Справа № 450/4019/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/15/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 січня 2026 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , -

встановила:

на розгляді Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке 21 січня 2025 року внесене до ЄРДР за № 0000213, про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів з 02 січня 2026 року до 02 березня 2026 року включно, без визначення застави.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу не врахував ряд обставин та прийшов до помилкових висновків.

Наголошує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, на які покликалась сторона обвинувачення, з врахуванням стандартів, сформованих практикою ЄСПЛ і безпідставно взяв до уваги ті самі докази, що неодноразово зазначались прокурором у попередніх клопотаннях про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 тримання під вартою.

Акцентує на відсутності ризиків, якими обґрунтовується необхідність подальшого безальтернативного тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Звертає увагу на те, що прокурор у клопотанні покликається на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, однак, відповідно до практики Європейського суду з прав людини сама по собі тяжкість покарання не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Зазначає про відсутність ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від суду чи втечі, а тому вважає, що тримання останнього під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суперечить вимогам КПК України і практиці ЄСПЛ.

Окрім цього наголошує, що станом на день розгляду клопотання у кримінальному провадженні завершені всі гласні та негласні слідчі (розшукові) дії, вилучено й арештовано предмет вчинення кримінального правопорушення, грошові кошти, які передавалися, а також мобільні телефони, допитано основного свідка та викривача - ОСОБА_10 і обвинувачений ОСОБА_6 не має наміру уникнути кримінальної відповідальності, впливати на свідка чи іншим чином перешкоджати судовому розгляду.

Акцентує, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, позитивно характеризується, з 2022 року є особою з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення серії ДДА № НОМЕР_1 та довідкою до акта огляду МСЕК № 610732 від 28 березня 2024 року, опікується матір`ю - інвалідом ОСОБА_11 , яка а проживає разом із ним.

Вважає, що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі погіршує стан його здоров`я.

На думку апелянта, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про відсутність підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Просить скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 січня 2026 року, клопотання сторони обвинувачення задоволити частково, продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначивши розмір застави, у межах, передбачених п.2 ч.5 ст. 182 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника - адвоката ОСОБА_7 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора, з`ясовані всі обставини, що мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики заявлені у клопотанні, які також слугували підставою для обрання запобіжного заходу не зменшились, а отже, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційної скарги, з врахуванням тяжкості інкримінованого за ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, виправданим є подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Покликання захисника - адвоката ОСОБА_7 про молодий вік обвинуваченого, наявність інвалідності, міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та утриманців, на переконання колегії суддів, не є визначальними обставинами, які давали б можливість змінити запобіжний захід, а відтак, недостатнім є застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, про що вірно зазначено в ухвалі суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною актуальність наведених прокурором ризиків та приходить до висновку, про безпідставність доводів апелянта з цього приводу і вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення обвинуваченому розміру застави, з огляду на положення п.5 ч.4 ст. 183 КПК України, а саме вчинення особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, забезпечить виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 січня 2026 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4