У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000197 від 29.05.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2025 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поташня, Бершадського району Вінницької області, громадянина України, українця, із середньою - спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, непрацюючого, внутрішньо-переміщена особа, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5

представник потерпілої ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок суду першої інстанції. Призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, передбачений ч.4 ст.152 КК України.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України і призначено йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29.05.2024 року по день ухвалення вироку включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Постановлено внести інформацію до Єдиного реєстру осіб, засуджених проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи про ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 , на користь держави (отримувач: Веселинівське УК/Веселинівського району/24060300, Код , Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, р/р: UA0014098) витрати на проведення: 1) судово молекулярно-генетичної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/115-24/10393-БД від 06.09.2024 року) вартістю 9080 гривень 03 копійок; 2) судово молекулярно-генетичної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/115-24/10698-БД від 05.04.2024 року) вартістю 11142 гривень 73 копійок; 3) судово -молекулярно-генетичної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/115-24/10703-БД від 09.09.2024 року) вартістю 33507 гривень 18 копійок; 4) судово молекулярно-генетичної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/115-24/10708-БД від 09.09.2024 року) вартістю 30 322 гривень 10 копійок; 5) судово молекулярно-генетичної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/115-24/10706-БД від 16.09.2024 року) вартістю 29237 гривень 45 копійок; 6) судово молекулярно-генетичної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/115-24/10700-БД від 12.09.2024 року) вартістю 15270 гривень 35 копійок, на загальну суму 128 559 грн. 84 коп.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не враховано пом`якшуючі обставини, а саме, те що, обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується. Вважає, що з врахуванням цих обставин у суду апеляційної інстанції наявні підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання та застосування положень ст. 69 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що у лютому 2023 року ОСОБА_6 спільно зі своєю сім`єю, а саме матір`ю ОСОБА_9 , малолітнім братом ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньою сестрою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , переїхали мешкати з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 , де стали на облік внутрішньо-переміщених осіб та проживають по теперішній час. Зокрема, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, неодноразово вчиняв дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_11 з використанням геніталій (зґвалтування), незалежно від її добровільної згоди.

Так, у другій декаді травня 2024 року у денний час доби, більш точної дати та часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 перебував за місцем свого фактичного проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на задоволення статевої пристрасті неприродним шляхом із малолітньою сестрою ОСОБА_11 , а саме вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті, ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, скориставшись тим, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 є малолітньою особою, враховуючи її зовнішній вигляд та малолітній вік, тобто усвідомлюючи те, що остання не досягла статевої зрілості, не може об`єктивно сприймати те, що відбувається навколо неї, та в силу свого малолітнього віку не зможе чинити опір, покликав останню до себе у спальну кімнату. У подальшому, ОСОБА_6 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на задоволення своєї статевої пристрасті неприродним шляхом, здійснюючи психологічний вплив щодо малолітньої ОСОБА_11 , погрожуючи останній заборонити користуватись мережею інтернет та виходити на прогулянку до місцевих односельчан, тим самим здійснюючи щодо малолітньої ОСОБА_11 психологічне насильство, ввів свій статевий орган (член) до ротової порожнини малолітньої ОСОБА_11 , яка в силу свого фізіологічного та психологічного розвитку не могла повною мірою усвідомлювати та розуміти характер вчинюваних відносно неї дій та чинити опір. Після чого став задовольняти свою статеву пристрасть, при цьому не реагуючи на прохання дитини припинити свої злочині дії, тим самим вступивши з малолітньою ОСОБА_11 в орогенітальні статеві зносини всупереч її волі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 152 КК України, як дій сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчиненні щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілої, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджені зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винуватість у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 152 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про призначення обвинуваченому занадто суворого покарання, то суд апеляційної інстанції вважає їх не прийнятними з огляду на наступне.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, конкретні обставини вчинення, особу обвинуваченого, який не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, на обліку в лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий.Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття. Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи (малолітньої рідної сестри), з якою винний перебуває у сімейних відносинах та прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 , покарання у виді позбавлення волі в межах санкції передбаченої ч. 4 ст. 152 КК України, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання, на думку апеляційного суду, за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого та є явно несправедливим через суворість, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Є неспроможними доводи апелянта про можливість призначення обвинуваченому покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України, тобто про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Під час судового розгляду не встановлено наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують сутінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину. Висловлене ОСОБА_6 каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, в даному випадку не є достатньою підставою для застосування вимог ст. 69 КК України.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений вчиняв сексуальне насильство щодо своєї малолітньої сестри, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та проживає однією сім`єю. Зі слів потерпілої та свідків, що підтвердив і сам обвинувачений в судовому засіданні, вище вказані дії носили систематичний характер та були припинені завдяки втручанню правоохоронних органів. Такі дії обвинуваченого завдали тяжкої психологічної травми малолітній дитині, яка в силу свого фізіологічного та психологічного розвитку не могла чинити йому опір. На даний час потерпіла потребує психотерапевтичної допомоги з боку фахівців-психологів та психотерапевтів.

За такого, врахувавши всі обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що суд, реалізувавши принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_6 покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного. Обставини наведені в апеляційній скарзі, судом першої інстанції, були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Відповідно до Основ кримінального Закону та низки міжнародних актів, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні та світі найвищою соціальною цінністю. Злочини проти статевої свободи й недоторканності особистості пов`язані з грубими порушеннями норм суспільної моралі та особистої свободи особи, тому Особливою частиною закону про кримінальну відповідальність за вищезазначені злочини передбачені одні з найсуворіших покарань.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.

Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 , покарання, за ч.4 ст. 152 КК України, є справедливим, достатнім і необхідним у даному випадку для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання, про що поставлено питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання ОСОБА_6 , у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 квітня 2025 року, стосовно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді