Справа № 202/2232/25
Провадження № 1-кс/202/9262/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпра ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпра клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.12.2024 за № 0000035, за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпра надійшло зазначене клопотання в якому слідчий просить накласти арешт на автомобіль «TOYOTA YARIS», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 (згідно інформаційної довідки власником вказаного автомобіля є ОСОБА_4 ); житловий будинок з реєстраційним номером НОМЕР_3 , загальною площею 56 м2, за адресою: АДРЕСА_1 (на праві приватної власності належить ОСОБА_4 ); земельна ділянка з кадастровим номером :01:300:0049, загальною площею 0,0772 га. (на праві приватної власності належить ОСОБА_4 ).

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України, санкції яких передбачають покарання у виді конфіскації майна, в зв`язку з чим, з метою забезпечення виконання вироку, слідчий просив накласти арешт на майно.

На підставі викладеного, слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

В судове засідання прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Підозрювана та захисник заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що майно визначене у клопотанні не належить на праві власності ОСОБА_4 .

Вивчивши клопотання, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Дослідивши матеріали клопотання, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частина 1 ст. 170 КПК України вказує на те, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається зокрема конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з п. 1, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, слідчим суддею встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.12.2024 за № 0000035, за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування здійснюється першим відділом процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Дніпропетровської обласної прокуратури.

17.12.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 362, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України.

Причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується письмовими матеріалами кримінального провадження.

Санкція ч.5 ст.190 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Як слідує з клопотання слідчого останній ставить питання про арешт майна, зазначеного у клопотання з метою його конфіскації як виду покарання.

В той же час, з матеріалів провадження вбачається, що автомобіль «TOYOTA YARIS», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_8 , житловий будинок з реєстраційним номером НОМЕР_3 , загальною площею 56 м2, за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 ; земельна ділянка з кадастровим номером :01:300:0049, загальною площею 0,0772 га. на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , які не є підозрюваними по даному кримінальному провадженню.

Слідчий суддя вважає, що накладення арешту на дане майно у даному випадку може призвести до незаконного позбавлення власника права володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що є неприпустимим.

Також, накладенням арешту на вищенаведене майно не можливо забезпечити ні спеціальну конфіскацію, ні конфіскацію майна, як виду покарання або заходу кримінального- правового характеру, ні відшкодування шкоди, завданої підозрюваними внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Окрім того, згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ встановлює, що таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування повинно бути ретельним, що означає обов`язок органів влади завжди добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки та зобов`язання вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події («Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Вказане в свою чергу слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення, процесуального примусу, або втручання у її права і свободи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя при вирішенні даного клопотання не об`єктивно перевірив всі обставини справи, наявність та обґрунтованість підстав для накладення арешту на вищенаведене майно.

Застосування затребуваного органом досудового розслідування заходу забезпечення кримінального провадження ні яким чином не сприятиме досягненню дієвості цього провадження, що згідно ст. 131 КПК України є загальною метою застосування будь-якого заходу.

Обов`язок ініціатора клопотання довести обставини що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тощо слідує із вимог ч. 5 ст. 132, ст. 171 КПК України та відповідає передбаченим ст.ст. 7, 22, 26 КПК України принципам змагальності та диспозитивності.

Вимоги ч. 1 ст. 173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити за необгрунтованістю.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1