УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року

слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000112 від 03.02.2025

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000112 від 03.02.2025, за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами, вчинив пособництво державі-агресору за наступних обставин.

24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація (далі рф) та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН , усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і в будь-який інший спосіб, що суперечить цілям ООН.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09.12.1981 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (ХХ) від 21.12.1965, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24.10.1970, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16.12.1970, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН .

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка - анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, який підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено 24.08.1991 «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюються на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.

Відповідно до ч.1 ст.17, ч.1 ст.65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

До системи адміністративно - територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема і Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1991 російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН .

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

Відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали 31.05.1997 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований російською федерацією 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Разом з тим, представниками влади і збройних сил рф, всупереч міжнародному правопорядку, нехтуючи державним суверенітетом України, з 20.02.2014 розпочато збройне вторгнення регулярних військ рф на територію України з метою розширення впливу рф, контролю над політичними та економічними процесами в Україні, зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

У результаті указаних протиправних дій рф було тимчасово окуповано АР Крим, м. Севастополь, частини Донецької і Луганської областей України, де створені незаконні державні утворення так звані «донецька народна республіка» та «луганська народна республіка».

З огляду на викладене, між державами рф та Україна з 20.02.2014 триває міжнародний збройний конфлікт.

Таким чином, із зазначенням міжнародних нормативно-правових актів, а також актів національного законодавства, яке визначає основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, випливає що дії рф на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці та є проведення підривної діяльності проти України. Її результатом стала анексія Криму, окупація території Донецької та Луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств на сході держави, що призвело до загострення суспільно-політичної обстановки в Україні, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.

Верховною Радою України 27.01.2015 за № 129-VIII прийнято Постанову «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського парламенту, Парламентської асамблеї Ради Європи, Парламентської асамблеї НАТО, Парламентської асамблеї ОБСЄ , Парламентської асамблеї ГУАМ , національних парламентів держав світу про визнання російської федерації державою-агресором».

Незважаючи на вищевикладене, 21.02.2022 рф визнано так звані «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку».

Надалі «президент» рф оголосив 24.02.2022 про рішення розпочати так звану спеціальну військову операцію в Україні.

Після цього, збройними силами рф, які діяли за наказом військово-політичного керівництва рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабам і складам Збройних сил України, а також підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф 24.02.2022 здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна через державний кордон України, який проходить територіями Автономної республіки Крим, Донецької, Луганської, Харківської, Херсонської, Миколаївської, Сумської, Чернігівської та інших областей, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частину вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У свою чергу, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалася та який триває по даний час.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Згідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації», встановлено мораторій (заборону), взаємодіяти з рф, зокрема шляхом виконання грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є рф або такі особи: громадяни рф, а також юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства рф; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є рф, громадянин рф або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства рф тощо.

Разом з тим, 23.04.2022 набув чинності Закон України № 2198-IX «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки», яким Кримінальний кодекс України доповнено статтею 111-2 «Пособництво державі-агресору».

Наведені вище факти розв`язання та ведення рф агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, захоплення державних установ, організацій та військових частин, із 27.02.2014 широко висвітлювались більшістю засобів масової інформації іноземних держав та України, у зв`язку з чим були достовірно відомі ОСОБА_4 . Також йому було відомо, що 23.04.2022 набув чинності Закон України № 2198-IX, яким введено кримінальну відповідальність за пособництво державі-агресору.

Так, громадянин України ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 02.03.2016 зареєстрував на території російської федерації товариство з обмеженою відповідальністю «Курский машиностроительный комплекс» (ТОВ «КМК»), якому присвоєно індивідуальний податковий номер . Підприємство зареєстровано та здійснює діяльність за адресою: рф, м. Курськ, пров. Радищева, буд. 1, каб. 306.

ТОВ «КМК» здійснює торгово-господарську діяльність пов`язану з поставкою запчастин до обладнання, машин, зокрема важкої техніки, авто та залізничного транспорту, які використовуються російською федерацією у загарбницькій війні проти України.

Єдиним власником ТОВ «КМК» з 02.03.2016 до 28.01.2025 був ОСОБА_4 , при цьому з 23.01.2019 до 18.11.2022 він також обіймав посаду директора цього товариства.

Відповідно до розділу 9 статуту ТОВ «КМК» учасник товариства має право приймати участь в управлінні справами товариства в порядку, передбаченому федеральними законами та статутом. Відповідно до розділу 20 статуту до органів управління товариством входять учасник та директор, при цьому єдиний учасник приймає рішення одноособово.

Отже, ОСОБА_4 , як єдиний учасник та директор ТОВ «КМК», мав фактичну можливість припинити його діяльність на території рф, а разом із цим і співпрацю з державою-агресором, але умисно не здійснив цього. Не погоджуючись з політикою легітимної влади в Україні та європейським вектором її розвитку, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості та виходячи з її геополітичних інтересів, ОСОБА_4 встав на шлях вчинення особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки.

З метою полегшення управління діяльністю ТОВ «КМК», пошуку ринків збуту, налагодження комунікації, ефективного продажу товарів на російському ринку, зокрема державним підприємствам країни-агресора, у невстановлені час та місці ОСОБА_4 вступив у попередньою змовою із ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), на яких поклав вказані вище функції менеджерів ТОВ «КМК», а також з іншими невстановленими особами.

Усвідомлюючи високий рівень суспільної небезпеки від пособництва державі-агресору під час воєнного стану, сувору відповідальність за вчинення злочину проти основ національної безпеки, ОСОБА_4 вирішив приховати свою роль у діяльності ТОВ «КМК». Для цього, ОСОБА_4 залучив

ОСОБА_5 та, діючи за попередньою змовою групою осіб, організував призначення 18.11.2022 директором ТОВ «КМК» раніше знайомого йому та підконтрольного його рішенням громадянина рф - ОСОБА_7 , при цьому зберігаючи контроль над його діяльністю та діяльністю ТОВ «КМК».

ОСОБА_4 , будучи фактичним бенефіціарним власником ТОВ «КМК», здійснюючи управління його господарською діяльністю, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами, перебуваючи у невстановленому місці, протягом 2022-2025 років з метою завдання шкоди Україні, організував укладення контрактів з постачання запчастин, деталей до обладнання та машин, зокрема важкої техніки, автотранспорту, залізничного транспорту з наступними російськими підприємствами: ТОВ «НПО «ЦЕНТРОТЕХ», ПАТ «СЕВЕРСТАЛЬ», ПАТ «КАМАЗ», ПАТ «КОКС», ТОВ «ИЖСТАЛЬ».

При цьому власником ТОВ «НПО «ЦЕНТРОТЕХ» та ПАТ «КАМАЗ» є, зокрема, країна-агресор. Їх діяльність та діяльність ПАТ «СЕВЕРСТАЛЬ», ПАТ «КОКС», ТОВ «ИЖСТАЛЬ» направлена на забезпечення військово-промислового комплексу рф запчастинами, комплектуючими, матеріалами, виробами для військової техніки, автомобільного, залізничного та іншого виду транспорту, обладнання, устаткування, які використовуються у військовій сфері, у томи числі збройними силами рф.

Так, ОСОБА_4 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами, на шкоду України, в умовах воєнного стану, організував укладання договорів між ТОВ «КМК» та контрагентами, які мають пряме відношення до держави-агресора та управляються її представниками, зокрема:

? публічне акціонерне товариство «КАМАЗ» (індивідуальний податковий номер , зареєстроване за адресою Республіка Татарстан, м. Набережжі Челни, Автозаводський проспект, буд. 2), 47,1 % акцій якого належить державній корпорації «РОСТЕХ» (рф), яка виробляє озброєння, боєприпаси, танки тощо. Так, у 2022-2025 роках державна корпорація «РОСТЕХ», в тому числі ПАО «КАМАЗ», отримало масштабне завдання щодо нарощування виробництва різних видів озброєння та боєприпасів для армії рф, на виконання якого здійснювала поставки до військ літаків Су-34, Су-57, Су-35С, Іл-76МД-90А, вертольотів МІ-28НМ, Ка-52М, танків Т-90М «Прорив», бойових машин піхоти БМП-3, зенітних ракетно-гарматних комплексів «Панцирь». ПАТ «КАМАЗ» приймає участь у оборонних замовленнях міністерства оборони рф.

До ПАТ «КАМАЗ» Указами Президента України застосовано санкції, останній раз строком на 10 років Указом №726/2022;

? товариство з обмеженою відповідальністю «НПО «Центротех» (індивідуальний податковий номер ) входить в контур управління паливної компанії «ТВЭЛ». АТ «ТВЭЛ» - російський виробник ядерного палива, виробничий холдинг, що входить до складу паливного дивізіону Державної корпорації з атомної енергії «РОСАТОМ». До структури АТ «ТВЕЛ» входить низка підприємств з фабрикації ядерного палива, конверсії та збагачення урану. До ТОВ «НПО «Центротех» та Державної корпорації з атомної енергії «РОСАТОМ» Указом Президента України №57/2023 строком на 50 років застосовано санкції. Відповідно до указу «президента» рф від 14.04.2022 №202 Державною корпорацією з атомної енергії «Росатом» збільшується видобуток атомної електричної енергії, необхідної для безперебійного функціонування військово-промислового комплексу російської федерації, що дає їй можливість в умовах повномасштабного вторгнення в Україну збільшувати та розвивати свої потужності для виготовлення зброї, боєприпасів, вибухових речовин, інших засобів масового ураження, ремонту та будівництва військової техніки, засобів радіоелектронної боротьби, безпілотних літальних апаратів, тощо;

? публічне акціонерне товариство «КОКС» (індивідуальний податковий номер ), яке належить промислово-металургійному холдингу, засновником якого є підсанкційна особа - громадянин рф ОСОБА_8 (відповідно до Указу Президента № 176/2018 від 21.06.2018), діяльність якого направлена на шкоду Україні. ПАТ «КОКС» здійснює виробництво та постачання матеріалів, які широко використовується у військовій сфері та оборонно-промисловому комплексу рф;

? публічне акціонерне товариство «ИЖСТАЛЬ» (індивідуальний податковий номер 047501787), яке входить в російську групу компаній «МЕЧЕЛ», яке об`єднує у собі близько 20 підприємств, керованих з єдиного центру

у м. Москва, які виробляють вугілля, залізну руду, сталь, прокат та інші матеріали. ПАТ «МЕЧЕЛ» та ПАТ «ИЖСТАЛЬ» виробляють товари, які широко використовується у військовій сфері та оборонно-промисловому комплексу рф.

До ПАТ «МЕЧЕЛ» застосовано санкції з боку США та ЄС;

? публічне акціонерне товариство «СЕВЕРСТАЛЬ» (індивідуальний податковий номер ) - російська вертикально-інтегрована сталеливарна і гірничодобувна компанія, що володіє Череповецким металургійним комбінатом (Вологодська область), другим за величиною сталеливарним комбінатом рф. Товариство виробляє товари, які широко використовується у військовій сфері та оборонно-промисловому комплексу рф. До ПАТ «СЕВЕРСТАЛЬ» Указами Президента України застосовано санкції, останній раз строком на 5 років Указом №726/2022.

Вказані підприємства та організації зареєстровані за російським законодавством, відносяться до сфери впливу російської влади, активно підтримують російський оборонно - промисловий комплекс та спроможність рф проводити військові дії щодо України.

Після укладання контрактів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інші невстановлені особи продовжили реалізацію злочинного умислу.

Так, протягом 2022 - 2025 років ОСОБА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами, вчинив умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору та її збройним формуванням з метою завдання шкоди Україні, а саме підтримав рішення та дії держави - агресора та її військових формувань щодо продовження вторгнення на територію України, ведення бойових дій й захоплення її території, зокрема частини Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей, підтримки оборонно-промислового комплексу країни-агресора та забезпечення спроможності проведення загарбницької війни, забезпечуючи оборонно-промисловий комплекс рф запчастинами, комплектуючими, виробами для військової техніки, автомобільного, залізничного та іншого виду транспорту, обладнання, устаткування, які використовуються у військовій сфері, у томи числі збройними силами рф, організувавши постачання ТОВ «КМК» в адресу:

? ПАТ «КАМАЗ» пружин за договором № 13205/28/50-20 від 19.11.2020, а ПАТ "КАМАЗ" сплатило на адресу ТОВ «КМК» 539 745,6 російських рублів за рахунками № 220 від 08.12.2022, № 13 від 27.01.2023, №№22, 24 від 10.02.2023, № 203 від 18.10.2023, № 122 від 14.07.2023;

? ТОВ «НПО «ЦЕНТРОТЕХ» пружин ПВРШ різних модифікацій, а ТОВ «НПО «ЦЕНТРОТЕХ» сплатило за товар 598 196,64 російських рублів згідно рахунків № 1 від 09.01.2023 в кількості 40 шт., № 7 від 01.02.2023, № 71 від 17.10.2023 в кількості 322 шт., № 31 від 27.04.2023, а також за договором № 16/11823-Д від 26.10.2022 та рахунком-фактурою № 5 від 23.01.2023;

? ПАТ «КОКС» цепу приводного, зокрема згідно договору № 35+347/20-197 від 28.07.2020, а ПАТ «КОКС» сплатив щгідно рахунків-фактур № 36 від 07.02.2022, № 94 від 27.05.2022, № 112 від 16.06.2022, № 62 від 16.03.2022, № 5 від 11.01.2022 на загальну суму 299193,60 російських рублів;

? ПАТ «ИЖСТАЛЬ» пружин, зокрема згідно рахунку № 6 від 31.01.2023;

? ПАТ «СЕВЕРСТАЛЬ» пружин, кілець та інші запчастини, зокрема згідно договору № від 12.09.2016, а ПАТ «СЕВЕРСТАЛЬ» сплатило за товар, здійснивши 70 фінансових операцій на загальну суму 6 222 936, 29 російських рублів;

? ТОВ «Енергоремонт», АО «Кордиант», АО «Воркутауголь» та інших підприємств, установ, організацій, на які накладені санкції України, ЄС та/або США.

ОСОБА_4 , переслідуючи, зокрема й корисливу мету від взаємодії із державою агресором, протягом 2023 року на підставі рішення єдиного учасника № 6 отримав від ТОВ «КМК» дивіденди з банківського рахунку № НОМЕР_1 на банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у Белгородському відділенні № 8592 підсанкційного банку ПАТ «СБЕРБАНК росії» (Указ Президента України № 256/2021 від 24.06.2021), на загальну суму 1 062 500 російських рублів шляхом проведення 10 транзакцій по 106 250 російських рублів кожна.

Вказані гроші були виведені ОСОБА_4 з ТОВ «КМК» через ОСОБА_5 та третіх, невстановлених на даний час співучасників злочину, із застосуванням способів приховування джерел надходження грошових коштів.

Станом на 2023 рік ОСОБА_4 , за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами, забезпечив перерахування ТОВ «КМК» до держбюджету рф податків на суму 771,3 тис. російських рублів.

На ОСОБА_5 ОСОБА_4 , окрім іншого було покладено обов`язки проведення фінансових операцій ТОВ «КМК», у тому числі щодо оплати заробітної плати та дивідендів, допомога у приховуванні участі ОСОБА_4 у діяльності ТОВ «КМК», організація проведення розрахунків із контрагентами, комунікація та передача його розпоряджень та вказівок іншим невстановленим співучасникам злочину, адміністрування засобів корпоративного зв`язку, електронної пошти.

На ОСОБА_6 ОСОБА_4 , окрім іншого було покладено обов`язки пошук контрагентів, здійснення комерційних пропозицій, підтримання із ними зв`язку, організація постачання запчастин підприємствам, установам, організаціям, зокрема тим, які належать державі-агресору, вирішення зауважень та претензій контрагентів, інших питань, які виникають під час виконання ТОВ «КМК» договірних зобов`язань перед російськими підприємствами.

Отже, ОСОБА_4 будучи учасником та директором ТОВ «КМК», діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами, перебуваючи у невстановленому місці, протягом 2022-2025 років, з метою завдання шкоди Україні в період воєнного стану, умисно підтримував рішення та дії держави-агресора і її військових формувань щодо продовження вторгнення на територію України, ведення бойових дій й захоплення її території, зокрема частини Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей, підтримки оборонно-промислового комплексу країни-агресора та забезпечення спроможності проведення загарбницької війни, забезпечуючи оборонно-промисловий комплекс рф запчастинами, комплектуючими, виробами для військової техніки, автомобільного, залізничного та іншого виду транспорту, обладнання, устаткування, які використовуються у військовій сфері, у томи числі збройними силами рф, чим здійснив пособництво державі-агресору.

За вказаними обставинами 17.06.2025 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомлено про підозру у пособництві державі-агресору в умисних діях, вчинених за попередньою змовою групою осіб, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням, вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації чи підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Окрім цього, відповідно до листа ГУ «І» ДЗНД СБУ до вчинення злочину може бути причетним громадянин України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У ході досудового розслідування встановлені факти свідчать, що за адресою фактичного проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , можуть зберігатися докази скоєного правопорушення, зокрема: документи, печатки, листування, комп`ютерна техніка, носії інформації (флеш-карти, жорсткі диски та інші), мобільні телефони, банківські картки, які використовуються для реалізації протиправної діяльності, грошові кошти отримані злочинним шляхом, записні книжки або чорнові (робочі) записи, які можуть містити відомості, що можуть бути використані як докази у даному кримінальному провадженні та вказувати на зв`язки осіб, які причетні до вчинюваного злочину, предмети та документи, які використовувались для маскування вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (справа № 761/39287/25) надано дозвіл на проведення обшуку у вказаному житловому приміщенні, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, речей та документів, щодо фінансово-господарської діяльності ООО «КМК», ООО «Промтехзапчасть», ПАО «КАМАЗ», ООО «НПО «Центротех», ПАО «КОСК», ПАО «ИЖСТАЛЬ», ПАО «СЕВЕРСТАЛЬ», а саме: договорів, додаткових угод, додатків до них, банківських виписок, довіреностей, доручень, актів приймання-передачі наданих послуг, виконання робіт.

26.09.2025 на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук за адресою фактичного місця проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: АДРЕСА_1 .

Під час проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_2 , яка є власністю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та використовується ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлено та вилучено:

? мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy G5» ІМЕІ(1): НОМЕР_3 ІМЕІ(2): НОМЕР_4 s/n: НОМЕР_5 , серебристого кольору з сім-картою оператора мобільного телефону ПрАТ «Київстар» та абонентським номером телефону НОМЕР_6 ;

? ноутбук марки «Dell» моделі «Latitude E6430» чорного кольору з зарядним пристроєм.

Постановою слідчого від 26.09.2025 вказані вище речі визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 000112 від 03.02.2025, оскільки вони можуть містити на собі сліди вчинення протиправної діяльності та відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Метою арешту майна є забезпечення збереження речового доказу.

Враховуючи вищевикладене, арешт вказаного у клопотанні майна, для кримінального провадження, буде мати доказове значення.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, проведення необхідних експертиз прийняття законних рішень у кримінальному провадженні, прокурор просить слідчого суддю накласти арешт на вказане майно.

Прокурор просив слідчого суддю проводити розгляд клопотання без його участі.

Власник майна, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2, ч. 6 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки речових доказів, оскільки зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту вказаного у клопотанні прокурора майна.

Також з метою забезпечення безпеки осіб, які які беруть участь у кримінальному провадженні та з метою запобігання розголошення таємниці, що охороняється законом, слідчий суддя, відповідно до положень ст. 27 КПК України вважає за необхідне здійснення розгляду клопотання в закритому судовому засіданні.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучено 26.09.2025 у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

? мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy G5» ІМЕІ(1): НОМЕР_3 ІМЕІ(2): НОМЕР_4 s/n: НОМЕР_5 , серебристого кольору з сім-картою оператора мобільного телефону ПрАТ «Київстар» та абонентським номером телефону НОМЕР_6 ;

? ноутбук марки «Dell» моделі «Latitude E6430» чорного кольору з зарядним пристроєм.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1