Справа № 751/3089/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/118/26
Категорія - ч.2 ст.286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003754 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець смт Козелець Чернігівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта вища, працює продавцем-консультантом у ФОП ОСОБА_11 , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286-1 КК України до покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 9550,80 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 23 листопада 2024 року близько 21 год 51 хв, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в м. Чернігові по колу нерегульованого перехрестя вул. Івана Мазепи, де організовано круговий рух, у напрямку з`їзду до с. Павлівка, та поблизу буд. 79 по вул. Івана Мазепи, виконуючи маневр повороту праворуч з указаного нерегульованого перехрестя, порушив вимоги пунктів 2.9 «а», 2.3 «б» та 12.1 Правил дорожнього руху, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати транспортний засіб та безпечно керувати ним, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини, де допустив наїзд на металевий паркан та електроопору.

У результаті ДТП, пасажир автомобіля «Volkswagen» ОСОБА_12 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років. В обґрунтування скарги зазначив, що місцевим судом не було в достатній мірі враховано конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також тяжкі наслідки, що настали. Вказав на відсутність підстав для призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу. Зазначив, що судом необґрунтовано визнано щире каяття ОСОБА_9 , як обставину, що пом`якшує покарання, що в свою чергу стало підставою для необґрунтованого призначення основного покарання, не передбаченого санкцією ч.2 ст.286-1 КК України.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, котрі просили залишити без змін вирок місцевого суду; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оскаржуються.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно зі ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визначено дві групи обставин, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, що мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, принаймні одна з встановлених обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В поєднанні з обставинами (обставиною), яка пом`якшує покарання, та з урахуванням даних про особу, які відповідним чином характеризують винуватого, зазначені чинники у своїй сукупності утворюють підставу для застосування ст.69 КК України. Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 листопада 2020 року в справі №370/2596/18 (провадження № 51-3884 км 20).

Призначене ОСОБА_9 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання, із застосуванням ст.69 КК України, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Зокрема, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності притягується вперше, одружений, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює продавцем-консультантом у ФОП ОСОБА_11 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також урахував висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Крім того, місцевим судом враховано і психічне ставлення обвинуваченого ОСОБА_9 до скоєного кримінального правопорушення, а також його поведінка після вчинених ним протиправних дій. Так, обвинувачений у місцевому та апеляційному судах повністю визнав свою провину і розкаявся у скоєному, надавши критичну оцінку своїй поведінці, а також вибачився перед потерпілим.

До того ж, потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні місцевого суду зазначав, що примирився з ОСОБА_9 , підтвердив факт повного відшкодування йому заподіяної шкоди, жодних претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого він не має. Крім того, вказав, що повністю відновився після травм і негативних триваючих наслідків для здоров`я немає. Просив не позбавляти волі ОСОБА_9 і призначити йому покарання більш м`яке, ніж передбачене санкцією ч.2 ст.286-1 КК України.

Також судом було правильно враховано, що після настання дорожньо-транспортної пригоди, обвинувачений залишався на місці до приїзду поліції та «швидкої допомоги». А в подальшому активно сприяв органам прокуратури та СБУ у викритті слідчого поліції, який вимагав у ОСОБА_9 неправомірну вигоду.

Разом з цим, щире каяття обвинуваченого у вчиненому, та повне добровільне відшкодування потерпілому заподіяного збитку суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 . Жодних обставин, які б обтяжували його покарання, у цьому кримінальному провадженні не встановлено.

А тому, призначивши ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.69 КК України, місцевий суд дійшов правильного висновку, що це буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, усі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання враховані, тому доводи про м`якість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2025 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4