Справа № 359/6255/23
Провадження № 1-кп/359/555/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

провівши підготовче судове засідання в приміщенні суду у відкритому судовому з повною відео та аудіо фіксацією судового засідання в кримінальному провадженні №0000016 від 01.02.2022, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України,

в с т а н о в и в:

Під час підготовчого судового засідання прокурор висловив позицію про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду у відкритому судовому засідання суддею одноособово. Просив приєднати до розгляду цивільний позов. У задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору просив відмовити у зв`язку з його безпідставністю.

Захисники просили відмовити у прийняття позовної заяви прокурора, так як потерпілої сторони у даному провадження не має і прокурор подав позов безпідставно.

Крім того просили повернути кримінальне провадження прокурору з тих підстав, що обвинувальний акт, наявний в матеріалах справи, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повинен бути повернутий прокурору, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості, анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Проте в обвинувальному акті (аркуш 1) зазначено, що потерпілий у кримінальному проваджені відсутній. Крім того на аркуші 21 обвинувального акту вказано, що кримінальним правопорушенням завдана матеріальна шкода на загальну суму 7.015.062 грн 42 коп.

ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.5 ст. 191 КК України, яке знаходиться в розділі VI Кримінального кодексу України: "КРИМІНАЛЬНІ ПРАВОПОРУШЕННЯ ПРОТИ ВЛАСНОСТІ". Враховуючи вищезазначене, не зрозуміло, з яких причин обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні корисного злочину не містить відомостей про потерпілого. Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості, в тому числі: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. З ст. 110 КПК України процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Так, всупереч положень п. 1, п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України і як результат- п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України органом досудового розслідування, при викладі в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор з невідомих підстав вважає встановленими, та формулюванні обвинувачення ОСОБА_4 , допущена неконкретність у викладенні об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, оскільки зазначені слідством обставини повністю суперечать правовій кваліфікації кримінального правопорушення, зазначеній у ньому.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику ЄСПЛ як джерело права. Однією з гарантій права на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції є негайна і детальна поінформованість обвинуваченого про характер висунутого проти нього обвинувачення, при цьому суд має схилятися до вибору на користь «змістовного», а не «формального» поняття звинувачення, про що йдеться у рішенні ЄПСЛ у справі «Девеер проти Бельгії». В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 р. ЄСПЛ зазначив, що хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, у будь-якому випадку надані йому відомості повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки до адекватного захисту, а в рішеннях «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25.03.1999 р., «І.Н. та інші проти Австрії» від 20.04.2006 р., «Даллас проти Угорщини» від 01.03.2001 р. суд вказав, що надання повної детальної інформації стосовно пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду; право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення має розглядатися у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом Ь пункту 3 статті 6 Конвенції. В рішенні ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 р. констатовано, що обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

Таким чином, в обвинувальному акті викладено некоректне обвинувачення, яке позбавляє суд можливості виконати вимогу ст. 348 КПК України щодо роз`яснення обвинуваченому суті такого обвинувачення.

В судовому засідання клопотання підтримали та просили повернути обвинувальний акт прокурору.

Обвинувачений підтримав позицію захисників.

Заслухавши думку учасників процесу, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як роз`яснив Верховний Суд України в постанові від 24 листопада 2016, аналіз вказаної норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення. При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Стаття ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України закріплює одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості та доведеності вини.

У процесуальному значенні презумпцію невинуватості необхідно розглядати як вимогу, що визначає правове положення учасників кримінального судочинства, і насамперед підозрюваного, обвинуваченого, як основу їхніх процесуальних прав, гарантію всебічного, повного, неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) щодо реалізації права на справедливий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): "Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

В ст. 291 КПК України передбачено вичерпний перелік обставин, які повинні бути викладені в обвинувальному акті. Підстави, на які посилається захисник щодо повернення обвинувального акту, у вказаній статті відсутні.

Таким чином, враховуючи принцип змагальності, наявність чи відсутність події та складу кримінального правопорушення (злочину), суд з`ясує під час судового розгляду, а тому відсутні підстави для задоволення даного клопотання.

Встановлено, що в обвинувальному акті викладені фактичні обставини злочину, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_4 , зазначена правова кваліфікація його дій, а також сформульовано пред`явлене йому обвинувачення в тих межах, які прокурор вважає доведеними. Ці обставини свідчать про те, що зміст обвинувального акту повністю відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

За наведених вище обставин суд не вбачає підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

Щодо цивільного позову прокурора, суд приймає його до розгляду так як прокурор має право подавати позов в інтересах держави, відповідно до ч.3 ст.128 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.218,314-316, 291 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Підготовчу частину закінчити.

Кримінальне провадження №0000016 від 01.02.2022, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Прийняти цивільний позов прокурора до розгляду.

В судове засідання на 10:00 год. 16.10.2023 викликати учасників процесу.

У задоволення клопотання сторони захисту про повернення прокурору цивільного позову та обвинувального акта, відмовити.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1