ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 760/7688/17

провадження № 51-5242 км 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 липня 2025 року про повернення апеляційної скарги.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 189 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є його власністю; за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є його власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком покарання за вироком Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2017 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна.

Вирішено рахувати строк покарання з 26 червня 2017 року, зарахувавши в його строк попереднє ув`язнення з 24 серпня 2016 року по 23 січня 2017 року та з 04 лютого 2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону від 26 листопада 2015 року №838-VII, яким визначено, що зарахування строку попереднього ув`язнення проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнити ОСОБА_7 з під варти в залі суду негайно, у зв`язку з повним відбуттям призначеного за цим вироком покарання. Також вирішено питання щодо речових доказів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Київський апеляційний суд ухвалою від 07 липня 2025 року відмовив у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року та повернув останньому його апеляційну скаргу із усіма доданими до неї документами.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування доводів касаційної скарги вказує, що раніше його захисник оскаржував вирок місцевого суду від 28 серпня 2020 року, проте апеляційне провадження відкрито не було. Зазначає, що в подальшому він після того, як самостійно переклав вирок, особисто звернувся з апеляційною скаргою, однак апеляційний суд безпідставно визнав причини пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними та необґрунтовано послався на те, що засуджений мав можливість звернутися до перекладача за перекладом оскаржуваного вироку місцевого суду, адже цей обов`язок покладається безпосередньо на суд. Разом з тим, автор касаційної скарги зазначає, що він не володіє українською мовою, не мав стабільного доходу та джерел існування. До того ж безпідставним є посилання апеляційного суду на можливість здійснення захисником перекладу вироку, оскільки захисник таких прав та/або обов`язків також не має.

Письмових заперечень на касаційну скаргу сторони захисту від інших учасників кримінального провадження до Верховного Суду не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення касаційної скарги, просила ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просив здійснювати касаційний розгляд без його участі.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно зі ст. 370 та ч. 2 ст. 418 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як установлено п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК України регламентовано, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка на підставі положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким, ніж поняття «право», яке використовується у главі 31 КПК України (провадження в суді апеляційної інстанції), бо передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію.

Проте суд апеляційної інстанції наведених норм дотримався не у повній мірі з огляду на таке.

Так, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

За положеннями ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Разом з тим, приписи ст. 117 КПК України передбачають, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Так, звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на вирок від 28 серпня 2020 року та з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_7 вказував про поважність причин пропуску такого строку, зокрема, посилаючись на те, що йому не було вручено вирок місцевого суду грузинською мовою.

Так, положення ч. 4 ст. 29 КПК України передбачають, що судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження або особі, стосовно якої вирішено питання щодо застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 КПК України якщо обвинувачений, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не володіють державною мовою, то після проголошення вироку перекладач роз`яснює їм зміст резолютивної частини судового рішення. Копія вироку рідною мовою обвинуваченого або іншою мовою, якою він володіє, у перекладі, що засвідчений перекладачем, вручається обвинуваченому.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору (ч. 7 ст. 376 КПК України).

Разом із цим, відмовляючи в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду, апеляційний суд не звернув уваги на доводи ОСОБА_7 про те, що він в судовому засіданні 28 серпня 2020 року під час проголошення вироку не був забезпечений перекладачем.

Тож, апеляційний суд не проаналізував належним чином доводи клопотання засудженого про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції стосовно дотримання місцевим судом вимог статей 29 та 376 КПК України.

До того ж кримінальним процесуальним законом не покладено обов`язку, зокрема, на сторону захисту здійснювати переклад вироку, а тому, у цьому випадку, оцінюючи питання щодо поважності строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції мав би оцінити належним чином доводи ОСОБА_7 стосовно дотримання місцевим судом зазначених вище вимог КПК України.

Разом з тим, згідно зі сталою практикою ЄСПЛ та позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 27 березня 2019 року (справа № 127/17092/18), при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску); інші доречні обставини.

Так, заявник, обґрунтовуючи тривалість пропущеного строку також у своїх апеляційній та касаційній скаргах посилався на застосування щодо нього екстрадиційних примусових заходів обмеження перебування на території України протягом трьох років. Наголошував, що після цього задля реалізації його права на апеляційне оскарження вироку місцевого суду до апеляційного суду звертався його захисник, проте апеляційне провадження не було відкрито, через що надалі він звернувся особисто.

Однак суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки викладеному вище та детально не перевірив доводів клопотання засудженого стосовно обставин, що перешкодили останньому своєчасно оскаржити вирок.

З огляду на викладене, касаційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, в ході якого необхідно врахувати викладене й ухвалити рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.

Під час нового розгляду апеляційним судом клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційному суду також необхідно звернути увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про направлення судом засудженому копії вироку ані державною, ані грузинською мовами.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 07 липня 2025 року про повернення апеляційної скарги скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3