Рівненський апеляційний суд
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2025 року м. Рівне

Справа № 559/2457/25

Провадження № 11-сс/4815/335/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 жовтня 2025 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000335 від 23.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 жовтня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 діб до 22 грудня 2025 року. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 75 700 грн..

Не погодившись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 24 жовтня 2025 року та постановити нову, якою відмовити в застосуванні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказує, що в діях ОСОБА_7 наявні ознаки шахрайства, а не крадіжки, про що сторона захисту звертала увагу суду в судовому засіданні та просила перевірити обґрунтованість підозри і кваліфікації дій підозрюваного, так як це впливає на застосування запобіжного заходу. Зазначає, що ОСОБА_7 хворіє та в день обрання запобіжного заходу перебував у лікарні та не викликався судом для участі в судовому засіданні, однак в примусовому порядку в супроводі працівників поліції без дозволу лікаря вибув з лікувального закладу. Також наголошує, що в ухвалі суду не встановлено розмір коштів, якими заволодів підозрюваний, та в якому розмірі і коли вони були повернуті потерпілій. Вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно перекваліфікувати як шахрайство за ст.190 КК України, тому клопотання сторони обвинувачення про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч.4 ст.185 КК України не підлягає задоволенню.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, оскільки вказує, що оскаржувану ухвалу ним отримано на електронну пошту 27.10.2025 року.

Згідно вимог п.3 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З огляду на те, що повний текст ухвали слідчого судді отримано захисником 27.10.2025 року, а апеляційна скарга подана до суду 03.11.2025 року, то строк на подачу апеляційної скарги, з урахуванням ст.115 КПК України, пропущений з поважних причин, тому його слід поновити.

До початку апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_6 надіслав на електронну адресу суду клопотання про розгляду апеляційної скарги без його участі, просить повністю задовольнити її. Підозрюваний ОСОБА_7 , будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив і ніяких клопотань про відкладення розгляду не подавав, а тому, відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд, враховуючи, що їх неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі підозрюваного та його захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила залишити рішення слідчого судді без зміни, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 інкримінується те, що він в період дії воєнного стану, маючи незняту та непогашену судимість за вчинення умисних злочинів проти власності, 23 червня 2025 року приблизно о 10 год. 06 хв. перебуваючи в холі супермаркету «Тріо», що за адресою: вул. Д.Галицького, 11, м. Рівне помітив потерпілу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка намагалася здійснити оплату комунальних послуг за допомогою платіжного терміналу самообслуговування з використанням банківської платіжної картки, та в цей час у нього виник кримінальний протиправний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи зазначений умисел ОСОБА_7 , розуміючи, що потерпіла є особою похилого віку та недостатньо обізнана з роботою платіжного терміналу, запевнивши її, що у пристрої виникли технічні проблеми, запропонував здійснити платіж через банкомат, що знаходиться за цією ж адресою, на що ОСОБА_9 погодилася. Вийшовши з приміщення магазину «Тріо» ОСОБА_7 23.06.2025 року о 10 год. 15 хв. підійшов разом з потерпілою до банкомату АТ КБ «ПриватБанк», у який вставив платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка перебувала у користуванні ОСОБА_9 , яка будучи переконаною у добросовісній поведінці ОСОБА_7 ввела Pin-код та надала можливість ОСОБА_7 проводити подальші операції з метою оплати комунальних послуг.

Отримавши шляхом обману доступ до управління балансом карткового рахунку ОСОБА_7 , відволікаючи потерпілу розмовою та прикриваючи отвір для видачі грошей квитанціями для сплати комунальних послуг, які надала потерпіла, користуючись тимчасовою відсутністю контролю з боку потерпілої умисно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу без відома і згоди потерпілої, 23.06.2025 року о 10 год. 17 хв. таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_9 , а саме здійснив зняття з банківського карткового рахунку готівкових коштів в сумі 6 000 гривень, які з метою приховання своєї кримінальної протиправної діяльності сховав у ліву кишеню штанів, у які був одягнений, чим завдав потерпілій матеріального збитку в розмірі 6 000 гривень.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченимпокладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що рішення про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: протоколами прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.06.2025 року, допиту потерпілої від 23.06.2025 року та 16.07.2025 року, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, огляду відеозаписів від 29.06.2025 року, огляду речей (грошових коштів) від 23.06.2025 року та протоколом огляду документів, вилучених у ході тимчасового доступу в АТ «КБ ПриватБанк» від 08.07.2025 року, де з відеозапису чітко видно як підозрюваний, прикриваючи квитанціями банкомат, взяв з нього грошові кошти, скрутивши їх, та іншими матеріалами провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про доведеність існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При цьому суд враховує, що ОСОБА_7 є громадянином Білорусії, його близькі особи проживають за межами України і він може вільно залишити територію України, тобто переховуватись.

Також, на думку апеляційного суду, на даному етапі досудового розслідування доведеним є ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 раніше судимий, зокрема 19.11.2019 року засуджений вироком Вараського (Кузнецовського) міського суду Рівненської області (змінений ухвалою Рівненського апеляційного суду від 22.10.2020) за ч.2 ст.185 КК України до двох років позбавлення волі; 17.11.2020 року Демидівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.186 КК України до чотирьох років чотирьох місяців позбавлення волі (вирок залишений без змін ухвалою Рівненського апеляційного суду від 27.05.2021 року; строк відбування покарання закінчився 26.05.2024 року), на даний час до Рівненського міського суду скеровано обвинувачений акт за ч.4 ст.27, ч.2 ст.307 КК України, дані про офіційне працевлаштування та наявність постійних доходів відсутні, що дає підстави вважати, що вчинення злочинів є основним джерелом доходу для нього.

У зв`язку з вищевикладеним, зважаючи на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та спосіб його вчинення, колегія суддів прийшла до висновку, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Разом з тим під час апеляційного розгляду прокурор вказала, що наразі підозрюваний вніс заставу та вийшов з-під варти.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, в тому числі вірність кваліфікації дій підозрюваного, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчого з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу, які були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття законного судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 жовтня 2025 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000335 від 23.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3