ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи у кримінальному провадженні за №0000179 від 22.11.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Соледар Донецької області, громадянина України, українця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2025 року задоволено клопотання заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» до 15.02.2026 р., без визначення розміру застави.

ЄУНСС:727/15996/25

НП: 11-сс/822/388/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9

Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_1

Не погоджуючись з прийнятим слідчим суддею рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 та продовжити застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Уважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням принципів верховенства права, диспозитивності та змагальності сторін, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що слідчим суддею порушено права підозрюваного на захист, оскільки перебування його у скляній кабіні перешкоджало ефективній участі в судовому провадженні та отриманню своєчасної й ефективної правової допомоги.

На думку апелянта, у матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували існування ризиків переховування, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню або продовження злочинної діяльності.

Посилається на рішення Конституційного Суду України у справі №3-111/2023(207/23,315/23) від 19.06.2024, згідно з яким тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом і не може застосовуватись безальтернативно.

Також зазначає, що слідчий суддя не мотивував неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі домашнього арешту, застави або особистої поруки, чим порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Указує і на те, що слідчим суддею не надано належної оцінки обставинам, визначеним ст. 178 КПК України, зокрема віку підозрюваного, відсутності судимостей, наявності постійного місця проживання, навчання за денною формою у ЧНУ ім. Ю. Федьковича, міцних соціальних зв`язків та позитивних характеристик.

Вказує, що фактичне тримання під вартою непропорційно обмежує право підозрюваного на свободу та право на освіту, гарантовані Конституцією України.

У зв`язку з викладеним апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та вимоги апеляційної скарги, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, міркування прокурора, який вважав ухвалу районного суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів справи, СУ ГУНП в Чернівецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000179, яке 22.09.2025 було об`єднано з кримінальними провадженнями № 0000649 та № 0000650.

23.09.2025 р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 24.09.2025 р. до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який в подальшому продовжувався, останній раз ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18 грудня 2025 року у межах строку досудового розслідування, який також ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 17 грудня 2025 року було продовжено до 23.03.2026 року.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені статтею 219 цього Кодексу.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 слідчим суддею були дотримані.

Так, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу.

У клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо фактів і інформації, які свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вказаних кримінальних правопорушень та висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Відтак, доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри, не заслуговують на увагу, та на даному етапі досудового розслідування не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді та застосування щодо ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Окрім того, слідчим суддею враховано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за які передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, а тому, на думку колегії суддів, ризик переховування його є реальним.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, не зменшилися та обґрунтованими є й інші ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, а саме, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні з метою схилення їх до зміни або відмови від надання показань, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження вчинення кримінальних правопорушень, зважаючи на кількість епізодів та потерпілих, а також на те, що досудове розслідування ще триває, органом досудового розслідування на даний час проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на перевірку причетності до вчинення протиправних дій інших осіб.

Також, як правильно зазначив слідчий суддя, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні декількох особливо тяжких кримінальних правопорушень проти громадської безпеки та проти власності в умовах воєнного стану, із заволодінням майном 25 потерпілих на загальну суму 6403011,29 грн, що свідчить про особливу суспільну небезпечність.

За таких обставин, існування вказаних ризиків в сукупності з даними про особу ОСОБА_7 вказують на наявність підстав для продовження застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді, що застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо підозрюваного не зможе запобігти встановленим ризикам та не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного у майбутньому.

На думку апеляційного суду, прийняте слідчим суддею рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Що стосується доводів захисника про те, що слідчим не надано доказів на підтвердження існування ризиків, зазначених у клопотанні, то такі є безпідставними, оскільки ризиком, у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Апеляційний суд звертає увагу і на те, що вимоги апеляційної скарги захисника, який заперечує існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та одночасно просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у цій частині є суперечливими оскільки за змістом ст.194 КПК України будь-який запобіжний захід може бути застосований лише за наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із наведених ризиків.

Безпідставними є твердження адвоката ОСОБА_6 про порушення права на захист підозрюваного.

Відповідно до п.11 Інструкції з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених (підсудних), засуджених за вимогою судів, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України, Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Державної судової адміністрації України, Генеральної прокуратури України від 26.05.2015 року № 613/785/5/30/29/67/68, у залі судового засідання місце для тримання обвинувачених (підсудних), засуджених обладнується загородженнями відповідно до вимог ДБН. На вікнах залів судових засідань незалежно від поверховості встановлюються ґрати.

У пункті 27 вказаної інструкції зазначено, що за розпорядженням головуючого в судовому засіданні (судді-доповідача) начальник варти дозволяє спілкування обвинуваченому (підсудному), засудженому із захисником, прокурором та при цьому обвинувачений (підсудний), засуджений з-під охорони не звільняється.

Вказана інструкція не містить випадків можливості перебування особи, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, під час проведення судового засідання не в загородженні.

Крім того, слідчий суддя не наділений правом надавати дозвіл підозрюваному на перебування не в спеціально відведеному місці загородженні.

Апеляційний суд зазначає, що забезпечення безпеки в залі судового засідання є невід`ємною умовою справедливого розгляду справи. Будь-які заходи, які обмежують участь підозрюваного під час судового розгляду або накладають обмеження на його відносини із захисником, повинні застосовуватися лише у разі реальної необхідності та бути пропорційними наявним ризикам у кожному конкретному випадку.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, а також те, що усі загородження у залах судів відповідають вимогам ДБН і забезпечують можливість ефективного реалізування права на захист та спілкування із захисником, апеляційний суд вважає, що право підозрюваного на захист порушено не було.

До таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2025 року у справі № 335/4734/18 (провадження № 51-4644 км 24), підтвердивши, що перебування підозрюваного у спеціально відведеному загородженні не порушує його права на захист та забезпечує безпечний і справедливий судовий розгляд.

Що стосується доводів апелянта про неврахування слідчим суддею віку підозрюваного, відсутності у нього судимостей, наявності постійного місця проживання, навчання за денною формою у ЧНУ ім. Ю. Федьковича, міцних соціальних зв`язків та позитивних характеристик, то такі враховані апеляційним судом, однак вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики та не дають підстав для застосування менш суворого запобіжного заходу, як про це просить апелянт.

Відтак, беручи до уваги зазначене, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними і її необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, без змін.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. 176-178, 183, 194, 197, 199, 407, 422 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України, без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3