Справа № 740/527/26
Провадження № 1-кп/740/228/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження за відсутності учасників судового провадження в приміщенні Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, кримінальне провадження № 0000016 від 13.01.2026 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, громадянки України, неодруженої, непрацюючої, маючої середню освіту, зареєстровану та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.10.2025 року за ст. 390-1 КК України,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України,

встановив:

Постановою Ніжинського міськрайонного суду від 21.07.2025 у справі № 740/3903/25, яка набрала законної сили 30.07.2025, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.173-2 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шістдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн., з направленням на проходження програми для особи, яка вчинила домашнє насильство, строком на 3 місяці згідно з порядком, передбаченим Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильству».

Під час виконання постанови суду в частині проходження програми для кривдників 06.10.2025 працівниками Ніжинського міського центру соціальних служб Ніжинської міської ради в приміщенні центру за адресою:

м. Ніжин, вул. Об`їжджа, 120, ОСОБА_3 ознайомлено з порядком та умовам програми для кривдників та роз`яснено наслідки неявки, зокрема можливість притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України. Також, складено графік відвідувань ОСОБА_3 занять програми для кривдників, з визначенням явок щовівторка об 11 год 00 хв, починаючи з 14.10.2025 строком на 3 місяці, з яким останню ознайомлено під підпис.

Однак, ОСОБА_3 , діючи умисно, за відсутності причин, які б перешкоджали подальшому виконанню нею встановленого постановою суду обмежувальному заходу, у період з 14.10.2025 по 19.01.2026 для проходження програми для кривдників не з`явилася.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи обізнаною про застосований до неї постановою суду обов`язок проходження програми для кривдників, маючи реальну можливість виконати обмежувальний захід та пройти програму для кривдників, за відсутності поважних причин, умисно ухилилась від проходження програми для кривдників, не виконавши обов`язок застосований постановою Ніжинського міськрайонного суду від 21.07.2025 у справі № 740/3903/25.

Вищевказані дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ст. 390-1 КК України, як умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

В обвинувальному акті прокурором зазначено, що під час досудового розслідування підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, про що мається відповідна заява. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 302 КПК України просить суд розглянути обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

До обвинувального акту долучено письмову заяву ОСОБА_3 , яка складена за участі захисника адвоката ОСОБА_4 , в якій зазначив, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку вона визнає беззаперечно, згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, які викладені в обвинувальному акті, та з розглядом обвинувального акту у спрощеному порядку, а також їй роз`яснено, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Підозрюваною надана згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, що засвідчено її та захисника підписами.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Обвинувачен а ОСОБА_3 у поданій заяві обставини вчинення кримінального проступку, встановлені досудовим розслідуванням, не оспорює, вважає, що вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку визнає в повному обсязі, її позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого тиску.

Таким чином, обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, учасниками судового провадження не оспорюються, а отже суд, перевіривши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупність зібраних доказів з достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчинені кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, знайшла своє підтвердження і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфіковані правильно за ст. 390-1 КК України, як умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Суд, призначаючи обвинуваченій покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

Слід звернути увагу, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При обранні ОСОБА_3 виду та міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України виходить із загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу винної, яка має середню освіту, є особою з інвалідністю ІІ групи, незаміжня, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, скарги за місцем проживання відсутні, раніше судима вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2025 року.

Так, згідно із ст.12 КК України злочин передбачений ст. 390-1 КК України, є кримінальним проступком.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Санкцією ст. 390-1 КК України передбачена відповідальність у вигляді пробаційного нагляду на строк до двох років або обмеженням волі на той самий строк.

Судом установлено, що вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської ї області від 17 жовтня 2025 року засуджена до покарання у виді одного року пробаційного нагляду, яке на даний час не відбуто.

При призначенні покарання суд також зважає на те, що пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується, зокрема до осіб з інвалідністю другої групи.

В абзаці 7 пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами покарання» містяться роз`яснення, згідно із якими суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності підстав, відповідно до ст. 7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

При обранні виду та міри покарання, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує дані про особу обвинуваченої, яка 1) вчинила дане кримінальне правопорушення під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду; 2) є особою з інвалідністю 2 групи, а тому призначення їй покарань у виді пробаційного нагляду або обмеження волі заборонено законом, а саме: положеннями ч. 5 ст. 59-1, ч. 3 ст. 61 КК України.

Оскільки судом не встановлено підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, а передбачені санкцією цієї статті види покарання не можуть бути до неї застосовані як до особи з інвалідністю 2 групи, та вчинила кримінальне правопорушення під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 підлягає звільненню від покарання, передбаченого санкцією ст. 390-1 КК України, у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Оскільки покарання, передбачене санкцією ст. 390-1 КК України, не може бути застосовано до ОСОБА_3 та вона звільняється від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, у суду відсутні підстави для призначення їй покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання, передбаченого ст. 390-1 КК України, у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення йому покарання, передбаченого санкцією цієї статті.

Запобіжний захід до обвинуваченої ОСОБА_3 під час досудового розслідування та під час розгляду справи у суді не застосовувався.

Підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченій будь-якого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Арешт на майно не накладався. Процесуальні витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 381-382, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

На підставі ч. 1 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання, передбаченого ст. 390-1 КК України, у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення йому покарання, передбаченого санкцією цієї статті.

Речовий доказ: оригінал особової картки кривдника на 49 аркушах залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У відповідності до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1