ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/1572/25
Провадження № 1-кс/131/37/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2026 р. м. Іллінці

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2025 року за № 0000056 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

30.01.2026 року ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Іллінецького районного суду Вінницької області із скаргою у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2025 року за № 0000056 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Ознайомившись із даною скаргою ОСОБА_2 , вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження за скаргою, виходячи з наступного.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування передбачено статтею 303 КПК України.

Частиною 1 ст. 303 КПК передбачені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Частина друга зазначеної статті встановлює заборону розгляду під час досудового розслідування скарг на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора. Такі скарги можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження в суді згідно з правилами статей 314-316 зазначеного Кодексу.

Зазначені обставини також кореспондуються і з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, відображеної у постанові від 26 березня 2019 року по справі № 807/1456/17, які беруться слідчим суддею до уваги в силу вимог ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, згідно якої наведений у частині першій статті 303 КПК України перелік рішень, дій або бездіяльності, що можуть бути предметом судового оскарження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У частині другій статті 303 КПК України закріплена пряма заборона окремого оскарження інших рішень, дій або бездіяльності слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

До повноважень слідчого судді, відповідно до пункту 18 статті 3 КПК України, належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом.

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоби право на доступ до суду було ефективним, особа має мати зрозумілу та реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) від 4грудня 1995 року, заява №23805/94, §36).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що правона доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» (Peretyaka And Sheremetyevv. Ukraine) від 21грудня 2010року, заяви №17160/06 та №35548/06, §33).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Так, встановлений ч. 1 ст.303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним.

Зазначені у ч.1 ст.303 КПК України положення щодо можливості оскарження конкретних дій, бездіяльності слідчого, прокурора не дають жодних підстав для різного (неоднозначного) їх тлумачення.

Відповідно до ч. 4 ст.304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Тобто, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством (Лист ВССУ від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17 "Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування").

Із скарги вбачається, що ОСОБА_2 є потерпілим у у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2025 року за № 0000056 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

У поданій скарзі та долученому до неї клопотанні ОСОБА_2 просить суд: розглянути скаргу, як скаргу на процесуальне рішення стосовно кримінального провадження №0000056 від 18.08.2025 року з урахуванням того, що його зміст було доведено до відома скаржника неналежним способом; витребували від органу досудового розслідування належним чином оформлену постанову про закриття кримінального провадження (у разі її прийняття) з усіма обов`язковими реквізитами, зокрема із зазначенням дата прийняття, підписів службових осіб, які її склали та погодили, а також відміток про здійснення процесуального нагляду; у разі надання такої постанови - надати скаржнику розумним строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження з метою подання уточненої скарги по суті; зобов`язати орган досудового розслідування надати йому належним чином оформлений процесуальний документ, яким оформлено рішення стосовно кримінального провадження № 0000056 (у разі його прийняття); у разі надання такого документа - надати його з усіма обов`язковими реквізитами, зокрема, датою прийняття, підписами службових осіб, які його склали, відмітками та підписами службових осіб, які здійснювали погодження та процесуальний нагляд; у разі відсутності такого процесуального рішення - зафіксувати цей факт, як відсутність належного процесуального оформлення завершення досудового розслідування.

Вирішення вищезазначених питань не входить до повноважень слідчого судді відповідно до ст.303 КПК України, але може бути вирішено під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статтей 314-316 КПК України.

Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини та аналіз норм кримінального процесуального закону, приходжу до висновку, що порушені у скарзі ОСОБА_2 питання виходять за межі переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які підлягають самостійному оскарженню під час досудового розслідування, визначеного ч. 1 ст. 303 КПК України, та не можуть бути предметом розгляду слідчого судді, оскільки не віднесені до його компетенції, а отже, наявні підстави, передбачені ч. 4 ст. 304 КПК України. При таких обставинах провадження по даній скарзі не може бути відкритим тому у відкритті провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,3, 24,26,303-309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2025 року за № 0000056 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_3