ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/7160/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2180/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 15 п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000390 від 12.02.2025 за частиною 1 статті 114-1, частиною 3 статті 15, пунктом 8 частини 2 статті 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2025 року клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено та продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою до 28.11.2025,в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та змінити обвинуваченому запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із позбавленням волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує на порушення вимог статті 184 КПК України, оскільки прокурор надав обвинуваченому клопотання без відповідних додатків, безпосередньо перед початком судового засідання. Жоден ризик, передбачений статтею 177 КПК України не доведений. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні доньку 2014 року народження, працював водієм таксі. У зв`язку із пошкодженням житла, внаслідок російської агресії, отримав довідку ВПО та фактично проживає у м. Харків. Захисник зазначає, що обвинувачений перебуває під вартою з 12.02.2025, у зв`язку із чим, ризики у випадку зміни запобіжного заходу, відсутні. Деякі свідки вже допитані судом, ризик впливу на інших свідків виключений, оскільки вони є працівниками ТЦК та СП і поліції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5частини першої цієї статті.

Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбаченістаттями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408,429,437-442Кримінального кодексу України. Відповідно до частини 4 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 злочинів та покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд. Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо встановлених ризиків обгрунтованими, враховуючи, що судовий розгляд триває. Відповідно до журналу судового засідання від 30.09.2025, судом допитано свідка ОСОБА_8 . В оскаржуваній ухвалі суду зазначено, що свідки допитані не всі. Враховуючи, що безпосереднє дослідження судом першої інстанції обставин, що інкриміновані ОСОБА_6 , не завершене, посилання суду на наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, не є безпідставним. Тоді як доводи сторони захисту про те, що недопитані свідки є працівниками ТЦК та СП, працівниками поліції, не спростовують вказаного ризику, враховуючи, що матеріали досудового розслідування, в тому числі з даними свідків, відкриті стороні захисту в порядку статті 290 КПК України. Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілих, свідків та дослідження їх судом. Відповідно до пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, останній обвинувачується у перешкоджанні законній діяльності інших військових формувань в особливий період, що відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, а також у незакінченому замаху на умисне вбивство особи, у зв`язку з виконанням цією особою службового обов`язку, що є особливо тяжким злочином.

Посилання захисника та обвинуваченого на наявність у ОСОБА_6 соціальних зв`язків заслуговують на увагу, але на даній стадії судового провадження не виключають ризиків вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників провадження суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій, що стане перешкодою для продовження судового провадження.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що обвинувачений не має на меті переховуватися, оскільки вину не визнає та бажає довести в суді відсутність в його діях складу інкримінованих йому злочинів. Суд апеляційної інстанції зауважує, що перевіряючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, оскільки оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу того чи іншого кримінального правопорушення є завданням перш за все судового провадження у суді першої інстанції.

З урахуванням наведених обставин, кваліфікації інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, яка має бути перевірена в ході судового провадження у суді першої інстанції за результатами дослідження доказів та оцінки всієї сукупності встановлених обставин, суд апеляційної інстанції підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний із тримання під вартою, або визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, не встановив.

За результатами перевірки ухвали суду першої інстанції порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції, ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2025 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: