Справа № 216/4863/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000021865 від 10.12.2019, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

09 грудня 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , строком на 60 діб.

У клопотанні зазначено, що до закінчення строку дії раніше обраного запобіжного заходу неможливо завершити судовий розгляд кримінального провадження. Крім того, прокурор послався на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані при обранні та продовженні запобіжного заходу і, на його думку, на теперішній час не зменшилися. Зокрема, сторона обвинувачення вказала на можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Також, захисник зазначив, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, з урахуванням тривалості перебування обвинуваченого під вартою, яка перевищує п`ять років, на теперішній час перестали існувати. Крім того, сторона захисту вказала, що застосування менш суворих запобіжних заходів є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки ОСОБА_6 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки. З огляду на викладене захисник просить колегію суддів відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши заявлене прокурором клопотання, обвинувальний акт та додані до нього матеріали, колегія суддів приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора щодо доцільності продовження терміну тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою строком ще на 60 днів, враховуючи наступне.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим у ст.177 КПК України ризикам.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого, його репутацію, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 грудня 2025 року.

Як убачається зі змісту ухвали суду від 14 жовтня 2025 року, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Колегією суддів встановлено, що після вчинення інкримінованого злочину обвинувачений залишив місце його вчинення та вживав дії, що могли ускладнити встановлення обставин злочину, що є підставою для оцінки наявності ризику переховування від суду. Також, з урахуванням того, що обвинувачений не має постійного місця проживання, колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту наразі не забезпечує повну гарантію дотримання процесуальної поведінки ОСОБА_6 , та своєчасної його участі у подальших судових засіданнях.

Колегія суддів підкреслює, що оцінка ризиків ґрунтується на фактичних обставинах, встановлених у справі, та здійснюється з дотриманням принципу пропорційності, передбаченого практикою ЄСПЛ щодо тривалого тримання під вартою.

За таких обставин, виходячи з необхідності уникнення встановлених раніше ризиків, визначених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В свою чергу, приходячи до такого висновку, колегія суддів вважає, що судове провадження на час розгляду клопотання прокурора не перебуває на стадії завершення, а враховуючи тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, які на даний час відомі суду, характер та обставини інкримінованого злочину, у своєму взаємозв`язку поза розумним сумнівом дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п.1, 3-4 ч.1 ст.177 КПК України.

З моменту обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою не з`явилися нові обставини, які б свідчили про зменшення відповідних ризиків для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Приходячи до такого висновку колегія суддів вважає, що тримання під вартою ОСОБА_6 виправдано за наявності вказаних вище обставин, в тому числі тяжкості інкримінованого останньому кримінального правопорушення, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів не може погодитися з доводами захисника адвоката ОСОБА_7 , підтриманими обвинуваченим ОСОБА_6 , щодо відсутності підстав для застосування до останнього найсуворішого запобіжного заходу та можливості застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Обставини, на які посилається захисник, не зменшують наявні ризики і не є визначальними аргументами, здатними забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та гарантувати ефективне виконання процесуальних обов`язків.

Домашній арешт, як запобіжний захід, не забезпечує достатнього рівня запобігання встановленим ризикам у провадженні щодо злочину, що характеризується високим рівнем суспільної небезпеки. Отже, підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт не вбачається.

З урахуванням викладеного, враховуючи положення ст.ст.177-178 КПК України, та раціональність співставлення обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з раніше встановленими ризиками, які не зменшились та продовжують існувати на даний момент, враховуючи відсутність обставин, які б давали можливість гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 без застосування найсуворішого запобіжного заходу, колегія суддів приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора щодо доцільності продовження терміну тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою строком на 60 днів.

Керуючись ст.ст.110, 177, 178, 182-184, 331, 369, 371 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 06 лютого 2026 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений та проголошений 10 грудня 2025 року о 10:30 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3