ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду (ВАКС) ОСОБА_1 (далі-слідчий суддя чи суд),

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

детектива ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

скаргу захисника ОСОБА_4

на повідомлення про нову підозру від 16.09.2025

ОСОБА_3 (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Нова Романівка Брянської області російській федерації, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ),

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 27/частиною 5 статті 191, частиною 3 статті 15/частиною 3 статті 27/частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України (далі - КК)

у кримінальному провадженні №0000244 від 05.09.2022

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий опис судового провадження.

19.11.2025 до ВАКС надійшла скарга захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 (далі-скаржник) на повідомлення про підозру, для розгляду якого відповідно до статті 35 Кримінального процесуального кодексу (далі-КПК) і протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено слідчого суддю ОСОБА_1 яким здійснено судовий розгляд 25.11.2025, 17.12.2025, 13.01.2026.

2. Короткий виклад скарги і позицій учасників судового провадження.

2.1. Скаржник у скарзі просив: «1) прийняти до розгляду цю скаргу і її розглянути; 2) визнати протиправним і скасувати повідомлення про підозру від 16.09.2025, пред`явлене ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000244 від 05.09.2022»,

що обґрунтовувалось таким: «В провадженні НАЦІОНАЛЬНОГО АНТИКОРУПЦІЙНОГО БЮРО УКРАЇНИ (надалі - «Слідчий Орган») знаходиться провадження №0000244 від 05.09.2022, в рамках якого здійснюється розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України (надалі - «КК України») (надалі - «Провадження»). 16.09.2025 ОСОБА_3 (надалі - «Підозрюваний») було пред`явлено повідомлення про нову підозру за ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України. Не погоджуючись зі змістом згаданої вище підозри і процеурою її вручення, Підозрюваний вважає таке повідомлення протиправним і таким, що підлягає скасуванню. Повне обґрунтування підстав для скасування повідомлення про підозру від 16.09.2025 наведено у файлі з найменуванням "ДР - Скарга на ПпП (16.11.2025)", який долучається до цього документу»,

й у свою чергу у додатку до скарги зокрема зазначалось таке: «26.06.2025 ОСОБА_3 (надалі - «Підозрюваний») було пред`явлено повідомлення про підозру за ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України. Слідчим Органом стверджується, що Підозрюваний був неформальним «куратором» філії Центру забезпечення виробництва АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» (надалі - «АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ»).

Орган Слідства вважає, що Підозрюваний організував заволодіння чужим майном - коштами АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» у розмірі 10 010 026,50 грн з ПДВ на користь ТОВ «ТД «ПРОМБІЗНЕС», ТОВ «ВП «ФАРБПРОМ», ТОВ «ФОРУМ ТРЕЙД ЛОГІСТІК», ТОВ «8С ГРУП», шляхом зловживання своїм службовим становищем першим заступником директора виконавчого ЦЗВ АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ним та з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Таким чином, Підозрюваний підозрюється в організації заволодіння чужим майном [ЦЗВ АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ»] шляхом зловживання службовою особою [ ОСОБА_6 ] своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах [10 010 026,50 грн], за попередньою змовою групою осіб [ ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ], тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України…

За версією Органу Слідства всього по обох закупівлях № UA-2022-08-17-009682-a (фарби) та UA-2022-08-22-007032-a (лінолеуму) Підозрюваний, нібито, організував заволодіння коштами АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» у розмірі 15 122 735,5 гривень.

Саме повідомлення про підозру було вручено Підозрюваному 26.06.2025. Факт вручення мав місце в приміщенні Органу Слідства: вул. Дениса Монастирського, буд. № 3, м. Київ, 03035. Вручення згаданого тут повідомлення забезпечив детектив, ОСОБА_9 в період часу з 10:16:50 по 10:21:33.

Повідомлення про підозру від 26.06.2025 було вручено без участі захисника і даний факт зафіксовано на відео і відображений в самому повідомленні. В день вручення Підозрюваному не було роз`яснено жодних прав, які можливо виникали у нього у зв`язку з врученням згаданого тут повідомлення. Формально, то вже з 26.06.2025 Підозрюваний набув статусу підозрюваного. А з урахуванням положення ч. 1 ст. 52 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - «КПК України»), то Підозрюваному з цього моменту були зобов`язані надати захисника для участі у будь-якій наступній процесуальній дії.

Далі - 16.09.2025 Підозрюваному в рамках Провадження вручають повідомлення про нову підозру…В цій частині Підозрюваному інкримінують організацію незакінченого замаху на заволодіння коштами АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в особливо великих розмірах групою осіб шляхом зловживання службовим становищем. Його роль вбачається як ключова та керівна в усій злочинній схемі…

Врученням повідомленням про нову підозру від 16.09.2025 займався детектив Слідчого Органу, ОСОБА_5 . Як і попереднє 26.06.2025, дане повідомлення також було вручено без участі захисника. При тому, що Підозрюваний наполягав, що йому має бути забезпечено участь захисника і надана, у цьому зв`язку, правова допомога. Згаданий тут детектив, які і попередній, всупереч положення ч. 1 ст. 52 КПК України проігнорував необхідність залучення захисника.

Здійснивши аналіз повідомлення про підозру від 16.09.2025, Підозрюваний стверджує, що (див. перелік нижче):

i) вручення повідомлення про підозру від 16.09.2025 (як і повідомлення від 26.06.2025) відбулось без залучення для Підозрюваного захисника і Підозрюваному не були у зв`язку із врученням роз`яснені його права як підозрюваного, як і не була вручена відповідна пам`ятка про права;

ii) від моменту реєстрації Провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань до моменту вручення повідомлення про підозру від 16.09.2025 пройшло більше 18-и місяців, що є підставою для визнання згаданого тут повідомлення протиправним;

iii) серед заявлених із повідомленням про підозру від 26.06.2025 доказів відсутні ті, які вказували би на її обґрунтованість».

2.2. В судових засіданнях захисник ОСОБА_4 і підозрюваний ОСОБА_3 підтримали скаргу і просили таку задовольнити.

Детектив НАБУ ОСОБА_5 заперечував проти задоволення скарги, вважаючи її необґрунтованою, надавши низку документів на підтвердження заперечень.

3. Обґрунтування позиції суду.

3.1. Згідно із частиною 1 статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303-308 КПК.

Пунктами 1-11 частини 1 статті 303 КПК визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а згідно частини 2 статті 303 КПК скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу.

Зокрема, пунктом 10 частини 1 статті 303 КПК передбачено право на оскарження повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Ці норми введені в дію з 16.03.2018 відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, та водночас пункт 4 §2 розділу 4 цього Закону визначив, що деякі норми (зокрема і норми пункту 10 частини 1 статті 303 КПК) вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом (тобто з 16.03.2018), не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

КПК не містить визначення терміну «підозра», проте за своєю сутністю підозра - це первісне припущення щодо причетності конкретної особи до вчинення певного кримінального правопорушення, яке згодом може бути змінене або скасоване, чим підозра відрізняється від обвинувачення, яким відповідно до визначення цього терміну, який міститься в пункті 13 частини 1 статті 3 КПК, є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, установленому КПК.

Також підозра повинна бути обґрунтованою, оскільки згідно з частиною 1 статті 276 КПК повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 КПК, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Вимоги до змісту письмового повідомлення про підозру містить стаття 277 КПК, де визначено, що письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до частин 1, 4 статті 278 КПК письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Водночас стаття 279 КПК визначає, що у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

КПК загалом не визначає змісту поняття «обґрунтована підозра», а тому відповідно до частини 5 статті 9 КПК, належить керуватись усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), за якою «існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин (наприклад, пункт 32 рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, пункт 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011).

Такий стандарт є найнижчим за рівнем переконання у кримінальному провадженні, тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого приходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування» (наприклад, пункт 55 рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994).

Водночас КПК не визначає порядку перевірки підстав для скасування повідомлення про підозру та не встановлює будь-яких норм щодо предмету судового контролю слідчим суддею такого повідомлення.

Разом з тим, частинами 1, 2 статті 22 КПК визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 3 статті 26 КПК передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Зміст вищенаведених норм КПК вказує на те, що під час розгляду скарг на повідомлення про підозру предметом перевірки слідчого судді має бути винятково питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а також питання наявності достатніх підстав (доказів) для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення в контексті перевірки наведених в відповідній скарзі аргументів.

3.2. Суд на підставі наявних матеріалів встановив такі обставини:

26.06.2025 о 10.18 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000244 від 05.09.2022 вручено повідомлення про підозру від 26.06.2025 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 27/частиною 5 статті 191 КК, а саме в організації заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб.

18.08.2025 постановою детектива НАБУ ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні доручено Центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити адвоката-захисника підозрюваному ОСОБА_3 , оскільки такий повідомив про відсутність захисника, участь якого є обов`язковою, та того ж дня Північним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги відповідно до доручення №004-260010644 призначено адвоката ОСОБА_10 як захисника ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні.

17.09.2025 о 10.12 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000244 вручено повідомлення від 16.09.2025 про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15/частиною 3 статті 27/частиною 5 статті 191 КК? а саме в організації вчинення незакінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб.

18.09.2025 наказом Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги припинено надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що такий користується захистом іншого захисника - ОСОБА_4 - за договором, й відповідно припинена дія вищезазначеного доручення №004-260010644.

3.3. Щодо тверджень скаржника про вручення ОСОБА_3 повідомлення про нову підозру від 16.09.2025 (як і повідомлення про підозру від 26.06.2025) без залучення захисника, суд бере до уваги правові позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (ККС ВС), які містяться у таких постановах:

від 01.08.2022 в справі №161/7088/20 «Твердження захисника про те, що при здійсненні повідомлення … про підозру було порушено його право на захист через відсутність при здійсненні цієї процесуальної дії захисника, є необґрунтованими. По-перше, обставини цього кримінального провадження не є такими, що відповідно до вимог ст. 52 КПК вказують на обов`язкову участь захисника. По-друге, глава 22 КПК не містить будь-яких застережень про необхідність залучення захисника при здійсненні повідомлення особі про підозру…З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні не було допущено порушень права … на захист, а тому Суд відхиляє зазначені доводи захисника»,

від 05.04.2023 у справі №683/1200/18: «Положення ст. 278 КПК визначають, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Водночас відповідно до ст. 279 КПК у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені ст. 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор. … Не погоджується Верховний Суд і з твердженнями захисту про неможливість вручення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у відсутності захисника, оскільки, як правильно зауважив апеляційний суд, чинний КПК не передбачає таких застережень. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 01 серпня 2022 року у справі № 161/7088/20 (провадження № 51-3815км20). На цих підставах Верховний Суд відхиляє такі твердження захисту»,

від 20.11.2025 у справі № 991/5553/21 «Відповідно до ст. 52 ч. 1 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 23 квітня 2021 року ОСОБА_6 здійснено повідомлення про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, після чого він набув статус підозрюваного. В подальшому кримінальне провадження щодо нього здійснювалось відповідно до ст. 52 ч. 1 КПК України за обов`язковою участю його захисників, зокрема ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , а тому доводи касаційної скарги щодо допущеного порушення зазначених вимог процесуального закону в цій частині є безпідставними. Крім того, як вказав суд апеляційної інстанції, сторона захисту не навела об`єктивних даних щодо порушень прав ОСОБА_6 під час указаної слідчої дії, а тому не встановила порушень його права на захист, визнавши доводи його апеляційної скарги в цій частині необґрунтованими. Такий висновок узгоджується із сформованою практикою касаційного кримінального суду в цьому питанні. Зокрема в постанові Верховного Суду від 01 серпня 2022 року (справа № 161/7088/20, провадження №51 - 3815 км 20) зазначено, що глава 22 КПК України не містить будь-яких застережень про необхідність залучення захисника при здійсненні повідомлення особі про підозру. В постанові Верховного Суду від 05 серпня 2025 року (справа № 711/171/24, провадження № 51 - 1367 км 25) також констатовано, що відсутність захисника під час повідомлення особи про підозру не впливає на законність цієї процесуальної дії, і КПК України не містить жодних застережень про необхідність залучення захисника при повідомленні особу про підозру».

З огляду на таке, твердження скаржника про необхідність обов`язкової участі захисника ОСОБА_3 під час вручення такому повідомлень про підозру не відповідають нормам КПК, й є неспроможними.

Окрім того, вочевидь станом на 17.09.2025 - день вручення повідомлення від 16.09.2025 про нову підозру - захист підозрюваного ОСОБА_3 ще здійснювався адвокатом ОСОБА_10 попри те, що адвокат ОСОБА_4 почав здійснювати такий захист із 17.09.2025.

Також зміст повідомлень про підозру від 26.06.2025 і про нову підозру від 16.09.2025 спростовує твердження скаржника про нібито не роз`яснення прав та невручення пам`яток, оскільки в таких наявні підписи ОСОБА_3 про вручення відповідних пам`яток 26.06.2025 о 10.19 і 17.09.2025 о 10.15.

3.4. Щодо тверджень скаржника про сплив строків досудового розслідування, оскільки «до Провадження мали бути застосовані строки, визначені на момент його реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань станом на 05.09.2022. І це означає, що максимальний строк, коли Підозрюваному могли пред`явити повідомлення про підозру - 05.03.2024. Якщо щось відбувається за межами вказаного тут строку, то такі дії є протиправними і документи, що були вчинені після вказаної тут дати підлягають скасуванню. Від моменту пред`явлення 1-ого повідомлення про підозру 26.06.2025 (минуло понад 2-а роки та 9-ть місяців і 21-н день, що майже вдвічі перевищує встановлений Законом максимальний «розумний строк» у 18-ть місяців), а від моменту пред`явлення 2-ого повідомлення про підозру - 3-и роки і 11-ть днів: обидва повідомлення про підозру були вручені із пропуском строку, визначеного п. 2) ч. 2 ст. 219 КПК України, що є безумовною підставою визнання такого повідомлення протиправним і його скасування. Таке значне перевищення строку свідчить про порушення Органом Слідства принципу розумності строку», суд зазначає таке.

05.09.2022 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000244,

22.08.2025 постановою заступника Генерального прокурора-керівника САП ОСОБА_11 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000244 до 3-х місяців, тобто до 26.09.2025.

19.09.2025 завершено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000244 і повідомлено підозрюваних, зокрема ОСОБА_3 , та його захисника ОСОБА_4 про це та надання доступу до матеріалів досудового розслідування у порядку статті 290 КПК.

Таким чином, з 20.09.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000244 перестав спливати.

Частина 1 статті 5 КПК визначає, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Чинною на 05.09.2022 редакцією частини 1 статті 219 КПК було визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

У той же час частиною 2 статті 219 КПК були визначені диференційовані залежно від тяжкості злочину строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього кодексу, до дня повідомлення особі про підозру, а саме: 1) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Частиною 3 статті 219 КПК визначались строки досудового розслідування з дня повідомлення особі про підозру до закінчення досудового розслідування, зокрема пунктом 4 протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Також згідно з першим реченням частини 4 статті 219 КПК, строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього кодексу. Статтями 294, 295, 295-1 КПК (розташованими в параграфі 4 глави 24 КПК) визначені диференційовані повноваження на продовження досудового розслідування (залежно від терміну) керівника окружної прокуратури, керівника обласної прокуратури або його першого заступника чи заступника, заступника Генерального прокурора, слідчого судді (а саме: 1) до трьох місяців - керівником окружної прокуратури, керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступником Генерального прокурора; 2) до шести місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з керівником обласної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступниками Генерального прокурора; 3) до дванадцяти місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із Генеральним прокурором чи його заступниками).

Вищенаведені норми статей 219, 294 КПК були запроваджені Законом України/ від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, та разом з тим в пункті 4 §2 розділу 4 цього Закону визначалось, що деякі норми (зокрема і такі норми статей 219, 294 КПК) вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом (тобто з 16.03.2018), не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Таким чином, визначений старою редакцією частини 1 статті 219 КПК строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000244 з моменту внесення 05.09.2022 відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР мав би закінчитись 05.03.2024.

Однак 01.01.2024 набув чинності Закон України від 08.12.2023 №3509-IX, яким зокрема внесено зміни до частини 1 статті 219 КПК шляхом викладення такої у новій редакції (згідно з якою строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження), виключено частину 8 статті 615 КПК і пункт 20-8 розділу XI «Перехідні положення» КПК викладено в такій редакції «20-8. Положення частини першої статті 219 цього Кодексу в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури» застосовуються до всіх кримінальних проваджень, досудове розслідування або судовий розгляд яких не завершено до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури».

Суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду України у складі Судової палати у кримінальних справах від 17.12.2015 в справі №5-205кс15, а саме: «Частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення даного конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року. В указаному Рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили, визначає Кримінальний кодекс України.

Кримінальним процесуальним законодавством України визначається порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень.

На відміну від кримінального матеріального закону, новий кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе. Це положення випливає з частини першої статті 5 КПК, відповідно до якої процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення».

З огляду на вищенаведене, оскільки станом на 05.03.2024 чинною була нова редакція частини 1 статті 219 КПК, згідно з якою строк досудового розслідування вже мав обчислюватись з моменту повідомлення особі про підозру, то такий строк у кримінальному провадженні №0000244 перестав обчислюватись з 01.01.2024 аж до 26.06.2025, коли ОСОБА_3 повідомили про підозру, тому твердження скаржника щодо нібито закінчення строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000244 є неспроможними.

3.5. Щодо доводів скаржника щодо недоліків висновку судового експерта №5143/24-53 від 29.04.2025, суд зазначає таке.

Висновок експерта відповідно до статті 84 КПК є самостійним процесуальним джерелом доказів у кримінальному процесі, та є документом, що містить результат застосування професійних спеціальних знань експерта, якими судді та інші учасники кримінального провадження не володіють.

Частиною 1 статті 94 КПК встановлено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно із частинами 1, 2 статті 101 КПК, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Також, підстави та порядок залучення експерта, отримання зразків для експертизи врегульовані статтями 242-245 КПК.

Згідно із частиною 1 статті 242 КПК, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Статтею 243 КПК визначено, що експерт залучається у разі наявності підстав для проведення експертизи за дорученням сторони кримінального провадження. Сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової. Експерт може бути залучений слідчим суддею за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу.

Вищенаведені норми КПК встановлюють процесуальну самостійність сторони захисту та обвинувачення у питаннях залучення експертів і постановки перед ними тих питань, які кожна із цих сторін вважає необхідним поставити на дослідження, а також надають стороні захисту додаткові можливості для призначення експертизи щодо вирішення питань, які мають істотне значення для кримінального провадження, шляхом звернення із клопотанням до слідчого судді, проте винятково за умови неможливості залучити експерта самостійно через відсутність коштів чи з інших об`єктивних причин.

Загалом у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування повинно здійснюватись всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів, однак оцінка наявних в матеріалах провадження доказів здійснюється винятково в контексті визначення вірогідності та достатності підстав причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше досудове розслідування.

Лише згодом під час судового розгляду кримінального провадження за сутністю, суд, дослідивши всі обставини, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, може ухвалити рішення щодо наявності складу кримінального правопорушення або встановити відсутність в діях особи такого складу.

У випадку, коли результати проведеної експертизи викликають певні сумніви, суд під час судового розгляду кримінального провадження за сутністю обвинувачення для роз`яснення висновку може допитати експерта відповідно до статті 356 КПК, за наслідками чого зробити висновки щодо належності та допустимості висновку, що сприяє доповненню та поясненню відомостей, отриманих у результаті експертного дослідження.

Тобто ефективне використання висновку експерта в кримінальному провадженні є результатом належного дотримання вимог до проведення експертизи та обґрунтованої всебічної оцінки її результатів, проте оцінка доводів щодо некомпетентності судового експерта не належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Окрім того, порядок оцінки висновку експерта передбачає: 1) встановлення дотримання вимог закону щодо призначення та проведення експертизи; 2) визначення відсутності порушень порядку залучення експерта до участі в кримінальному провадженні; 3) перевірка компетентності експерта; 4) визначення дотримання експертом вимог до проведення експертизи, підготовки висновку за її результатами й узгодженості з іншими матеріалами провадження.

Таким чином, оцінка висновків експертів у разі надання їх як доказів будь-якою стороною кримінального провадження повинна бути здійснена судом винятково під час судового розгляду кримінального провадження за сутністю обвинувачення.

3.6. Відповідно до частини 2 статті 307 КПК, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З огляду на те, що скаржником не спростовано того, що повідомлення про нову підозру ОСОБА_3 від 16.09.2025 здійснено в належному порядку та є достатньо обґрунтованим, щоби виправдати подальше досудове розслідування та/або висунення обвинувачення, ще й за відсутності формальних порушень статей 277-279 КПК, в задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись статтями 303-309, 369-372, 532 КПК, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення або отримання її копії (якщо ухвала постановлена без виклику осіб) шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошений 19.01.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1 ____________________