Номер провадження: 11-кп/819/224/26 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/4871/25 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/4871/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000055 від 07.02.2023 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2025, якою щодо:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія, Кіровоградської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 - ч.1 ст.366 КК України,

продовжено строк тримання під вартою до 01.02.2026 включно.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Олександрія, Кіровоградської обл., громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 - ч.1 ст.366 КК України,

продовжено строк тримання під вартою до 01.02.2026 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055 від 07.02.2023 року, щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 - ч.1 ст.366 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2025 задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до 01.02.2026 включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2025, за наявності підстав для застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_10 не пов`язаного з триманням під вартою або зменшити розмір застави до 200 000 грн.

Зазначає, що ухвала суду від 04.12.2025 є незаконною і підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.1, 2 ч.1 ст.409, ст.410, 411 КПК України.

Під час розгляду та ухвалення рішення судом не взято до уваги ряд обставин, що мають значення для визначення факту існування ризиків, а також розміру завданої шкоди, що впливає на визначення розміру застави.

Так, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою майже не відрізняється від попередніх клопотань, що подавалися як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду справи.

Особа тримається під вартою майже рік, а жодний доказ щодо неї судом не досліджено.

Вказує, що незважаючи на кваліфікацію дій ОСОБА_10 за ст.191 КК України, він не займав будь-яких посад в органах влади, місцевого самоврядування та не використовував свої повноваження під час вчинення інкримінованих діянь.

Розпорядником бюджетних коштів, які сторона обвинувачення визначила як предмет злочину, був ЦЗОР Херсонської обласної адміністрації в особі ОСОБА_14 , дії якого кваліфіковано як службову недбалість за ч.2 ст.367 КК України. Мова йде про неналежне виконання ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 цивільно- правових обов`язків, за наявності умислу - шахрайстві, але в жодному випадку не про корупційний злочин.

Не відповідають матеріалам провадження і висновку суду, що злочином завдано збитки на суму понад 20 000000 гривень.

Вказує, що сума застави у 5 разів перевищує максимальний граничний розмір, передбачений для даної категорії ч.5 ст.182 КПК України, без обґрунтування підстав.

ОСОБА_17 не є розпорядником бюджетних коштів, не займав та не займає посади в органах державної влади чи місцевого самоврядування, а отже і не має можливості впливати на хід розгляду справи, свідків, спотворити чи знищити документи тощо.

Про розслідування зазначеного кримінального провадження ОСОБА_10 знав ще з 2023 року, і якби дійсно мав намір уникнути слідства та суду, скористався б такою можливістю. Зазначені обставини спростовують твердження сторони обвинувачення про можливість переховуватися від суду.

Всі документи, що пов`язані з предметом доказування стороною обвинувачення вилучено, майно (товари, що були предметом поставки) також перебувають під контролем держави, які спростовують твердження сторони обвинувачення про можливість знищити такі документи, інші докази.

ОСОБА_17 має сімейні зв`язки, постійне місце роботи, позитивно характеризується, неодноразово обирався депутатом місцевих рад, а отже користується повагою та авторитетом, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Наведені обставини вказують на те, що перебування на волі та застосування щодо ОСОБА_10 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зашкодить судовому розгляду.

Визначення надмірно великої застави не надає можливості її внести, що вказує на надмірний тягар, якому піддано особу, яка обвинувачується у вчиненні економічного злочину, не пов`язаного з насильством.

Розгляд справи здійснюється з порушенням засад розумних строків, що призводить до перетворення заходу забезпечення на відбуття покарання за відсутності вироку суду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_18 просить скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2025, та змінити запобіжний захід ОСОБА_11 на домашній арешт.

Вказує, що ухвала суду від 04.12.2025 є незаконною і підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.1, 2 ч.1 ст.409, ст.410, 411 КПК України.

Під час розгляду та ухвалення рішення судом не взято до уваги ряд обставин, що мають значення для визначення факту існування ризиків, а також розміру завданої шкоди, що впливає на визначення розміру застави.

Вказує, що незважаючи на кваліфікацію дій ОСОБА_11 за ст.191 КК України, він не займав будь-яких посад в органах влади, місцевого самоврядування та не використовував свої повноваження під час вчинення інкримінованих діянь. Розпорядником бюджетних коштів, які сторона обвинувачення визначила як предмет злочину, був ЦЗОР Херсонської обласної адміністрації в особі ОСОБА_14 , дії якого кваліфіковано як службову недбалість за ч.2 ст.367 КК України, мова йде про неналежне виконання ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 цивільно- правових обов`язків, за наявності умислу - шахрайстві, але в жодному випадку не про корупційний злочин.

Також не відповідають матеріалам провадження і висновку суду, що злочином завдано збитки на суму понад 20 000000 гривень.

ОСОБА_11 , не є розпорядником бюджетних коштів, не займав та не займає посади в органах державної влади чи місцевого самоврядування, а отже і не має можливості впливати на хід розгляду справи, свідків, спотворити чи знищити документи тощо.

Про розслідування зазначеного кримінального провадження ОСОБА_11 знав ще з 2023 року, і якби дійсно мав намір уникнути слідства та суду, скористався б такою можливістю. Зазначені обставини спростовують твердження сторони обвинувачення про можливість переховуватися від суду.

Всі документи, що пов`язані з предметом доказування стороною обвинувачення вилучено, майно (товари, що були предметом поставки) також перебувають під контролем держави, які спростовують твердження сторони обвинувачення про можливість знищити такі документи, інші докази.

ОСОБА_11 має сімейні зв`язки, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, доглядає за престарілим батьком, який перебуває на його утриманні, має постійне місце роботи, позитивно характеризується, неодноразово обирався депутатом місцевих рад, користується повагою та авторитетом, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Наведені обставини вказують на те, що перебування на волі та застосування до ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу не зашкодить судовому розгляду.

Визначення надмірно великої застави не надає можливості її внести, що вказує на надмірний тягар, якому піддано особу, яка обвинувачується у вчиненні економічного злочину, не пов`язаного з насильством.

Розгляд справи здійснюється з порушенням засад розумних строків, що призводить до перетворення заходу забезпечення на відбуття покарання за відсутності вироку суду.

ОСОБА_11 утримується під вартою більш ніж пів року. Справа надійшла до суду 31.03.2025. З цієї дати проведено лише кілька судових засідань, в яких головним чином вирішувалися лише питання продовження дії запобіжних заходів.

Порушення засад «розумних строків» за умов, коли підзахисний тримається під вартою та зазначає найбільш обтяжливих форм обмеження прав і свобод людини, не відповідає і гарантіям, встановленим Європейською конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Клопотання про обов`язкову участь обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від них до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, позиції захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на підтримання доводів апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_19 не завершений, а тому суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як випливає з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються серед іншого і у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років та з конфіскацією майна.

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого корупційного кримінального правопорушення, яким за твердженням органу досудового розслідування завдано матеріальної шкоди на загальну суму більше 20 мільйонів гривень. Звільнення від кримінальної відповідальності чи звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення такого характеру кримінального правопорушення загальні правила КК України виключають.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинувачених переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Наведене створює обґрунтовані побоювання, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у разі обрання щодо них запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зможуть переховуватися від суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст.177 КПК України є доведеним наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у разі обрання відносно них запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі доведеності їх винуватості, можуть здійснити дії, спрямовані на спроби переховування від суду, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років та з конфіскацією майна.

Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи на волі, можуть незаконно впливати на свідків.

Оцінюючи наявність цього ризику суд взяв до уваги той факт, що судовий розгляд перебуває на початковому етапі, тому суду потрібно буде допитати ряд свідків для встановлення обставин у цьому кримінальному провадженні. Анкетні дані, допитаних під час досудового розслідування свідків, обвинуваченим відомі, що не виключає можливість їх подальшого спілкування, за наслідками якого останні можуть змінити свої показання на користь обвинувачених.

При оцінці існування цього ризику суд також виходив із передбаченої КПК України процедури отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту осіб в судовому засіданні (ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України).

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 суд взяв до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке ОСОБА_20 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; репутацію обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. Судом також враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 суд взяв до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке ОСОБА_21 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; репутацію обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Судом також враховано вік обвинуваченого, який не перешкоджає подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства. Надані суду матеріали щодо необхідності оперативного втручання не створюють беззаперечного переконання того, що стан здоров`я обвинуваченого перешкоджає подальшому перебуванню в умовах слідчого ізолятора.

Посилання захисника на те, що запобіжний захід у виді домашнього арешту забезпечить процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_11 під час судового розгляду, є неприйнятними, оскільки доведені стороною обвинувачення ризики та обставини інкримінованого кримінального правопорушення, позбавляють на даному етапі кримінального провадження застосувати саме домашній арешт, що у свою чергу не позбавляє права обвинуваченого скористатись можливістю внесення застави як гарантії належного виконання покладених на нього обов`язків.

Що ж до клопотання сторони захисту про можливість застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , суд зауважив наступне.

У разі застосування особистої поруки, у суду будуть відсутні реальні важелі впливу на обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки у разі порушення ним зобов`язання (не з`явиться на виклик, спробує втекти) постраждає фінансово лише поручитель, але в обмежених межах, оскільки Закон передбачає штраф для поручителя максимум від 20 до 50 прожиткових мінімумів. Оскільки ж розмір інкримінованої завданої матеріальної шкоди обвинуваченим становить майже 20 мільйонів гривень, а визначений розмір застави 4 542 000 гривень, можливість застосування так званих фінансових санкцій до поручителя є явно неспівмірним з раніше заявленими сумами.

Враховуючи ту ж саму тяжкість інкримінованих протиправних дій, у разі застосування саме особистої поруки у суду буде відсутність контролю та примусу, оскільки чіткі механізми контролю державними органами у такому випадку відсутні.

Також, на переконання суду, стороною захисту не надано жодних відомостей про те, які стосунки пов`язують поручителів з ОСОБА_10 і чому вони зацікавлені і можуть ручатися за нього, відсутні докази того як саме поручителі контролюватимуть обвинуваченого і як вони щодня контактуватимуть з ним для забезпечення виконання покладених на них та обвинуваченого обов`язків.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також необов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Отже, обставини, на які посилається сторона захисту, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Слід зауважити, що підставою для зміни запобіжного заходу є зменшення в першу чергу ризиків, встановлених на стадії досудового розслідування, чого під час судового розгляду встановлено не було.

Суд визнав, що ступінь ризиків, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на цьому етапі кримінального провадження не зменшились.

Враховуючи характер інкримінованих їм кримінальних правопорушень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності жодних стримуючих факторів, які б могли у достатній мірі запобігти продовженню протиправної діяльності, однією з цілей якої було отримання прибутку.

З урахуванням того, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд визнав за можливе задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Колегія суддів вважає, що дані ризики виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою забезпечення виконання ними процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянтів, які це заперечують, є неспроможними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, не перевіряються докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, не надається оцінка доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи у суді першої інстанції та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті. Тому доводи сторони захисту з цього приводу є неприйнятними.

Відповідно до оскаржуваної ухвали суду, в ній зазначені ризики, які існують на час розгляду відповідного клопотання прокурора, які не зменшилися та не припинили існувати.

Тому підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 судом першої інстанції не встановлено. Не знаходить таких підстав і колегія суддів.

Підстави для зменшення розміру застави, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, відсутні.

З огляду на вищевикладене, твердження захисників в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених, є непереконливими.

Доводи апеляційних скарг захисників про незаконність ухвали суду не знайшли свого підтвердження та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисн6иків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2025 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до 01.02.2026 включно - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5