Номер провадження 1-кс/205/2294/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(про обрання запобіжного заходу)

1 листопада 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 захисника - адвоката ОСОБА_4 підозрюваного ОСОБА_5 розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001355 від 30 жовтня 2025 року, відносно :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селище Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою технічною освітою, розлученого, військовослужбовця військової служби за контрактом в посаді майстра групи контролю ремонтного взводу спеціальних робіт ремонтно-технічної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

1 листопада 2025 року слідчий СВ ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 звернулася з клопотанням погодженим прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Копія клопотання та додані до нього матеріали вручені підозрюваному 31 жовтня 2025 року.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що СВ ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001355 від 30 жовтня 2025 року внесеного до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

30 жовтня 2025 року, о 14-45 годині, солдат ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу відділення АТ КБ «Приват Банк», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, буд. 40, побачив раніше незнайому потерпілу ОСОБА_7 разом із малолітньою дитиною ОСОБА_8 , яка користувалась банківським терміналом, та в цей час у нього виник кримінально - протиправний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану, а саме грошових коштів, що належать потерпілій ОСОБА_7 , які вона тримала у руці. Реалізуючи свій кримінально - протиправний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів особистої зацікавленості, скориставшись тим, що поряд з потерпілою знаходилась її малолітня дитина, яку остання тримала за руку, що обмежувало можливість вчинити спротив, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 наблизився до потерпілої, та усно висловлюючи погрози нанесення шкоди здоров`ю, вимагав передати йому грошові кошти, які потерпіла тримала в руці, яка в свою чергу, побоюючись нанесенню психологічної та фізичної шкоди їй та її дитині, передала ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 4000 гривень 00 копійок, після чого, останній утримуючи безпосередньої при собі викрадене майно, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, отримав тим самим, можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином умисні дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ст. 186 ч.4 КК України, як відкрите викрадення чужого майна ( грабіж) поєднаний з погрозою застосування насильства , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

31 жовтня 2025 року, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

В порядку ст. 208 КПК України, підозрюваного ОСОБА_5 було затримано 30 жовтня 2025 року.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколами оглядів місць подій, допитом потерпілої, допитами свідків, протоколом пред`явлення особи для впізнання, оглядом з камер відеоспостереження, документами з військової частини.

Вказані здобуті під час досудового розслідування докази є вагомими та свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

У клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризику,що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні злочину за ч.4 ст. 186 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, немає стійких соціальних зв`язків, розлучений, двічі самовільно залишав військову частину, у зв`язку з тим, що останній розуміючи тяжкість вчиненого ним злочину, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання. Може незаконно впливати на свідків, у тому числі ще не допитаних, у цьому ж кримінальному провадженні. Тим самим, підозрюваний може створити перешкоди для проведення повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування, а в подальшому судовому розгляду обвинувального акту у судових інстанціях, розлучений, отже вважає, що наявні в нього соціальні зв`язки є недостатніми для утримання його від спроб переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Слідчий вважає, що через наведені обставини більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну поведінку останнього.

В судовому засіданні прокурор наполягала на задоволенні поданого клопотання, надавши обґрунтування необхідності його задоволення аналогічні тим, що викладені в клопотанні слідчого. При цьому прокурор вважає що більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, шо в нього відбуваються провали в пам`яті, а тому події щодо заволодіння грошима він не пам`ятає. Наполягає про психічне захворювання, яке позбавляє його можливості критично оцінювати обстановку. Просить не обирати запобіжний захід у виді тримання під вартою, за для можливості продовження лікування та відвідування психіатра.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки вважає що більш м`який запобіжний захід зможе забезпечити підозрюваному належну процесуальну поведінку. Також просить врахувати стан здоров`я її підзахисного, та необхідність відвідування психіатра. Вважає за можливе обмежитися більш м`яким запобіжним заходом аніж тримання під вартою. У разі призначення запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просить визначити розмір застави.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши сторони кримінального провадження дійшов до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні СВ ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001355 від 30 жовтня 2025 року внесеного до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

31 жовтня 2025 року, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 України.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Додані до клопотання матеріали, які зазначені у клопотанні та наведені вище в частині його обґрунтування, свідчать про вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

При цьому вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя виходить не з точки зору їх доведеності, а з точки зору допустимості прийти до висновку, що підозрювана особа могла вчинити кримінальне правопорушення за викладених обставин.

Висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень. Адже факти, які є підставою для підозри ще не досягли рівня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, яке відбувається на наступному етапі кримінального процесу. Отже на досудовому розслідуванні встановлення обґрунтованості підозри оцінюється в сукупності наданих прокурором матеріалів та їх переконливості у тому, що підозрювана особа могла вчинити інкримінований їй злочин.

Таким чином, слід визнати підозру щодо ОСОБА_5 обґрунтованою та достатньою для того, щоб прийти до висновку про наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, а тому приходить до переконання про необхідність вирішувати питання про обрання певного виду запобіжного заходу для підозрюваного ОСОБА_5 .

Разом з тим, за положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Згідно з ч.1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд встановлює, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, підозрюваної у вчинені злочину, за який Законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При вирішенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Слідчий суддя приймає до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, не має сталих соціальних зв`язків, отже з метою уникнення відповідальності підозрюваний може вчинити спроби переховування від слідства та суду. Також долучені до клопотання документи з військової частини підтверджують факт самовільного залишення військової частини, що свідчить про можливість переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду. Наявність у ОСОБА_5 батьків, з якими він проживає, не стало вагомим чинником стримуючим його поведінку. Надана підозрюваним ОСОБА_5 виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 10393/2025 свідчить про нестійкий психічний стан підозрюваного, що в свою чергу ставить під сумнів можливість останнього виконувати покладені на нього судом обов`язки.

Наведені обставини дають суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених статтею 176 КПК України аніж тримання під вартою, не зможуть запобігти визначеним ризикам.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини визначені ст. 177, 178 КПК України має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 186 ч.4 КК України, а саме: у відкритому заволодінні чужим майном із погрозхою застосування насильства яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану, суд вважає за можливе визначити розмір застави у розмірі передбаченому Законом.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Слідчий суддя розглядаючи зазначене питання виходить з наступного.

З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини існування.

Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вирішуючи питання щодо визначення розміру застави, вважає за необхідне визначити розмір застави, що дорівнює 50 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки на думку слідчого судді, саме цей розмір здатний забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків і не є завідомо непомірним для нього.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст.194 КПК України покласти на нього такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без письмового дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця перебування; не спілкуватися зі свідками та потерпілою за даним кримінальним провадженням; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до вимог ст. 197 ч.1 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного та керуючись ст.29 Конституції України, ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 199 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого СВ ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 погоджене прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001355 від 30 жовтня 2025 року , відносно підозрюваного: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 186 ч.4 КК України - задовольнити.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.186 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Дніпропетровська установа виконання покарань № 4» строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою обчислювати з 30 жовтня 2025 року, тобто з моменту фактичного затримання ОСОБА_5 .

Строк дії ухвали спливає 28 грудня 2025 року.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, визначити ОСОБА_5 суму застави у розмірі 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень, що дорівнює 50 прожитковим мінімумам для працездатних осіб.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про обрання запобіжного заходу протягом її дії.

В разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки:

1) прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

4) не спілкуватися з потерпілою та свідками за даним кримінальним провадженням;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити два місяця з дня внесення застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1