ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/4255/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/536/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.111-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.12.2024 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Куп`янська, громадянку України, з вищою освітою, заміжню, офіційно не працевлаштовану, раніше не судиму, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування строком на 10 років, без конфіскації майна.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 залишено у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання обчислюється з 20.06.2023.

Скасовано арешти, накладені ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2023 та від 04.06.2023.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 5257,56 гривень.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25.03.2025 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.12.2024 щодо ОСОБА_8 без змін.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 03.12.2025 касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задоволено частково, а ухвалу Харківського апеляційного суду від 25.03.2025 року стосовно ОСОБА_8 скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 31 січня 2026 року включно.

Як встановлено оскаржуваним вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.12.2024,після незаконного вторгнення на територію України збройних сил РФ, тобто після 24.02.2022 у громадянки України ОСОБА_8 виник кримінальний протиправний умисел, направлений на колабораційну діяльність з країною - агресором РФ на добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території. З цією метою ОСОБА_8 з 24.02.2022 по 27.06.2022, перебуваючи на території Куп`янського району Харківської області, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій раніше виниклий кримінальний протиправний умисел, добровільно надала згоду представникам збройних сил РФ та ВЦА Харківської області на призначення на посаду, пов`язану з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області, а саме на посаду: «Начальника управления финансов Воєнно- гражданской администрации Купянского района Харьковской области» при окупаційній адміністрації держави-агресора, створеної на тимчасово окупованій території. Так, 27.06.2022 ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: проспект Конституції, буд. 3, м. Куп`янськ, Харківської області добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області. Наказом так званого «и.о. главы временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области» ОСОБА_8 була призначена на посаду «и.о. начальника управления финансов Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области» та в якості активного учасника працювала на посаді, яка пов`язана з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій у окупаційній адміністрації держави-агресора, створеній на тимчасово окупованій території. В подальшому ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел та перебуваючи за адресою: проспект Конституції, буд. 3, м. Куп`янськ, Харківської області в невстановлений період досудовим розслідуванням час, але не пізніше 08.08.2022 року добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області, а саме посаду «заместителя начальника управления финансов - начальника отдела финансового обеспечения и исполнения бюджета Военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области». Згідно посадових інструкцій на ОСОБА_8 як на керівника управління фінансів військово-цивільної адміністрації Куп`янського району Харківської області покладалось виконання функціональних повноважень та обов`язків щодо: здійснення керівництва управлінням, його трудовим колективом, організаційною діяльністю окремих працівників управління, сприяння органам ВДА у вирішенні питань соціально-економічного розвитку території, участі зі складання та використання бюджету за витрачанням коштів, приймання; планування роботи управління та забезпечення виконання перспективних і поточних планів роботи; участі в нарадах, які проводить керівництво ВЦА.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий виправдовуваний вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник посилається на те, що висновки суду, викладені в оскаржуваними вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповнота судового розгляду. Зокрема, апелянт зазначає, що наявні докази у справі та показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 підтверджують невинуватість ОСОБА_8 , оскільки остання діяла через застосування до неї погроз та примусу, а тому в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Крім того, захисник зазначає, що його підзахисна не мала можливості залишити окуповану територію, ОСОБА_8 та члени її сім`ї мають суто проукраїнську позицію, до того ж її син служив в ЗСУ і є членом об`єднання проукраїнських активістів. Вказує, що суд першої інстанції помилково не надавав критичну оцінку показанням свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , оскільки останні є особами, яким було повідомлено про підозру у вчиненні колабораційних дій в іншому кримінальному провадженні. Зазначає, що усі докази у справі є недопустимими, неналежними та недостовірними.

Окрім цього, захисник вказує на те, що його підзахисна не була ознайомлена з відповідними наказами про призначення на посаду «и.о. начальника управления финансов Временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области», не виконувала організаційно-розпорядчих, адміністративно-господарських та інших функцій керівника, а була вимушена прибувати до приміщення Куп`янської міської ради, де знаходилися представники окупаційної влади, адже достовірно знала про факти катування мешканців Куп`янського району, реально сприймала погрози з боку окупантів, побоюючись за своє життя та здоров`я, а також життя здоров`я рідних, виконуючи вказівки та рекомендації своєї керівниці.

В своїй апеляційній скарзі захисник також вказує на те, що ОСОБА_8 за місцем роботи в управлінні містобудування, архітектури та земельних відносин Куп`янської міської ради характеризується позитивно, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судима, має чоловіка ОСОБА_10 , є волонтером БФ «Юкрейніан Лайф», де характеризується позитивно допомогою населенню та ЗСУ, від яких має подяки , займалася допомогою населенню та ЗСУ, від яких має подяки, має мати похилого віку ОСОБА_20 , яка перенесла ряд тяжких хвороби. Зазначає, що обвинувачена має батька похилого віку, який також переніс ряд тяжких захворювань, її син - ОСОБА_21 займається активним супротивом російськім окупантам, піддавався катуванню, а ОСОБА_8 активно займалась та займається волонтерською діяльністю по допомозі населенню та ЗСУ, працювала головним бухгалтером КМР, користувалась повагою та авторитетом серед колег, матеріально забезпечувала свою сім`ю сама, після деокупації м. Куп`янська займалась волонтерською діяльністю, організовувала збори корисних речей для ЗСУ. Також захисник просить врахувати досудову доповіді ДУ «Центр пробації».

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника та обвинуваченої, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу сторони захисту, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що подана апеляційна скаргазахисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів захисника, щодо наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає їх слушними, оскільки ця частина доводів не позбавлена правових та фактичних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд не виконав.

Так, скасовуючи ухвалу Харківського апеляційного суду від 25.03.2025, Верховний Суд зазначив у своїй постанові від 03.12.2025, що в оскаржуваному вироку не викладені і не надано повної оцінки показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , а тому версія сторони захисту щодо відсутності добровільної згоди на зайняття відповідної посади в незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території повно не перевірена судом.

Також Верховний Суд зазначив в своїй постанові від 03.12.2025, що для визнання ОСОБА_8 винуватою у вчиненні інкримінованих діянь за ч.5 ст.111-1 КК України, обов`язковим елементом є саме добровільний характер поведінки особи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409, ч.1 ст.412 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне, обґрунтоване судове рішення.

З аналізу вироку суду першої інстанції вбачається, що у ньому викладено формулювання обвинувачення визнане судом доведеним, проте в мотивувальній хоча і наведені докази сторони обвинувачення, але не розкрито їх повний зміст та не надано їм відповідної оцінки, всупереч вимог ст.ст. 94 та 374 КПК України, що виразилось у наступному.

Так, з мотивувальної частини вироку вбачається, що, визнаючи ОСОБА_8 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, суд першої інстанції, разом з іншими доказами у справі, врахував також показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .

Натомість, як вбачається зі аудіо- та відеозаписів судових засідань від 04.03.2024 та 17.06.2024, під час свого допиту в суді першої інстанції свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 надали показання про те, що:

- свідокОСОБА_12 , окрім іншого, повідомила в суді першої інстанції, що ОСОБА_8 працювала у неї бухгалтером, характеризується позитивно, має суто проукраїнською позицією. Під час окупації м. Куп`янська, Харківської області вона постійно була на зв`язку, бо не могла залишити батьків, а також чоловіка та сина, яких не випускали з окупованої території. Свідку відомо про факт психологічного впливу на ОСОБА_8 , яку примушували працювати на окупаційну владу, а в іншому випадку, погрожували катуванням та позбавленням волі у в`язниці. Свідок порадила ОСОБА_8 приходити до окупаційної влади, але не проявляти ініціативу. Свідок повідомила, що обвинувачена ОСОБА_8 ніколи не виправдовувала агресію, чекала на визволення території військовими ЗСУ. Після звільнення території, ОСОБА_8 , залишилася в м. Куп`янськ, займалася волонтерською діяльністю, допомагаючи ЗСУ та населенню;

- свідок ОСОБА_13 , окрім іншого, показала, що їй відомо про факти застосування насильства до сина ОСОБА_8 , якому також надавала медичну допомогу. Свідок також зазначила, що ОСОБА_8 була дуже пригнічена, зривалась на плач, співпрацювати з окупаційною владою обвинувачена не бажала. Крім того, свідок вказала, що після звільнення м. Куп`янська, ОСОБА_8 залишилася у місті, зайнялась волонтерською діяльністю, характеризується позитивно;

- свідок ОСОБА_15 , окрім іншого, повідомила, що під час окупації м. Куп`янськ вона приходила до міськвиконкому на місце роботи ОСОБА_8 . Зазначила, що представники окупаційної влади зібрали усіх працівників в одному приміщенні, з якими дуже гучно розмовляли та звертались до працівників у грубій формі, здійснюючи на них тиск. Серед працівників була і ОСОБА_8 . Все це свідок чула через великі вікна міськвиконкому, перебуваючи на вулиці. Після зборів на вулицю вийшли працівники міськвиконкому, які були засмучені. Свідок повідомила суду, що десь у липні 2022 року їй подзвонила начальниця ОСОБА_22 та попросила її зустрітись із ОСОБА_8 , щоб дізнатись як у неї справи. Коли вона прийшла до міськвиконкому, вона з трудом потрапила до будівлі, оскільки було дуже багато військовослужбовців зі зброєю. В подальшому її провели до ОСОБА_8 , яка у пригніченому стані, повідомила їй про дуже важку ситуацію у сім`ї та розповіла про побиття сина. Свідок ОСОБА_15 також повідомила, що ОСОБА_8 жодного разу не виправдовувала агресорів та займала виключно проукраїнську позицію.

Зазначені показання свідківОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 не відображені у повному обсязі в оскаржуваному вироку і судом першої інстанції не надавалася оцінка цим показанням, в тому числі при кваліфікації дій обвинуваченої за ч.5 ст.111-1 КК України та визнанні її винною за пред`явленим обвинуваченням.

На думку колегії суддів, вказані фактичні відомості, з урахуванням апеляційних доводів захисника ОСОБА_7 , істотно впливають на питання встановлення правової кваліфікації дій обвинуваченої та винуватості останньої за пред`явленим обвинувачення, що свідчить про істотну неповноту судового розгляду, що допущена судом першої інстанції.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що мотивування, обґрунтування висновків суду, передбачає не простий виклад (і тим більше - перерахування) доказів, а й їх аналіз. Не можна визнати мотивованим вирок, в якому зміст доказів не розкрито, у якому залишилися не спростованими докази, що суперечать обвинуваченню або не приведені переконливі мотиви на спростування будь-якого доказу.

Разом з тим, як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції детально не виклав вищезазначені показання свідків, ефективної відповіді на них не надав, належним чином не мотивував свого рішення в частині спростування версії сторони захисту щодо відсутності у ОСОБА_8 добровільної згоди на зайняття відповідної посади в незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території повно не перевірена.

На зазначені обставини також звернуто увагу Верховним Судом у своїй постанові від 03.12.2025 за наслідками касаційного розгляду у цій справі.

Відповідно до ч.2 ст.439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Дотримуючись вимог норм ч.2 ст.439 КПК України, колегія суддів встановила, що зазначені вище обставини, у цій справі, свідчать про те, що судом першої інстанції істотно порушенні вимоги кримінального процесуального закону, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення та захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Згідно з п. 15 ст. 7, ст. 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції не виконав.

Крім того, оцінка доказів, згідно зі ст. 94 КПК України, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції не були дотримані у повному обсязі.

Отже, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження істотно вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченої за пред`явленим обвинуваченням та, як наслідок, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність , що безпосередньо пов`язано із визначенням міри покарання.

Зазначені обставини свідчать про неповноту судового розгляду, що на думку колегії суддів, має істотне значення, оскільки під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, передбачені ст. 91 КПК України, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Крім того, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості усунути вищезазначені недоліки, допущені судом першої інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду сторони не заявляли клопотань, щодо повторного дослідження судом апеляційної інстанції доказів у справі, а тому у відповідності до положень ст. 404 КПК України, зважаючи на встановлені під час апеляційного розгляду істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, належить скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Таким чином, з аналізу вироку суду першої інстанції вбачається, що у ньому викладено формулювання обвинувачення визнане судом доведеним, але в мотивувальній хоча і наведені докази сторони обвинувачення та показання свідків у цій спарві, але не розкрито їх повного змісту та не надано їм відповідної оцінки, всупереч вимог ст.ст. 94 та 374 КПК України.

Перевірка зазначених показань ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , що були надані ними під час судового розгляду, але зміст яких не розкрито у повному обсязі в обвинувальному вироку, та, відповідно, не надано належної і обґрунтованої оцінки в оскаржуваному судовому рішенні, може мати істотне значення у цьому кримінальному провадженні.

Тобто, у цьому конкретному випадку, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи сторони захисту та дійшовши передчасного висновку щодо вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.5 ст.111-1 КК України.

Встановлені при апеляційному розгляді обставини, свідчать про наявність істотних порушень КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, оскільки ці порушення одночасно свідчать про неналежне дотримання вимог ч.3 ст. 370 КПК України, відповідно до якої обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч.1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 409; п.п.2, 3 ч.1 ст. 411 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог ст.370 та п.2 ч.3 ст.374 КПК України щодо змісту мотивувальної частини обвинувального вироку не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 2, 10, 15,16, ч.1 ст.7 КПК України - законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, а в даному випадку це рішення у справах «Жуковський проти України» «Садак та інші проти Туреччини», де Європейський суд з прав людини констатував порушення державою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та беззаперечне право кожного обвинуваченого допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Зазначені обставини належить врахувати суду першої інстанції при новому судовому розгляді, ретельно перевірити та надати процесуальну оцінку усім доводам сторін щодо фактичних обставин події, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, в тому числі норм ч.3 ст.415 та ст.416 КПК України, ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому, колегія суддів перевіряючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги захисника, не погоджується з апеляційними доводами сторони захисту про неможливість врахування судом показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 з тієї підстави, що вони є упередженими у розгляді цієї справи, оскільки ці свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань та введення суд в оману, а стороною захисту не надано суду достатньо обґрунтованих доказів на підтвердження їх версії в цій частині.

Оскільки внаслідок скасування оскаржуваного вироку призначається новий судовий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості розгляду решти апеляційних доводів захисника, що обумовлює часткове задоволення його апеляційної скарги.

Крім того, дослідивши доводи клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу, яке заявлено ним під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню, у зв`язку з чим належить продовжити обвинуваченій ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки остання обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, а також існують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справах «Едуард Шабалін проти Росії» (рішення ЄСПЛ від 16.10.2014) та «Руслан Яковенко проти України» (рішення ЄСПЛ від 04.09.2015) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_8 , та з метою попередження ризиків їх переховування від суду, оскільки вона не може не усвідомлювати імовірність визнання її вини за висунутим обвинуваченням, ураховуючи особливості апеляційного розгляду, передбачені Главою 31 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити ОСОБА_8 під вартою, продовживши їй запобіжний захід, але не більше ніж на 60 днів.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, у тому числі норм ст.415 ч.3 та ст. 416 КПК України. Крім того, суду ретельному дослідженню підлягають доводи сторони захисту щодо відсутності у ОСОБА_8 добровільної згоди на зайняття відповідної посади в незаконних органах влади.

Керуючись ст.ст. 405, 407 ч.1 п.6; 409 ч.1 п.п.1, 2, 3; 410 ч.1 п.2; 411 ч.1 п.п. 2, 3; 412 ч.1; 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченійОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 лютого 2026 року включно.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді :