ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі

судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0000195, за апеляційною скаргою прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2021 стосовно

ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, освіта вища, на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення працюючого головним державним виконавцем ВДВС Московського МУЮ Харківської області, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого юрисконсультом у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ледіка», раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою : АДРЕСА_1 ,,

та

ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Куп`янськ Харківської області, громадянина України, освіта вища, фізична особа-підприємець, одружений , має двох малолітніх дітей, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком виправдано ОСОБА_10 за ч.4 ст.368 КК України та ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів та судових витрат

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні злочину за наступних обставин.

Відповідно до постанови Московського ВДВС Харківського МУ ВП № 34191957 від 05.10.2012 р. та ВП 34084475 від 16.11.2012 р. при примусовому виконанні виконавчого листа по справі №2-3427/11 виданого 16.08.2012 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_12 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором №362-КМК-08 від 18.01.2008 у сумі 303037,88 грн., та при примусовому виконанні виконавчого листа по справі №2-1495/11 виданого 23.04.2012 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_12 на користь ХОУ АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №2243від 21.11.07 у сумі 229900,00 грн. в рахунок погашення заборгованості оголошено розшук майна боржника ОСОБА_12 :

- автомобіля бетонозмішувач С Камаз, модель 5511, 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- автомобіля бетонозмішувач С Камаз, модель 5511СБ92В1, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- автомобіля бетонозмішувач С Камаз, модель 5511, 1985 року випуску, номер НОМЕР_3 ;

- автомобіля бетонозмішувач С Камаз, модель 256Б1, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 ;

- автомобіля ВАЗ, модель 21150, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

накладено арешт на квартиру ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до постанови Московського ВДВС Харківського МУЮ ВП №28962422 від 28.09.2011 оголошено розшук майна боржника ОСОБА_14 , а саме розшук автомобілю бетонозмішувач Камаз, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Відповідно до постанови Московського ВДВС Харківського МУЮ ВП 34084475 від 12.11.2012 накладено арешт на квартиру ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 .

На початку 2013 року ОСОБА_15 , який за довіреністю представляв інтереси боржників ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , у приміщенні Московського ВДВС Харківського МУЮ ознайомився з матеріалами вищезазначених виконавчих проваджень. Під час спілкування ОСОБА_15 з головним державним виконавцем Московського ВДВС Харківського МУЮ ОСОБА_10 , останній, діючи з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди, використовуючи службове становище, розраховуючи на пособництво з боку свого знайомого, колишнього працівника ВДВС Харківського МУЮ ОСОБА_11 , який був заздалегідь повідомлений про злочинні наміри, запропонував ОСОБА_15 передати йому неправомірну вигоду у сумі еквівалентній 1000 доларів США з кожної одиниці автотранспорту за складання акту опису та арешту майна, скасування розшуку вказаного майна та передачу його на відповідальне зберігання власникам ОСОБА_14 та ОСОБА_12 для отримання у зв`язку з цим можливості користуватися майном.

У період часу з початку 2013 року по червень 2013 року ОСОБА_10 , який діяв за пособництвом ОСОБА_11 разом з ним, періодично нагадували ОСОБА_15 про раніше висунуті йому вимоги щодо передачі їм неправомірної вигоди за вчинення вищевказаних дій.

25.06.2013 ОСОБА_15 , будучи вимушений погодитись з пред`явленими вимогами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 передати їм неправомірну вигоду, прибув за місцем роботи ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 , де під час спілкування ОСОБА_10 , діючи за пособництвом ОСОБА_11 та у присутності останнього, продовжуючи реалізовувати умисел спрямований на одержання неправомірної вигоди, запропонував ОСОБА_15 узгодити з ОСОБА_11 процедуру складання акту опису та арешту майна, скасування розшуку вказаного майна та передачу чотирьох одиниць автотранспорту на відповідальне зберігання власникам, а також узгодити з останнім передачу неправомірної вигоди у розмірі 4000 доларів США за вчинення ОСОБА_10 з вищевказаних дій з використанням свого службового становища.

Для уникнення перешкод у експлуатації арештованого майна ОСОБА_15 вимушений був погодитися з вищезазначеною пропозицією ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо передачі їм неправомірної вигоди у сумі еквівалентній 4000 доларів США за складання акту опису та арешту майна, скасування розшуку вказаного майна та передачу його на відповідальне зберігання ОСОБА_14

27.06.2013 під час зустрічі ОСОБА_15 з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 останні, діючи за попередньою домовленістю з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди, використовуючи службове становище ОСОБА_10 за пособництвом ОСОБА_11 , маючи на руках виготовлену ОСОБА_10 постанову від 27.06.2013року про скасування розшуку автотранспорту, запропонували ОСОБА_15 , виїхати на місце перебування арештованого майна та здійснити його опис. У цей же день близько 11.40 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на автомобілі Mersedes-Benz с 180 держ. номер НОМЕР_7 , яким володіє останній, прибули за місцем знаходження майна ОСОБА_14 та ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_5 , де ОСОБА_10 , виконуючи свої службові обов`язки, у присутності ОСОБА_11 та за його пособництвом, склали акт опису майна (чотирьох одиниць автотранспорту) та не передавши власникам копію акту та повідомлення про передачу майна на відповідальне зберігання покинули вказане місце, розраховуючи на те, що ОСОБА_15 з метою отримання копії вищевказаної постанови від 27.06.2013 року та акту опису та арешту майна у якому зазначено про передачу вказаного майна на відповідальне зберігання ОСОБА_14 , передасть ОСОБА_10 через ОСОБА_11 неправомірну вигоду у сумі еквівалентній 4000 доларів США.

ОСОБА_11 шляхом виконання активних дій направлених на спонукання ОСОБА_15 до передачі неправомірної вигоди, приймав участь у складанні акту опису та арешту майна ОСОБА_10 , створюючи уявлення його значимості під час здійснення ОСОБА_10 виконавчих дій, виконував роль пособника в отриманні неправомірної вигоди ОСОБА_10 в сумі 4000 доларів США.

27.06.2013 р. близько 12.30 год., ОСОБА_11 , надаючи ОСОБА_10 заздалегідь обіцяне пособництво у вчиненні кримінального правопорушення шляхом усунення перешкод в отриманні неправомірної вигоди, оскільки ОСОБА_10 мав вести переговори про передачу неправомірної вигоди від ОСОБА_15 через довірену йому третю особу, діючи за домовленістю з ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди шляхом вимагання, знаходячись в автомобілі Mersedes-Benz С 180 державний номер НОМЕР_7 , розташованому біля будинку 1 по вул. Артема у м. Харкові, одержав від ОСОБА_15 неправомірну вигоду у сумі 32000 гривень за винесення 27.06.2013 року постанови про зняття розшуку з чотирьох одиниць автотранспорту, складання акта опису та арешту майна та передачу вказаного майна на відповідальне зберігання ОСОБА_14 після чого злочинна діяльність ОСОБА_10 та ОСОБА_11 була припинена працівниками правоохоронних органів.

Суд першої інстанції за результатами судового розгляду, відповідно до вироку, прийшов до висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, та, відповідно, ОСОБА_11 правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що під час судового слідства стороною обвинувачення не надано судових рішень, на підставі яких щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проводились негласні оперативно-розшукові заходи, а тому неможливо перевірити законність їх проведення і зібрані у такий спосіб речові докази є недопустимими; заявник у даному кримінальному провадженні, під час допиту у суді першої інстанції повідомив, що ніхто у нього неправомірної вигоди не вимагав та він нікому неправомірну вигоду не надавав; обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_10 та ОСОБА_11 згідно змісту вироку суду, не відповідало діючому на момент вчинення злочину Закону України про кримінальну відповідальність

У поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 засудити за ч.4 ст.368 КК України (в ред. станом на 09.06.2013 із змінами, внесеними законом України № 222-VIII від 18.04.2013) на 9 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язаними виконанням функцій представника влади строком на 3 роки з конфіскацією майна; ОСОБА_11 засудити за ч.5 ст.27, ч.4 ст.368 КК України (в ред. станом на 09.06.2013 із змінами, внесеними законом України № 222-VIII від 18.04.2013) на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Необхідність ухвалення такого рішення прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні розтлумачив показання заявника та свідків у даному кримінальному провадженні на користь обвинувачених, не дав можливості стороні обвинувачення усунути протиріччя у показаннях свідків, які вони давали під час досудового розслідування та судового слідства.

Також прокурор зазначає, що стороною обвинувачення вживались заходи, направленні на розсекречення процесуальних документів, які стали підставами для проведення НСРД, але розсекречення даних документів виявилось неможливим у зв`язку із їх знищенням у 2014 році, а сторона захисту не висловлювала сумнівів у законності проведення НСРД і складених на підставі їх проведення протоколів.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою суд у вироку зазначає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги судом першої інстанції були дотримані.

Підстави для виправдання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 також мотиви, з яких суд відкинув докази обвинувачення, викладені у вироку в повному обсязі.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.368 КК України (в ред. станом на 09.06.2013 із змінами, внесеними законом України № 222-VIII від 18.04.2013) та ОСОБА_11 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.368 КК України (в ред. станом на 09.06.2013 із змінами, внесеними законом України № 222-VIII від 18.04.2013) КК України.

На підтвердження вини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилалась на покази заявника у даному кримінальному провадженні ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_14 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_15 повідомив, що в основному не пам`ятає події 2013 року. Пам`ятає, що обвинувачені вимагали у нього грошові кошти, проте хто саме не пам`ятає. Також пам`ятає, що передавав кошти ОСОБА_11 . Походження грошових коштів згадати не може.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що він звертався до ОСОБА_11 з проханням допомогти йому з правовим супроводом виконавчого провадження як юриста, тобто надати юридичні послуги. Коштів у вигляді неправомірної вигоди в нього ніхто не вимагав. Свідок ОСОБА_14 познайомив ОСОБА_11 з ОСОБА_15 з приводу надання юридичних послуг.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 не були очевидцями подій, які інкримінуються обвинуваченим як вчинення злочину, щодо наявності або відсутності злочинних намірів у обвинувачених обізнані не були та перебували з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у службових та товариських стосунках.

Свідок ОСОБА_18 брав участь у даному кримінальному провадженні як понятий, під час вилучення правоохоронними органами грошових коштів з автомобіля під управлінням ОСОБА_11 та проведені інших слідчих дій.

Таким чином, допитані судом свідки, лише в загальних рисах повідомили про обставини виконавчого провадження, яке здійснював державний виконавець ОСОБА_10 та процедуру проведення деяких слідчих дій у кримінальному провадженні, а заявник не зміг назвати конкретну особу з двох обвинувачених, яка вимагала у нього грошові кошти.

В супереч доводів прокурора, показання свідків викладено у повному обсязі, а усунути суперечності у показаннях свідків під час досудового та судового слідства сторони кримінального провадження могли шляхом постановки відповідних питань під час допиту свідків на момент розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, що й було реалізовано, у тому числі стороною обвинувачення.

Щодо доводів прокурора про вжиття своєчасних заходів, направлених на розсекречення документів, які стали підставами для проведення НСРД, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно пунктів 1-3 правового висновку щодо застосування норм права, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 по справі № 640/6847/15-к:

1. Якщо сторона обвинувачення під час досудового розслідування своєчасно вжила всі необхідні та залежні від неї заходи, спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД, однак такі документи не були розсекречені з причин, що не залежали від волі і процесуальної поведінки прокурора, то суд не може автоматично визнавати протоколи НСРД недопустимими доказами з мотивів невідкриття процесуальних документів, якими санкціоноване їх проведення.

2. Процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання) та які на стадії досудового розслідування не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому статтею 290 КПК України з тієї причини, що їх не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не були розсекречені на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні під час розгляду справи у суді за умови своєчасного вжиття прокурором всіх необхідних заходів для їх отримання.

3. Якщо сторона обвинувачення не вжила необхідних та своєчасних заходів, що спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД і яких немає в її розпорядженні, то в такому випадку має місце порушення норм статті 290 КПК України.

Із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000195 щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 був затверджений прокурором прокуратури Харківської області ОСОБА_19 24.10.2013 та отримано до Київського районного суду м. Харкова 18.11.2013 (т.4, а.с.19).

При цьому, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в поряду ст.290 КПК України стороною захисту, а саме обвинуваченим ОСОБА_11 у протоколі надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т.4, а.с.4) від 20.09.2013 надана розписка про ознайомлення з провадження у повному обсязі, проте без матеріалів ОРС.

Таким чином, уже на стадії ознайомлення із матеріалами кримінального провадження стороною захисту висувалися вимоги про ознайомлення з матеріалами негласних слідчих розшукових дій, проте у наданих суду матеріалах провадження відсутні дані про те, що починаючи з вересня 2013 року прокурором вживалися своєчасні заходи для розсекречення процесуальних документів, які стали підставами для проведення НСРД, проте з незалежних від нього причин, ці документи не були розсекречені.

Істотних порушень вимог процесуального законодавства судом першої інстанції в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Оскільки колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни виправдувального вироку щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2021 щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4