УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність дізнавача, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність дізнавача, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається зі змісту скарги, скаржник просить слідчого суддю зобов`язати дізнавача відділу дізнання Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 23.11.2025 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 384 КК України (підписаного об 11:53:27год. 23.11.2025 за допомогою КЕП файлу з назвою «Заява_Сол.УП_384_23.11.25.pdf»).

Згідно із ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Дослідивши матеріали скарги, а також відомості, які містяться в системі автоматизованого розподілу справ «Д3» слідчий суддя встановив, що ОСОБА_2 було також подано до Солом`янського районного суду м. Києва скаргу на бездіяльність дізнавача, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у якій останній просить: зобов`язати старшого дізнавача відділу дізнання Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 23.11.2025 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 384 КК України (підписаного о 12:46:43год. 23.11.2025 за допомогою КЕП файлу з назвою «Заява_Сол.УП_384_Горбачовій_23.11.25.pdf») (справа №760/32901/25).

Як вбачається зі змісту доданої до скарги заяви про кримінальне правопорушення, її зміст є тотожним змісту заяви, доданої до цієї скарги; стосується тих самих подій та обставин.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві з двома тотожними заявами про кримінальне правопорушення, а також, подані дві тотожні скарги на бездіяльність дізнавача, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо заяв аналогічного змісту.

При цьому, Ухвалою слідчого судді від 03 грудня 2025 року (справа №760/32901/25) відкрито провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність дізнавача, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань; призначеносудовий розгляд скарги.

Верховний Суд зазначив, що хоча у КПК не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Касаційного кримінального суду Верховного суду (далі - ККС ВС) від 30.05.2018 у справі № 676/7346/15-к). Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (постанова ККС ВС від 09.04.2019 у справі № 306/1602/16-к). При цьому Верховний Суд неодноразово констатував зловживання учасниками кримінального провадження процесуальними правами, зокрема, на участь в апеляційному розгляді, на отримання судових рішень, на залучення перекладача (постанови ККС ВС від 24.09.2019 у справі № 755/10138/16-к та від 19.02.2019 у справі № 236/1798/16-к, ухвала ККС ВС від 30.05.2018 у справі № 676/7346/15-к).

У постанові Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що Оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати належне виконання ними своїх процесуальних обов`язків (зокрема, щодо явки за викликом слідчого, прокурора, судовим викликом; дотримання умов обраного запобіжного заходу; надання у передбачених законом випадках доказів тощо); існування випадків зловживання процесуальними правами тощо. При цьому слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Заборона зловживання правами закріплена і у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок - позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Так, наприклад, у рішенні від 13.10.2020 по справі «Kovaleva v. Russia» ЄСПЛ зазначив про те, що неповна, а отже, оманлива інформація є зловживанням правом на подання заяви, особливо якщо інформація стосується самої суті справи. Суд дійшов висновку, що поведінка заявниці, яка не повідомила про важливі та відомі їй обставини справи, суперечила меті права на індивідуальне звернення, як це передбачено у ст. 34 Конвенції, а отже, заява є неприйнятною (схожі висновки відображені у рішеннях: Poznanski and Others v. Germany від 03.07.2007, і Hadrabova and Others v. the Czech Republic від 25.09.2007).

Слідчим суддею було встановлено, що при зверненні зі скаргою до суду скаржником було приховано інформацію щодо неодноразового звернення до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві з заявами про вчинення кримінального правопорушення з приводу одних тих самих обставин та до слідчих суддів Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргами ідентичного змісту.

З врахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку що з боку скаржника (заявника) має місце зловживання процесуальними правами, а звернення до суду з декількома скаргами аналогічного змісту, які направлені на захист одних і тих самих прав скаржника (заявника) характеризує його дії, як такі, що спрямовані не на захист порушеного права, а на створення підстав для постановлення різних судових рішень в однакових правовідносинах або множинності вжиття відповідних заходів, що очевидно перешкоджає нормальному руху кримінального провадження. Таке зловживання процесуальним правом, без сумніву, не відповідає принципу верховенства права.

Верховний Суд зазначив, що наслідком встановлення судом факту зловживання правом має бути постановлення рішення про залишення такої скарги без розгляду (постанова Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 937/1056/20).

Як зазначила Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду в ухвалі від 26 вересня 2023 року у справі № 991/7906/23, хоч КПК України прямо не передбачає такий спосіб реагування на зловживання процесуальним правом як залишення скарги без розгляду, проте це відповідає загальним засадам кримінального провадження, практиці Верховного Суду, усталеній практиці Вищого антикорупційного суду і Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.

Оскільки зловживання правом не становить собою правопорушення, його наслідком повинно бути переважно не застосування відповідних санкцій національними судами, а відмова у захисті права, яке спрямоване на зловживання.

З врахуванням вищенаведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що скаргу потрібно залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 115, 116, 214, 303, 304 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 на бездіяльність дізнавача, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1