Провадження №: 1-кс/755/4768/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" грудня 2025 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , на постанову слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 17.11.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001491 від 28.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулась зі скаргою на постанову слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 17.11.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001491 від 28.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

ОСОБА_3 скаргу обґрунтовує тим, 27 січня 2025 року, нею надіслано до Національної поліції України заяву про вчинення про вчинення невідомими особами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України. У вказаній заяві, зокрема, крім обґрунтування наявності ознак вчинення злочинів з посиланням на конкретні та належні докази, зазначалось прохання внести відомості про вчинення невідомими особами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування за вказаними у цій заяві фактами.

12 березня 2025 року заявницею отримано від Дніпровського управління поліції ГУНП в місті Києві відповідь № 90051-2025 від 12 березня 2025 року на вказану вище заяву, де зазначається, що відомості, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення у моїй заяві відсутні.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 квітня 2025 року у справі №755/4768/25 уповноважену особу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві зобов`язано виконати вимоги ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України за заявою ОСОБА_3 від 27 січня 2025 року.

27 квітня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження № 40001491.

27 серпня 2025 року заявниця звернулася до слідчого з клопотанням про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 40001491 від 28 квітня 2025 року.

Постановою від 15 вересня 2025 року слідчий СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 відмовив у задоволені клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у даному кримінальному провадженні. Причиною такої відмови зазначено те, що на внутрішнє переконання слідчого ним не здобуто доказів, які б свідчили про заподіяння останній збитків, крім того, такі докази також не надавались заявницею.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2025 року у справі №755/19143/25 скасовано постанову від 15 вересня 2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою.

В зв`язку з цим 10 листопада 2025 року заявниця повторно звернулася до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві з клопотанням про визнання її потерпілою.

Постановою від 17 листопада 2025 року слідчий СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 відмовив у задоволені клопотання даного клопотання, причиною відмови зазначив те, що у кримінальному провадженні необхідно виконати значну кількість слідчих дій і його необхідно прискорити.

Заявниця не погоджується з вказаною постановою, оскільки у заяві про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої відкрите кримінальне провадження № 40001491 від 28 квітня 2025 року, нею повідомлено, що на її ім`я з 2006 року були відкриті карткові рахунки в ПАТ КБ «Приватбанк», на які зараховувалися кошти, а також з даних рахунків знімалися кошти невідомими особами.

До вказаної заяви подано виписки по рахунках від 25.02.2024 року та 12.12.2024 року, які видані банком. Ці виписки містять інформацію про зарахування коштів на карткові рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_3 , починаючи з 2006 року до 2022 року інформація про осіб, які нараховували на ці рахунки кошти, відсутня. Нарахування в довідках різняться і не співпадають з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (податковою інформацією).

Однак, ОСОБА_3 зазначає, що 2018 року не укладала, не підписувала жодного договору з банківською установою про відкриття будь-яких рахунків, не мала банківські картки і не користувалася ними та не уповноважувала інших осіб на такі дії.

При порівнянні інформації про розмір її заробітної плати за період з 2006 року по 2018 рік в відомостях податкової служби, пенсійного фонду, банку та Управління освіти Дніпровського району, виявилося, що суми зарплати різняться (щомісячне нарахування їй заробітної плати було більшим за фактично отриманні готівково грошові кошти, решта ж направлялась на банківський рахунок до якого доступу вона не мала). Таким чином, сторонні особи щомісячно отримували частину її заробітної плати.

За таких умов, на її думку, є очевидним факт нанесення майнової шкоди в результаті вчиненого кримінального правопорушення. Зазначила, що такі відомості наводилися нею у заяві про вчинення кримінального правопорушення, та підтверджуються документами, що додавались до неї.

Відтак, слідчий, відмовляючи у задоволені клопотання про визнання потерпілою, не врахував відомостей та доказів, які свідчать про нанесення заявниці майнової шкоди або не вірно їх оцінив, причина відмови є необґрунтованою, адже необхідність виконати значну кількість слідчих дій та потреба в прискоренні жодним чином не корелюється з визнанням особи потерпілою.

За таких умов, просила суд скасувати постанову слідчого від 17 листопада 2025 року про відмову у визнанні її потерпілою.

ОСОБА_3 подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд скарги без аудіо-, відео- фіксації, доводи скарги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з наведених у ній обставин.

Особи, бездіяльність яких оскаржується, в судове засідання не з`явилися, хоча матеріали провадження за скаргою містять дані про виклик уповноважених осіб у судове засідання. Їх неявка, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, не перешкоджає розгляду даної скарги.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши надані до скарги докази, слідча суддя встановила наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим він після початку кримінального провадження подав заяву про залучення його до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 40001491 від 28 квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України здійснюється Дніпровським УП ГУНП у м. Києві.

17 листопада 2025 року слідчий СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 виніс постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у вищевказаному кримінальному провадженні.

Слідчий у своїй постанові послався на те, що в даному кримінальному провадженні нікого не визнано нікого потерпілим, оскільки проводяться слідчі дії.

Слідча суддя звертає увагу, на те, що ч. 5 ст. 55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим лише в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 110 КПК України, якою передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови, повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, разом з тим слідчим при винесенні оскаржуваної постанови не вчинено всіх необхідних дій для обґрунтування відомостей щодо наявності або відсутності підстав вважати ОСОБА_3 , особою, якій завдано матеріальну чи моральну шкоду кримінальним правопорушенням, за фактом якого і здійснюється вищевказане кримінальне провадження.

Все це в сукупності дає підстави вважати, що рішення про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні є передчасним, необґрунтованим, і таким, що не підтверджений сукупністю належних та допустимих доказів, здобутих під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а тому скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню в цій частині.

Разом з тим, як вбачається зі змісту клопотання, ОСОБА_3 просить слідчу суддю зобов`язати уповноважену особу СВ Дніпровського управління поліції ГУНП в місті Києві визнати ОСОБА_3 потерпілою у вищевказаному кримінальному провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Відповідно до ч 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначене, скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 24, 26, 40-1, 55, 110, 303-305, 307, 309 КПК України, слідча суддя,

п о с т а н о в и л а:

скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 17.11.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001491 від 28.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України- частково задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 17.11.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001491 від 28.04.2025 року.

У іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя: ОСОБА_6