Справа № 204/3017/23
Провадження № 1-кп/204/270/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000636 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 жовтня 2022, за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Чечелівського районного суду міста Дніпра перебуває вищевказана справа.

У судове засідання прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 . Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання на строк від 7 до 15 років позбавлення волі, у зв`язку з чим існує ризик переховування від суду. Тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже саме по собі може бути підставою та мотивом до втечі. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення обумовлюється тим, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою приховування раніше вчиненого або, будучи військовослужбовцем, з метою ухилення від відповідальності самовільно залишити місце служби, вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст.407-409 КК України. Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовим позиціям, що викладені у рішеннях ЄСПЛ. Підстави для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні відсутні.

У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив суд його задовольнити.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні у задоволенні клопотання прокурора просив відмовити, посилався на те, що обвинувачений вже три роки перебуває під вартою, доказів його вини у вчиненні злочину не надано. Ризики вказані прокурором у клопотанні не підтверджені. Просив суд змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений у судовому засіданні думку захисника підтримав.

Потерпіла у дане судове засідання в режимі відеоконференції не з`явилася, згідно повідомлення працівника Новодністровського міського суду Чернівецької області, у зв`язку з відсутністю у приміщенні суду електропостачання потерпіла ОСОБА_6 не може бути присутньою у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку.

Вивчивши подане клопотання прокурора, вислухавши позиції учасників судового розгляду, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Судом встановлено, що 11.12.2025 спливає строк дії попередньої ухвали суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи наведені прокурором у клопотанні підстави у даній конкретній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 , станом на час розгляду поданого клопотання, суд суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Статтею 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який є особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Як вказано Європейським судом з прав людини у п.74 рішення від 01.06.2006 року у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia), заява № 7064/05, «… хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину… продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі…».

Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, заява № 40107/02, п. 80).

На час розгляду клопотання прокурора судовий розгляд кримінального провадження не закінчено та продовжується. Судом досліджено письмові докази, допитана потерпіла, свідки та експерт.

Щодо існування з боку ОСОБА_5 ризику переховуватися від суду, слід вказати, що з плином часу ризик переховуватися від правосуддя котрий існував з боку обвинуваченого поступово зменшився, обвинувачений тривалий час перебуває в умовах ізоляції від суспільства, а саме обвинувачений ОСОБА_5 затриманий 16.10.2022, отже, з урахуванням часу перебування обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства, ураховуючи відсутність будь-яких повідомлень про порушення обвинуваченим умов режиму установи, у якій тримається під вартою, суд уважає, що ризик переховування, не втративши своєї актуальності, зменшився. Тому в майбутньому, за висновком суду, не є таким, який свідчить про доцільність застосовування найбільш суворого з передбачених законом запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, та цілком достатньо застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який буде дієвим для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього обов`язків.

Європейський суд в рішенні по справі «В. проти Швейцарії», заява № 14379/88, від 26.01.1993 року, п.33, вказав, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. При цьому треба враховувати характер обвинувачуваного, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти.

У цьому контексті суд враховує, що ОСОБА_5 є громадянином України, одружений, є військовослужбовцем номеру обслуги 3 єгерського відділення 2 єгерського взводу 7 єгерської роти 3 єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 , у званні солдата, до проходження військової служба працював у ФОП ОСОБА_7 , де характеризувався позитивно, раніше не судимий, має місце реєстрації і проживання.

Таким чином, за висновком суду, за для запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду, до нього може бути застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосуванням електронних засобів контролю.

Оцінюючи існування з боку обвинуваченого ризику вчинити інше кримінальне правопорушення суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому діяння припинилось, твердження сторони обвинувачення про можливість вчинити інше правопорушення є абстрактним, не було підтверджене відповідними доказами при зверненні до суду з даним клопотанням про продовження тримання під вартою.

При цьому, на думку суду, ризику вчинення іншого кримінального правопорушення з достатньою дієвістю, на даному етапі судового провадження зможе запобігти застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пп. 1 та 2 ч.1 ст. 194 КПК, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст. 194 КПК, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурором в судовому засіданні, на думку суду, не доведено недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні та не доведено наявність підстав, які б надавали можливість вважати, що обов`язки передбачені ст.194 КПК України обвинуваченими виконані не будуть.

Отже, суд вважає за можливе застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт, який в свою чергу буде співмірним і доцільним за для забезпечення дієвості даного кримінального провадження. Також суд уважає, що застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу матиме стимулюючий вплив на нього.

Зважаючи на серйозність висунутого обвинувачення, суд установлює для обвинуваченого ОСОБА_5 заборону тривалістю два місяці цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України та зобов`язати його - не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; негайно прибувати до суду за першим викликом.

Згідно зі ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.177,181,183,194, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога», надання невідкладної медичної допомоги обвинуваченому та подальшого невідкладного повернення до житла, строком два місяці, тобто до 08 лютого 2026 року, включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 08 лютого 2026 року наступні обов`язки:

- не відлучатися з смт. Головне Любомльський району Волинської області, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- негайно прибувати до суду за першим викликом;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід, а також накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2,0 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно звільнити з-під варти з ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Передати ухвалу до ІНФОРМАЦІЯ_2 ,Відділення поліції № 1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області (за місцем проживання обвинуваченого), для виконання.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику, направити начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 , Відділенню поліції № 1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, для відома та виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 12.12.2025.

Суддя ОСОБА_1