Справа № 703/326/24
УХВАЛА

Іменем України

23 січня 2026 року місто Сміла

Слідча суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Смілі клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

встановила:

В провадження слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилається, на те що ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000939 від 02.12.2023 за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 , як завідувач хірургічного відділення маючи вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю «ортопедія-травматологія», перебуваючи згідно наказу № 284-к ос від 28.12.2020 по «Смілянській центральній районній лікарні ім. Софії Бобринської» на посаді завідувача хірургічним відділення КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ум. Софії Бобринської», що розташована по вул. Софіївська, 2, в м. Сміла Черкаського району Черкаської області, всупереч протоколу надання медичної допомоги хворим з політравмою, посадової інструкції завідувача хірургічного відділення, затвердженої головним лікарем КНП «Смілянська БЛ ім. Софії Бобринської» перебуваючи на своєму робочому місці, неналежно виконав свої професійні обов`язки при наданні медичної допомоги ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за таких обставин.

ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді завідувача хірургічного відділення КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ум. Софії Бобринської», 06.11.2023 будучи залученим до первинного огляду ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги о 11.21 до приймального відділення з сполученою травмою голови, тулубу та кінцівок, із численними переломами кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів, отриманими внаслідок падіння з кузова вантажного автомобіля, не забезпечив надання медичної допомоги в умовах палати чи відділення інтенсивної терапії, не провів інструментальну діагностику, а саме рентгенографію травмованої кінцівки та електрокардіографію, не провів катетеризацію центральної вени. Внаслідок цього внутрішньовенне вливання розчинів було недостатнім та мала місце зовнішня кровотеча, яка продовжувалась під час перебування в умовах стаціонару. Таким чином, діагностування ушкодження підколінної артерії та вени, а також прийняття рішення про залучення судинного хірурга і, відповідно, проведення оперативного втручання відбулось не своєчасно.

У результаті неналежного виконання завідувачем хірургічного відділення КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ум. Софії Бобринської» ОСОБА_5 своїх професійних обов`язків, внаслідок недбалого до них ставлення, ІНФОРМАЦІЯ_3 о 20.40 ОСОБА_7 помер. Причиною смерті є травма лівої нижньої кінцівки у вигляді рани лівого стегна, відкритий багатоуламковий перелом стегнової кістки, ушкодження підколінної артерії та вени, яка в своєму перебігу призвела до розвитку шоку та гострої крововтрати. Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 04-01/19 від 28.06.2024 ОСОБА_5 порушенні п. 2.1., 2.12., 2.28., 2.33, 2.40 посадової інструкції завідувача хірургічного відділення КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ум. Софії Бобринської», медична допомога ОСОБА_7 в умовах КНП «Смілянська багатопрофільна лікарня ім. Софії Бобринської» надавалась неналежним чином, між неналежно наданою медичною допомогою та настанням його смерті існує причинний зв`язок, надання медичної допомоги належним чином ОСОБА_7 гарантувало збереження його життя.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого.

27.11.2025 слідчим суддею Смілянського міськрайонного суду Черкаської області підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, суду у визначену ними дату та у визначений ними час; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання; утримуватися від спілкування із потерпілою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та свідками у кримінальному провадженні.

20 січня 2026 року постановою Смілянської окружної прокуратури продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 24.02.2026.

Необхідність продовження строку дії запобіжного заходу прокурор обгрунтовує наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити клопотання про продовження застосування запобіжного заходу строком на 30 діб.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання з підстав, що підозра необґрунтована, ризики не підтверджені, тому відсутні підстави продовжувати запобіжний захід і це не відповідає його меті.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку прокурора, захисника, пояснення підозрюваного, слідча суддя дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, що можуть бути покладені на підозрюваного при застосуванні запобіжного заходу, та які передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, можуть бути обрані на строк не більше двох місяців. Однак, у разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання прокурора, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують дію додаткових обов`язків; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали.

Положенням ч. 5 ст. 199 КПК України визначено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку покладених обов`язків, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше таке покладення.

За приписами ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідча суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Досліджуючи долучені матеріали до цього клопотання та обставини вчинення кримінального правопорушення, слідча суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування з розумною достатністю та вірогідністю існує пов`язаність підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням, оскільки для стороннього спостерігача прослідковувався б зв`язок між описаними діями ймовірних співучасників та подіями кримінального правопорушення.

Слідча суддя зазначає, що підставою продовження строку обов`язків є наявність достатніх підстав вважати, що продовжує існування хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, які вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності вчинення підозрюваним певних дій, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, але вимагає наявність підстав вважати реальною можливість здійснити такі у майбутньому.

Доведення існування ризиків є ключовим елементом будь-якого клопотання про застосування чи продовження запобіжного заходу з покладенням чи продовженням визначених обов`язків. Саме їх наявність і реальність мають бути тим обґрунтуванням, яке дозволяє суду обмежувати право людини на свободу, зокрема це може стосуватися і встановлення певних заборон чи утримань. Формально закон вимагає доведення кожного ризику не припущення, не побоювання та прогнозування, а конкретні обставини, підтверджені матеріалами провадження.

При цьому п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК прямо вимагає, щоб у клопотанні були наведені конкретні обставини, які підтверджують наявність кожного ризику, а також посилання на матеріали, що ці обставини підтверджують. У клопотанні такі посилання зводяться до формальних фраз без жодного доказового наповнення.

При встановленні наявності/відсутності ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) також і загроза відносно суворого покарання. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, проте не може оцінюватися лише на основі суворості майбутнього вироку.

Водночас у рішенні ЄСПЛ по справі "Бессієв проти Молдови" суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Слідчою суддею встановлено, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, тривалий час працює лікарем, характеризується позитивно, з 2003 року не змінював своє місце проживання, не має нерухомого майна в інших містах чи країнах, відсутні відомості щодо перетину кордону, сімейними, трудовими та іншими зв`язками пов`язаний саме з країною проживання Україною, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, від виконання своїх процесуальних обов`язків не ухилявся за весь час здійснення кримінального провадження, як до набуття статусу підозрюваного, так і після цього, що в своїй сукупності вказує на відсутність підстав вважати, що на даний момент продовжує існувати ризик переховування від органу досудового розслідування та суду.

Щодо ризику незаконно впливати та потерпілу та свідків шляхом здійснення психологічного тиску та залякування у даному кримінальному провадженні, то слідча суддя зазначає, що підозрюваний з врахуванням тривалості здійснення досудового розслідування досі не бачив потерпілу і навіть не знає, як вона виглядає, йому невідомо, хто допитувався та буде допитаний як свідок, цими відомостями не цікавився і бажання не має. Такі аргументи стороною захисту не спростовані і доказів, які б вказували на реальність існування на даний момент ризику вчинення такого впливу, не надавалося, так як і взагалі відсутні вказівки на конкретні обставини, що могли б викликати побоювання чи підозри вчинення таких дій підозрюваним.

Слід також враховувати, що ризики з перебігом часу зменшуються, а нові вагомі аргументи про їх збереження на тому ж рівні слідством не наведені.

Заслуговує на увагу й те, що відомості про кримінальне правопорушення внесене ще 02.12.2023, висновки експертиз отримано ще 28.06.2024, повідомлення про підозру складено 24.11.2025, тобто за досить тривалий період здійснення досудового розслідування підозрюваний не вдавався до будь-яких дій, які б вказували на спроби перешкодити кримінальному провадженню.

За встановлених підстав слідча суддя дійшла висновку про відсутність належного обґрунтування та підтвердження продовження існування ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на потерпілу та свідків підозрюваним, такі ризики ґрунтуються лише на припущеннях.

Таким чином, продовження покладення на підозрюваного обов`язків не виправдовується через відсутність на даний час ризиків, заявлених органом досудового розслідування, що є підставою для відмови у продовженні строку покладених обов`язків у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України.

Водночас слідчий суддя зазначає, що клопотання про продовження строку дії особистого зобов`язання фактично є тотожнім клопотанню про продовження строку дії покладених процесуальних обов`язків, передбачених статтею 194 КПК

Керуючись ст. 177, 178, 179, 184, 194, 199 КПК України, слідча суддя

постановила:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку дії запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 14 год. 40 хв. 23.01.2026.

Слідча суддя ОСОБА_1