуваченому викласти власну версію подій та оспорити надійність відсутнього свідка (згадані вище рішення у справах«Гарбуз проти України», §43;«Тіхак проти України», §46-50).

На необхідності застосування цього тесту при дослідженні позасудових показань померлого свідка наголосив ІНФОРМАЦІЯ_23 у постанові від 02.12.2020 у справі №279/746/17. В інших справах ІНФОРМАЦІЯ_22 погодився з висновками суду першої інстанції, який використав позасудові показання померлих свідків, посилаючись на зазначений тест (постанова від 04.10.2018 у справі №398/1257/16-к), чи безпосередньо застосовував цей тест при оцінці законності використання показань відсутнього свідка (наприклад, постанова ІНФОРМАЦІЯ_24 від 02.09.2020 у справі №1-331/09, ухвали ІНФОРМАЦІЯ_23 від 17.12.2019 у справі №212/11316/2012 та від 10.11.2020 у справі №537/2068/16-к, постанова ККС ВС від 19.11.2019 у справі №750/5745/15-к). Хоч ряд судових рішень ІНФОРМАЦІЯ_25 стосувались дослідження позасудових показань за положеннями КПК 1960 року, проте викладені у них висновки є релевантними обставинам цього провадження в контексті оцінки відповідності Конвенції використання позасудових свідчень.

Виходячи із зазначеного, суд вважав за можливе, зважаючи, що від учасників кримінального провадження заперечень не надійшло, оголосити у судовому засіданні покази свідка ОСОБА_31 , які вона надала під час досудового розслідування, та яка на час розгляду справи судом померла, що підтверджується копією актового запису про смерть №6211 від 02.04.2021 року, у зв`язку з чим її допит у судовому засіданні неможливий.

Так, відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_31 встановлено, що остання пояснювала, що проживає в квартирі АДРЕСА_11 . Вказала, що в сусідній квартирі АДРЕСА_4 проживають ОСОБА_32 , її дочка ОСОБА_33 , онука ОСОБА_34 та зять ОСОБА_35 . Зазначила, що з вказаної родини спілкувалась тільки з ОСОБА_36 , хоча та рідко виходила на вулицю. Свідок вказала, що остання скаржилась їй на ОСОБА_37 , казала, що той не дозволяє їй ходити по квартирі. Також, розповідала, що обвинувачений брав її рукою за обличчя та вживаючи ненормативну лексику казав «ти однаково помреш». Свідок також зазначила, що 25.08.2020 року вдень, точного часу повідомити не може, з квартири Хруслових чула гучні крики та сильний гуркіт, як начебто щось падало.

Оцінюючи допустимість як доказу протокол допиту свідка ОСОБА_31 з огляду на відповідність трискладовому тесту, суд зазначає, що об`єктивна неможливість допиту вказаного свідка пов`язана з її смертю; показання вказаного свідка для суду не є єдиним та/або вирішальним доказом.

В той же час, на думку суду, не достатньо врівноважуючих факторів, оскільки відсутні інші докази, які б давали можливість суду в повній мірі перевірити позасудові показання свідка; у сторони захисту не було можливості перевірити зазначені показання також під час досудового розслідування шляхом проведення його перехресного допиту чи очної ставки. Можливість сторони захисту викласти власну версію подій та оспорити надійність свідка під час судового розгляду, суд вважає не достатнім врівноважуючим фактором.

Таким чином, суд вважає, що протокол допиту свідка ОСОБА_31 слід визнати недопустимим доказом.

Крім того, захисником ОСОБА_4 -адвокатом ОСОБА_5 подані клопотання про визнання доказів недопустимими. Просив визнати недопустимим доказом висновок експерта №10-12/2352-ДМ/20 від 26.08.2020 року. В обгрунтування зазначив, що експертом проведено експертизу на підставі постанови слідчого від 25.08.2020 року, винесеної до реєстрації кримінального провадження в ЄРДР, що є істотним порушенням вимог ст. 214 КПК України. Крім того, згідно змісту вказаного висновку вказана експертиза проводилась щодо трупу ОСОБА_8 , між тим вважав, що експертиза щодо трупу ОСОБА_8 не проводилась. Крім того, просив визнати недопустим доказом висновок експерта №10-14/66-20/2352-ДМ/20 від 11.11.2020 року. Зазначив, що вказаний висновок складено, зокрема, з урахуванням висновку №10-12/2352-ДМ/20 від 26.08.2020 року. Крім того, згідно змісту вказаного висновку експертиза проводилась щодо трупу ОСОБА_8 , а не ОСОБА_8 . Просив також, визнати недопустим доказом протокол огляду місця події від 25.08.2020 року, проведений у період часу з 21-11 год. до 21-42 год.. В обгрунтування вказав, що вказаний огляд проведений з істотним порушенням вимог ст. 214 КПК України, тобто до реєстрації повідомлення про злочин в ЄРДР, та є другою за часом виконаною слідчою дією після проведення першого огляду місця події від 25.08.2020 року у період часу з 19-17 год. до 20-03 год.. Крім того, зі змісту вказаного протоколу було виявлено труп ОСОБА_8 та він не містить даних щодо того, яким чином слідчим було встановлено особу трупу та яким чином він з`явився на місці пригоди, оскільки згідно протоколу огляду місця події від 25.08.2020 року у період часу з 19-17 год. до 20-03 год. не було виявлено трупу. Просив визнати недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 27.08.2020 року за участю свідка ОСОБА_9 та відеозапис цієї слідчої дії на носієві інформації DVD-R диску об`ємом 4,7Gb. Зазначив, що вказаний протокол не містить підпису старшого оперативного уповноваженого ОСОБА_38 , який приймав участь у вказаній слідчий дії. Крім того, слідчим ОСОБА_29 учасникам слідчої дії роз`яснено про використання засобу відео фіксації цифрова камера Panasonic HCV260 та носій інформації CD-карта обємом 16 Gb, однак відсутня інформація про ознайомлення учасників слідчої дії зі змістом відеозапису, крім того, не надано носія інформації CD-карта об`ємом 16 Gb, натомість до протоколу стороною обвинувачення надано DVD-R диск об`ємом 4,7Gb, який був досліджений в судовому засіданні, не надано доказів на підтвердження законності проведення відеозапису на DVD-R диск об`ємом 4,7Gb або копіювання відеозапису на цей носій інформації, який не містить і цифрового підпису особи, яка його створила. Крім того, слідчим не повідомлено про умови та порядок використання технічного запису фіксації, про застосування інших технічних засобів фіксації, макетів, манекенів, не вказано даних про особу, яка проводить відеозапис. Поставив під сумнів об`єктивність та неупередженість дій слідчого ОСОБА_29 , який на думку захисника, допомагав ОСОБА_9 керувати положенням манекену людини, не з`ясував у неї де знаходилась ОСОБА_8 під час подій скоєння злочину, не пропонував показати за допомогою манекену людини розташування ОСОБА_8 у кімнаті. Поставив під сумнів покази ОСОБА_9 під час вказаної процесуальної дії, які, на думку сторони захисту, не відповідають подіям, які відбувались у квартирі ІНФОРМАЦІЯ_21 за версією ОСОБА_9 , зокрема, в частині місця розташування останньої. Вказав, що, на думку сторони захисту, запис про поновлення відеозйомки було дописано після складання протоколу та ознайомлення з ним і підписанням такого свідком ОСОБА_9 .. Просив визнати недопустимим доказом фотокопію лікарського свідоцтва про смерть №10-12/2352-ДМ/20 від 29.08.2020 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого КЗОЗ « ІНФОРМАЦІЯ_8 ». Зазначив, що оригінал вказаного свідоцтва суду не надано та не досліджено. Крім того, під час допиту експерта ОСОБА_16 , остання повідомила, що підписала вказане свідоцтво, однак, особисто його не складала та документів, на підтвердження особи померлої ОСОБА_14 не бачила. Окрім цього, просив визнати недопустимими доказами копію запиту №62/1768 від 11.01.2021 року, лист відповідь від 21.01.2021 року №01-56/л КНП ХОР « ІНФОРМАЦІЯ_26 », протокол огляду речових доказів від 01.02.2021 року, постанову про приєднання речових доказів до кримінального провадження від 01.02.2021 року, протокол огляду речових доказів від 18.01.2021 року, постанову про приєднання речових доказів до кримінального провадження від 18.01.2021 року, постанову про приєднання речових доказів до кримінального провадження від 20.01.2021 року, копію запиту від 12.01.2021 року №117/119-62/02/10-21, лист відповідь №548/119-25/03-2021 від 01.02.2021 року, протокол огляду речових доказів від 01.02.2021 року, постанову про приєднання речових доказів до кримінального провадження від 01.02.2021 року, копію запиту від 25.01.2021 року №62/1768, лист відповідь №75 від 25.01.2021 року, копію листа від 02.02.2021 року №62/1767, постанову про призначення судово-медичної (цитологічної) експертизи від 02.02.2021 року, висновок експерта №15-12/90-Ц-2021 р., копію листа від 19.01.2021 року №62/1768, постанову про призначення судово-медичної експертизи від 18.01.2021 року, висновок експерта №14/139-Дм/21, копію листа від 03.02.2021 року №62/1768, клопотання про надання тимчасового доступу до речей і документів від 03.02.2021 року, копію листа від 08.02.2021 року №62/1768, ухвалу слідчого судді ОСОБА_39 від 05.02.2021 року про надання тимчасового доступу до документі ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_18 », протокол про тимчасовий доступ до речей і документів від 17.02.2021 року, копію листа від 03.02.2021 року №62/1767, клопотання про надання тимчасового доступу до речей і документів від 03.02.2021 року, копію листа від 08.02.2021 року №62/1768, ухвалу слідчого судді ОСОБА_39 від 05.02.2021 року про надання тимчасового доступу до документів ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_19 », протокол про тимчасовий доступ до речей і документів від 17.02.2021 року, копію листа від 18.01.2021 року №62/1768, постанову про призначення судово-медичної (цитологічної) експертизи від 18.01.2021 року, висновок експерта №15-12/54-Ц/Дм 2021 р., копію листа від 02.02.2021 року №62/529, постанову про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 02.02.2021 року, висновок судово-психіатричного експерта №64 від 08.02.2021 року, клопотання про тимчасовий доступ до речей і докуметів від 23.02.2021 року, ухвалу слідчого судді ОСОБА_39 від 01.03.2021 року про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів, протокол про тимчасовий доступ до речей і документів від 08.03.2021 року, копію супровідного листа від 23.02.2021 року №62/1768, клопотання про примусове відібрання біологічних зразків для експертного дослідження у ОСОБА_4 , ухвалу слідчого судді ОСОБА_39 від 22.03.2021 року про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків букального епітелію у ОСОБА_4 , постанову про приєднання речових доказів до кримінального провадження від 23.03.2021 року, протокол відібрання зразків для експертного дослідження від 24.03.2021 року, постанову про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи від 24.03.2021 року, постанову про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи від 24.03.2021 року, висновок експерта №СЕ-19/121-21/5164-БД від 26.04.2021 року, постанову про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи від 24.03.2021 року, висновок експерта №СЕ-19/121-21/6943-БД від 14.05.2021 року, висновок експерта №СЕ-19/121-21/6937-БД від 30.06.2021 року. Зазначив, що відповідно до відповіді ІНФОРМАЦІЯ_27 від 22.01.2025 року №50азвс/119-12-2025 наказом ІНФОРМАЦІЯ_28 від 23.12.2020 року № 1021 «Про організаційно-штатні зміни в ІНФОРМАЦІЯ_29 » реорганізовано ІНФОРМАЦІЯ_30 із скороченням всіх посад та створено ВП №2ХРУП №1 ГУНП в Харківській області. Також, наказом ІНФОРМАЦІЯ_27 від 01.02.2021 року №62 о/с ОСОБА_29 та ОСОБА_17 звільнені з попередніх посад, а саме начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи ІНФОРМАЦІЯ_6 та з посади слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості ІНФОРМАЦІЯ_6 та призначені на посади старшого слідчого та слідчого СВ ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області. Тобто, посади, які займали в ІНФОРМАЦІЯ_31 ОСОБА_29 та ОСОБА_17 були скорочені, та останні не мали процесуальних повноважень проводити слідчі дії та приймати процесуальні рішення у вказаному кримінальному провадженні. Окрім цього, постановою керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_40 від 19.03.2021 року було визначено підслідність у вказаному кримінальному провадженні за ІНФОРМАЦІЯ_27 , а отже, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_27 мали процесуальне право проводити слідчі дії та приймати процесуальні рішення в межах вказаного кримінального провадження тільки з 19.03.2021 року. З огляду на вказане, слідчі, зокрема, ОСОБА_29 та ОСОБА_17 , які здійснювали досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, як посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_32 , а в подальшому як посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_27 , не мали процесуальних повноважень у вказаному кримінальному провадженні з 23.12.2020 року по 19.03.2021 рік. Крім того, згідно відомостей з повного витягу з ЄРДР, наданого ІНФОРМАЦІЯ_33 , відсутня інформація про зміну підслідності у вказаному кримінальному провадженні за ВП №2ХРУП №1 ГУНП в Харківській області. Натомість, згідно витягу з ЄРДР від 2021 року відсутні дані про слідчого ОСОБА_29 ..

Суд вивчивши доводи заявлених клопотань щодо визнання доказів недопустимими зважає на наступне.

Перш ніж надати оцінку доводам сторони захисту про недопустимість доказів, суд вважає за необхідне зазначити про підхід, за яким він здійснює оцінку доказів з точки зору допустимості.

Як зазначено в Постанові Великої Палати Верховного суду від 31 серпня 2022 року по справі № 756/10060/17:

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

При застосуванні статті 87 КПК України при оцінці доказів, наданих сторонами, колегія суддів виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.

Суд звертає окрему увагу на вимоги кримінального процесуального закону щодо критеріїв визнання доказів допустимими (недопустимими).

Частиною 1 ст. 86 КПК передбачено, що доказ вважається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч. 2 ст. 84 КПК) містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає; належний суб`єкт збирання доказів; належна процесуальна форма.

Отже, допустимість доказів як ознака їх якості визначається нормами кримінального процесуального закону.

Питання про визнання доказів недопустимими вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення (ч. 1 ст. 89 КПК) у кожному конкретному випадку залежно від характеру і наслідків порушень критеріїв допустимості. При цьому оцінка доказів передбачає їх відповідний аналіз у всій сукупності та взаємозв`язку (ст. 94 КПК).

Таким чином, при визнанні того чи іншого доказу недопустимими суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу.

Суд звертає увагу на те, що кримінальне процесуальне законодавство містить критерії, за якими порушення встановленого КПК порядку проведення окремих процесуальних дій є істотним і призводить до визнання доказів недопустимими.

Перелік діянь, які передбачені у ст. 87 КПК як підстави для визнання фактичних даних недопустимими як докази, не є вичерпним і становить собою порушення фундаментальних гарантій, що дає певний орієнтир для визначення змісту поняття «істотне порушення» у випадках, які не підпадають під цей перелік. До таких, наприклад, можна віднести порушення вимог ч. 7 ст.223 КПК про обов`язкове запрошення понятих при проведенні визначених законом слідчих дій. В кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження. Тому кожний доказ повинен оцінюватися автономно, оскільки його безумовне виключення може призвести до негативних наслідків, що виражатимуться в ухваленні незаконного, необґрунтованого та несправедливого судового рішення.

Так, відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова Верховного Суду (далі в т.ч. ККС, ВС) від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).

Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 753/11828/13-к вказав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура) - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16 березень 2017 року у справі № 671/463/15-к).

У цій справі порядок, встановлений КПК України дотримано, а тому Суд визначаючись з долею доказів зауважує, що згідно з ст. 85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Наведені судом вище докази, згідно ст. 85, 86 КПК, є належними та допустимими.

Суд зауважує, що підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК України.

При формуванні таких висновків Суд виходив з такого.

Частина 1 статті 87 КПК України передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тоді як частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

Так, кримінальне процесуальне законодавство містить критерії, за якими порушення встановленого КПК порядку проведення окремих слідчих дій є істотним і призводить до визнання доказів недопустимими (частини 2 і 3 ст. 87 КПК).

Так, відповідно до ч. 2 ст.87 КПК суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.

В свою чергу, ч. 3 ст.87 КПК України передбачає, що недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання. Таким чином, ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

У контексті такого елементу допустимості доказів як процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних. У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: 1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи 2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути. Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: (1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь- якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1 статті 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності Інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

У постанові ВС від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 вказано, що вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

У постановах від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС зауважив, що вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

В постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС вказав, що суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до ч. 2 або 3 ст. 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на ч. 1 ст. 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору ч. 1 ст. 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.

В постанові від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 ВС зауважив, що оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з частиною 1 статті 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими. У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо - не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.

Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

В постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Як наслідок слід констатувати, що вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК до наданих сторонами доказів, суд констатує, що в цій справі ці положення не можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими, адже вони мають місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Так, щодо визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 25.08.2020 року у період часу з 21-11 год. до 21-42 год., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1-3 ст. 237 КПК України З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Відповідно до ст. 238 КПК України Огляд трупа слідчим, прокурором проводиться за обов`язкової участі судово-медичного експерта або лікаря, якщо вчасно неможливо залучити судово-медичного експерта. Огляд трупа може здійснюватися одночасно з оглядом місця події, житла чи іншого володіння особи з додержанням правил цього Кодексу про огляд житла чи іншого володіння особи. Після огляду труп підлягає обов`язковому направленню для проведення судово-медичної експертизи для встановлення причини смерті. Труп підлягає видачі лише з письмового дозволу прокурора і тільки після проведення судово-медичної експертизи та встановлення причини смерті.

Таким чином, хід і результати огляду трупа можуть відображатися, зокрема, і в окремому протоколі, у якому зазначаються підстави для проведення цих дій, описують усе, що було виявлено, в тій послідовності, у якій це відбувалося, і в тому самому вигляді, у якому спостерігалося під час проведення дії.

Крім того, слідчим ОСОБА_17 , суб`єктом складення даного протоколу, під час допиту в судовому засіданні пояснено, що різниця в часі між складанням протоколу огляду від 25.08.2020 року в період часу з 19-13 год. до 20-03 год. та протоколу огляду від 25.08.2020 року в період часу з 21-11 год. до 21-42 год. пов`язана була з очікуванням судово-медичного експерта.

Відповідно до ч.1-3 ст. 214 КПК України Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду або отримання довідки, висновку спеціаліста).

Метою проведення огляду місця події є безпосереднє сприйняття та вивчення слідчим обстановки на місці події, виявлення слідів і предметів злочину, вилучення речових доказів, які мають або можуть мати відношення до обставин події, встановлення іншої необхідної інформації, що може мати значення в кримінальному провадженні, та фіксація цих даних у процесуальному документі - протоколі, в тому числі при необхідності, зі складанням планів, схем, графічних зображень, застосуванням фотозйомки, звуко- чи відеозапису, виготовленням відбитків та зліпків. Огляд місця події є однією з перших невідкладних слідчих дій.

Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вказаним вище фактом, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001768- 26.08.2020 року о 04-18 год..

Тож проведення огляду місця події до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не суперечить приписам ст. 214 КПК України та не вказує на наявність підстав для визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими.

Щодо визнання недопустимими доказами висновку експерта №10-12/2352-ДМ/20 від 26.08.2020 року та висновку експерта №10-14/66-20/2352-ДМ/20 від 11.11.2020 року суд зазначає наступне.

Частина 2 ст. 242 КПК України встановлює шість обов`язкових випадків для проведення експертизи, зокрема для встановлення причин смерті.

Системний аналіз норм КПК дає можливість зробити висновок, що іншими процесуальними засобами з`ясувати обставини, пов`язані з встановленням причин смерті не передбачено.

У даному кримінальному провадженні висновком експерта ІНФОРМАЦІЯ_8 №10-12/2352-ДМ/20 від 26.08.2020 року встановлено характер тілесних ушкоджень та причини смерті ОСОБА_8 , 1940 року народження, і це є доказом, яким встановлюються обставини, які не можуть бути встановленні іншими доказами, навіть в їх сукупності. Даний висновок наданий експертом ОСОБА_16 , яка працює експертом ІНФОРМАЦІЯ_8 , освіта вища медична, спеціальність «Судово-медична експертиза» свідоцтво №012-ХА про присвоєння ЕКК КЗОЗ ХОБСМЕ кваліфікації судового експерта, п`ятий кваліфікаційний клас судового експерта, стаж експертної роботи 4 роки.

Додатковим висновком експерта ІНФОРМАЦІЯ_8 №10-14/66-20/2352-ДМ/20 від 11.11.2020 року встановлено характер тілесних ушкоджень та причини смерті ОСОБА_8 , 1940 року народження, і це є доказом, яким встановлюються обставини, які не можуть бути встановленні іншими доказами, навіть в їх сукупності. Наданий висновок наданий тим же експертом ОСОБА_16 , яка працює експертом ІНФОРМАЦІЯ_8 , освіта вища медична, спеціальність «Судово-медична експертиза» свідоцтво №012-ХА про присвоєння ЕКК КЗОЗ ХОБСМЕ кваліфікації судового експерта, п`ятий кваліфікаційний клас судового експерта, стаж експертної роботи 4 роки.

Відповідно до положень ст. 101 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

В розділі ІІ «Права, обов`язки та відповідальність експерта» Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 за № 53/5, крім іншого, також зазначено, що експерт може відмовитися від проведення експертизи, якщо поставлені питання виходять за межі його спеціальних знань. Повідомлення про відмову повинно бути вмотивованим. У статті 70 КПК України йдеться про те, що за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків експерт несе відповідальність, встановлену законом.

Відтак, з огляду на вищевикладене, у суду немає підстав для сумніву у компетентності експертів у своїй галузі.

Згідно з ч. 1 ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Одним із способів перевірки достовірності висновку експерта у кримінальному провадженні є допит експерта. Допит експерта можливий лише після надання ним письмового висновку та не повинен виходити за межі проведеного дослідження. Процесуальний порядок та предмет допиту експерта у суді визначений ст. 356 КПК України. Метою допиту експерта є отримання судом роз`яснення або доповнення до наданого ним висновку (експерт роз`яснює і доповнює висновок від свого імені на підставі раніше проведених ним досліджень). Кожна сторона відповідно до ч. 9 ст. 101 КПК України має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення наукового висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 356 КПК України, за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку. Допит експерта спрямований на роз`яснення термінології, окремих формулювань, з`ясування методу дослідження, уточнення компетенції експерта, пояснення розбіжностей між обсягом поставлених питань і висновками експерта, на з`ясування суперечностей між висновком експерта й іншими наявними в кримінальному провадженні доказами. Разом з тим суд вказує, що за змістом положень ч. 10 ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для суду, не має переваги над іншими джерелами доказів і наперед встановленої сили, а підлягає перевірці й оцінці відповідно до вимог закону, за внутрішнім переконанням суду, у сукупності і взаємозв`язку з іншими зібраними у справі доказами. Водночас незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідному процесуальному рішенні.

Відповідно до ст. 7-1 Закону України «Про судову ескпертизу» Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/53 Експертиза (дослідження) проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції. До експертної установи (експерту) надаються: документ про призначення експертизи (залучення експерта), об`єкти, зразки для порівняльного дослідження та за клопотанням експерта - матеріали справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів тощо). У документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи (п. 3.1, 3.2, 3.3 Розд. ІІІ). Керівник експертної установи розглядає отримані матеріали і доручає відповідному структурному підрозділу експертної установи організувати проведення експертизи. При цьому він може безпосередньо призначити експерта (експертів) та встановити строк виконання експертизи відповідно до вимог цієї Інструкції або передати вирішення цих питань заступнику керівника експертної установи чи керівникові підрозділу. Якщо отримані матеріали оформлені з порушеннями, які виключають можливість організації проведення експертизи, керівник експертної установи терміново у письмовій формі повідомляє про це орган (особу), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). Якщо орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), не вживає належних заходів для усунення цих перешкод, керівник експертної установи по закінченні тридцяти календарних днів з дня направлення повідомлення повертає йому (їй) матеріали (п.4.1, 4.4 Розд. ІV).

Так, сторона захисту посилається на те, що підставою для призначення експертизи №10-12/2352-ДМ/20 від 26.08.2020 року була постанова слідчого про призначення експертизи від 25.08.2020 року, яка була винесена до внесення відомостей про вказане кримінальне правопорушення до ЄРДР. Крім того, на думку сторони захисту, вказана експертиза проведена щодо трупу ОСОБА_8 , а не ОСОБА_8 .

Між тим, вказані доводи сторони захисту не підтверджуються матеріалами справи.

Так, висновок експерта №10-12/2352-ДМ/20 від 26.08.2020 року містить посилання на постанову слідчого ОСОБА_17 від 25.08.2020 року як підставу проведення такої експертизи. Разом з цим, у висновку міститься також посилання на назву справи та її номер, а саме кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001768.

Натомість, у вказаному висновку експерта зазначені обставини справи, зокрема, щодо часу та адреси виявлення трупу, розташування трупу, зовнішнього вигляду, зокрема одягу, в якому доставлено труп до ІНФОРМАЦІЯ_34 , дати народження померлої, що повністю відповідає обставинам, викладеним в обвинувальному акті, протоколі огляду трупу тощо.

Матеріали справи також містять постанову про призначення судово-медичної експертизи від 26.08.2020 року, постановлену слідчим СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_17 ..

Крім цього, в судовому засіданні заслухано пояснення як експерта ОСОБА_16 щодо вказаних обставин, так і слідчого ОСОБА_17 .. При цьому пояснення останніх матеріалам справи не суперечать.

Відповідно у суду немає підстав вважати, що висновок експерта №10-12/2352-ДМ/20 від 26.08.2020 року та похідний висновок експерта №10-14/66-20/2352-ДМ/20 від 11.11.2020 року є недопустимими доказами, у зв`язку з чим доводи захисника є необґрунтованими та суперечать положенням КПК України. Таким чином, експертизи, які містяться в матеріалах справи проведено з дотриманням вимог КПК України, а висновки експерта є належними та допустимими доказами в розумінні положень ст. 86, 87 КПК України.

Щодо визнання недопустимим доказом фотокопії лікарського свідоцтва про смерть №10-12/2352-ДМ/20 від 29.08.2020 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого КЗОЗ « ІНФОРМАЦІЯ_8 » суд зазначає наступне.

Так, суду родичкою померлої, а саме онукою ОСОБА_10 30.04.2024 року надано фотокопію лікарського свідоцтва про смерть та довідку про причину смерті №10-12/2352-ДМ/20 від 29.08.2020 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , причиною смерті зазначено здавлення шиї. Копія вказаного документу засвідчена підписом ОСОБА_10 , з відміткою згідно з оригіналом.

Вказані документи видані ІНФОРМАЦІЯ_8 та містять підпис лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_16 , яка була допитана в судовому засіданні, та останній надавалась для огляду копія вказаного документу.

Крім того, сукупністю інших документів, які містяться в матеріалах справи, та досліджені судом, та з урахуванням показань свідків, під час розгляду справи підтверджено смерть саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тож, з урахуванням вище викладеного, у суду немає сумнівів в належності та достовірності такого доказу.

Крім того, суд зазначає, що заявляючи клопотання про визнання такого доказу недопустимим, зокрема через відсутність оригіналу, сторона захисту клопотання про витребування оригіналу такого документу не заявила.

Відповідно у суду немає підстав вважати вищевказаний доказ недопустимим та суд рахує такий належним та допустимим доказом в розумінні положень ст. 86, 87 КПК України.

Щодо визнання недопустимими доказами протоколу слідчого експеримента від 27.08.2020 року за участю свідка ОСОБА_9 та відеозапису цієї слідчої дії на носієві інформації DVD-R диску об`ємом 4,7Gb суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2,6 ст. 240 КПК України З метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Відповідно до ч.1,2,3,5 ст. 104 КПК України У випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Протокол складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; 2) описової частини, яка повинна містити відомості про: послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; 3) заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; виготовлені дублікати документів, а також копії інформації, у тому числі комп`ютерних даних, та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії. Зауваження і доповнення зазначаються у протоколі перед підписами. Протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії.

Участь у слідчих експериментах о/у є прийнятною в розрізі норм ч. 2 ст. 41 КПК щодо ситуацій в яких співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого та виконує його доручення/вказівки.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду розглянувши справу № 740/3597/17 зауважила, що метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії. Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь особи у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Отримання відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом. Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту. При проведенні слідчого експерименту участь особи не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (адже це є предметом допиту). Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення показань, має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК, згідно з якою суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де показання слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 КПК.

Повертаючись до обставин цієї справи, то суд зауважує, що проведення слідчого експерименту мало місце у формі, що містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події.

Поставленні питання та їх форма, на думку суду, відповідали фактичним обставинам, котрі виникали в ході слідчої дії за участю в т.ч. ОСОБА_9 та такі питання є прийнятними за сутнісним критерієм з огляду на характер питань, які слід було установити в даній справі. В той час, як отримання відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом.

Щодо питання дотримання вимог ст. 104 КПК України, суд зауважує, недолік, як то не підписання протоколу о/у, не є таким, котрий обумовлює настання у провадженні обставин визначених ст. 87 КПК.

Згідно ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, й матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Таким чином, записаний на диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу та повністю відображує вказану слідчу дію.

Доводи сторони захисту щодо недотримання вимог ст. 104-107 КПК стосуються питання якості формування протоколів слідчих дій (питання якості їх змісту, зазначення/не зазначення певних даних), однак не містять у собі посилань на порушення фундаментальних прав і свобод особи.

Щодо визнання недопустимими доказами інших документів, зокрема, з підстав відсутності процесуальних повноважень у вказаному кримінальному провадженні слідчих ОСОБА_17 та ОСОБА_29 суд зазначає наступне.

Згідно відповіді ГУНП в Харківській області від 22.01.2025 року №50азвс/119-12-2025 Наказом Національної поліції України від 23.12.2020 року №1021 «Про організаційно-штатні зміни в ГУНП в Харківській області» реорганізовано ІНФОРМАЦІЯ_30 із скороченням всіх посад та створено ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області. Наказом ГУНП в Харківській області від 01.02.2021 року №62 о/с капітан поліції ОСОБА_29 був звільнений з посади начальника ІНФОРМАЦІЯ_35 та призначений на посаду старшого слідчого ІНФОРМАЦІЯ_36 . Старший лейтенант поліції ОСОБА_17 був звільнений з посади слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості ІНФОРМАЦІЯ_6 та призначений на посаду слідчого СВ ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області.

Відповідно до ч.1-3, 6 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» У разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті. Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону. Поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст. 218 КПК України Досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Згідно відомостей з повного витягу з ЄРДР, наданого Офісом Генерального прокурора України, досудове розслідування здійснювалось з 26.08.2020 року Слобідським ВП ГУНП в Харківській області. В подальшому передавалось до ТУ ДБР у м. Полтаві, та двічі визначалась підслідність за Слобідським ВП ГУНП в Харківській області керівником органу прокуратури вищого рівня на підставі ч.5 ст. 218 КПК України у зв`язку зі спором про підслідність між ІНФОРМАЦІЯ_37 та ІНФОРМАЦІЯ_38 .

Крім того, згідно повного витягу з ЄРДР серед слідчих, які здійснюють досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, зокрема, значиться і слідчий ОСОБА_29 з 27.08.2020 року.

З огляду на вище вказане, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснювалось повноважним органом досудового розслідування та належними слідчими в розумінні ст. 39, ст. 218 КПК України.

З огляду на викладене аргументи сторони захисту про недопустимість інших доказів є неприйнятними.

Вказані докази суд вважає належними, допустимими, достовірними, достатніми та такими, що дійсно підтверджують обставини подій, що мали місце 25.08.2020 року та відповідно є правдивими, та покладає їх в основу вироку.

В зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що в даній справі зібрані достатні та достовірні докази, що дають суду можливість прийняти обґрунтоване рішення щодо причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Невизнання ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненому кримінальному правопорушенні, суд розцінює, як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки його вина повністю знайшла своє підтвердження в ході досліджених у судовому засіданні доказів, а вищевказані докази не тільки не спростовують, а підтверджують винуватість ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Враховуючи викладене, проаналізувавши вищевказані докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у судовому засіданні доведена в повному обсязі та кваліфікує його дії за ч. 1 ст.115 КК України, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; неодружений; має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; не працюючий; із середньо-спеціальною освітою; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; має місце реєстрації; згідно службової характеристики за попереднім місцем роботи в ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » зарекомендував себе посередньо; раніше не судимий.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, відсутні.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд вважає вчинення ним кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, оскільки дослідженими вище доказами, зокрема, показами потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , підтверджено, що останній повернувся 25.08.2020 року з роботи у стані алкогольного сп`яніння; вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою ОСОБА_4 перебував у сімейних відносинах, та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує роз`яснення Верховного Суду України, викладені в постанові №7 від 04 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, обтяжуючі покарання обставини, дані про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах визначених санкцією відповідного кримінального закону.

Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 05.01.2021 року.

Відповідно до ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 05.01.2021 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі ст. 124 КПК України підтверджені процесуальні витрати по справі підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 ..

На підставі ст. 174 КПК України суд вважає за необхідне скасувати арешт майна, накладеного в межах даного кримінального провадження.

Керуючись ст. 368, 370, 371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 05.01.2021 року.

Відповідно до ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання, строк попереднього ув`язнення з 05.01.2021 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою в Державній установі « ІНФОРМАЦІЯ_39 ».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення по кримінальному провадженню експертизи №СЕ-19/121-21/5164-БД від 26.04.2021 у розмірі 6957 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 57 (п`ятдесят сім) коп.; №СЕ-19/121-21/6943-БД від 14.05.2021 у розмірі 8955 (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 58 ( п`ятдесят вісім) коп.; №СЕ-19/121-21/6937-БД від 30.06.2021 у розмірі 8283 (вісім тисяч двісті вісімдесят три) грн 88 ( вісімдесят вісім) коп, а всього 24 197 (двадцять чотири тисячі сто дев`яносто сім) грн 03 ( три) коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.09.2020 року, на шорти темно-синього кольору розміру L і написом Speedo та труси чоловічі чорного кольору у смужку розміру XXXL.

Речові докази: CD-R диск ТМ «Axent», CD-R диск ТМ «Ridata» - зберігати в матеріалах кримінального провадження; шорти темно-синього кольору розміру L і написом Speedo, труси чоловічі чорного кольору у смужку розміру XXXL, хустку, сорочку, труси, піднігтьові пластини з вмістом померлої ОСОБА_8 знищити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Слобідський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його оголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя - ОСОБА_1