Справа № 478/806/19
Провадж.№ 1-кп/481/16/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000482 від 23.08.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Індустріальний, Омсукчанського району, Магаданської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, офіційно не працюючого, раніше не судимого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.118 та ч.1 ст.297 КК України,

Установив :

22.07.2024 року від Миколаївського апеляційного суду, в порядку визначеної підсудності, до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0000482 від 23.08.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ст. 118, ч.3 ст. 297 КК України.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень вчинених за наступних обставин. З вечірнього часу 27.08.2015 приблизно з 20:20 години, точного часу не встановлено, за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , він спільно зі співмешканкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом всієї ночі розпивали спиртні напої. В ході розпиття спиртного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , в ніч з 27.08.2015 на 28.08.2015, близько 24:00 години, виникла конфліктна ситуація, в ході якої ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 не менше одного удару кулаком в обличчя, в свою чергу ОСОБА_6 наніс йому не менше двох ударів в область обличчя та голови, після чого конфлікт припинився.

28.08.2015 близько 05:30 години на подвір`ї вказаного домоволодіння черговий раз між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на грунті раніше виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_6 побіг до будинку, де взяв до рук ножа, з яким вибіг на територію домоволодіння, у цей час ОСОБА_4 , побачивши це, побоюючись за своє життя, дістав з сумки з інструментами, котра знаходилася поряд з ним, металевий насос, яким вибив з руки ОСОБА_6 ніж, після чого, розуміючи, що ОСОБА_6 вже не озброєний ножем та не може становити загрози для його життя та здоров`я, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, перевищуючи межі необхідної оборони, наніс металевим насосом не менше двох ударів в область голови ОСОБА_6 .

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 несумісні з життям тілесні ушкодження у виді множинних переломів кісток лицьового скелету (які, згідно з висновком судово-медичної експертизи, могли виникнути в результаті множинних ударів по голові металевим насосом) внаслідок яких ОСОБА_6 помер на місці події.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в умисному вбивстві, вчиненому при перевищенні меж необхідної оборони, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 118 КК України.

Крім того, близько 17:30 години 29.08.2015 ОСОБА_4 повернувся до АДРЕСА_2 , і дізнавшись, що тіло ОСОБА_6 вкинули до туалетної ями, пішов переконатися в цьому. Коли він підійшов до будівлі туалету, побачив, що частина тіла, а саме - нога покійного, частково виглядає з-під землі, якою його засипали, після чого ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, фактично приєднавшись до вчинення наруги над тілом покійного, з метою доведення спільного злочинного наміру до кінця, нехтуючи існуючими в суспільстві загальноприйнятими моральними принципами, традиціями та релігійними положеннями щодо поховання померлих, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження,, спустився (нахилився) до ями та взявши поліетилен, який йому надала особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, накрив ногу ОСОБА_6 , після чого піднявся та вони з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, почали засипати його тіло землею, а саме - ОСОБА_4 спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, накопали біля туалету близько 10 відер землі, яку лопатою насипали у відра, після чого ОСОБА_4 засипав тіло ОСОБА_6 землею, тим самим, вчинюючи наругу над тілом померлого.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у нарузі над тілом померлого, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 297 КК України.

17.09.2025 року захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просили кримінальне провадження №0000482, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.08.2016 року в частині пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.118, ч.3 ст.297 КК України, закрити у зв`язку з необхідністю звільнення останнього від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених п.п.3 та 4 ч.1 ст.49 КК України, а саме у зв`язку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_4 дав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 подане клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення клопотання.

Судом, з метою забезпечення істинності та добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснено останньому, що суд, за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, може закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, звільнити особу від кримінальної відповідальності. Разом з тим, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру.

ОСОБА_4 у судовому засіданні надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 254 КК України, пояснивши, що йому відомо про те, що таке звільнення є нереабілітуючою підставою та про наслідки такого звільнення, просить закрити кримінальне провадження та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Суд, заслухавши думку прокурора та захисника, з`ясувавши позицію обвинуваченого, впевнившись у його добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, приходить до наступних висновків.

Частиною 4 ст. 286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Так, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст..118 та ч.3 ст.297 КК України, які були вчинене у 28-29 серпня 2015 року.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 297 КК України, є тяжким злочином , за вчинення якого, відповідно до п.4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального правопорушення минуло десять років. Строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст. 118 КК України, є не тяжким злочином, за вчинення якого, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального правопорушення минуло п`ять років. Строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового кримінального правопорушення.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення його від кримінальної відповідальності.

Зазначений висновок про застосування вищевказаної норми права міститься у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019 року справа № 345/2618/16-к. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі за №200/4664/14-к.

Згідно ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом зокрема і у зв`язку зі звільнення особи від кримінальної відповідальності про що суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Так, ст. 44 КК України визначено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

При цьому матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2 ст. 49 КК України), а процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Під час звільнення від кримінальної відповідальності суд повинен з`ясувати думку щодо такого звільнення у особи, яка від такої відповідальності може бути звільнена. Так, у постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 02.07.2019 року справа за №515/331/17 зауважено, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи на відповідній підставі. Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи, ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності. Крім того, ВП Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 року справа за №598/1781/17 наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо. Тобто суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

В даному випадку судом встановлено, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , мали місце у серпні 2015 року, що в свою чергу дає підстави вважати, цю дату початком перебігу строку давності. З огляду на наведене, у даному кримінальному провадженні на час розгляду клопотання захисника обвинуваченого, закінчився як п`ятирічний та і десятирічний строк давності, передбачений п. 2,3 ч. 1 ст. 49 КК України. При цьому судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

Крім того, при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням у справі «Грабчук проти України», відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується, а також рішенням у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», в якому зазначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення, термін позовної давності забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

При цьому відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим. Така відмова може призвести до порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Отже, з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, впевнившись у її добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі вимог ст. 49 КК України, у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Речові докази по справі підлягають знищенню.

Згідно правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 12.09.2022 року справа за №203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави. Відтак процесуальні витрати за проведення експертизи в цій справі слід віднести на рахунок держави.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 284, 285-288, 372, 376 КПК України, суд

Постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої ст.118 та ч.1 ст.297 КК України, на підставі п. 3 та п. 4 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.118 та ч.1 ст.297 КК України, на підставі п. 3 та п.4 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000482 від 23.08.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст..118, ч. 1 ст.297 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Речові докази: мобільний телефон марки «Нокіа» камінь та елементи схожі на волосся знищити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

У зв`язку із перебуванням головуючої судді 19.09.2025 на навчанні, повний текст ухвали проголошено 22.09.2025 року об 11 год. 45 хв.

Суддя