Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/607/22
Провадження № 1-кп/490/148/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2025 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4 /в режимі відеоконференції/

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мирноград /на той час Димитрів/ Донецької області, є українкою, громадянином України, здобула повну середню освіту, не є одруженою, має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку наразі доглядає, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до 06 березня 2018 року не вчиняла злочинів та не судилась, наразі судимостей не має, -

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

З 17 березня 2014 року до 05:30 годин 24 лютого 2022 року на Україні тривав особливий період.

29 січня 2017 року ОСОБА_7 уклала контракт про проходження громадянином України військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб сержантського рядового складу строком на три роки

Наказом № 81-РС від 03 травня 2017 року першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України її було призначено на посаду стрільця-санітара відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Наказом № 102 від 10 травня 2017 року командиру військової частини НОМЕР_1 її було поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду стрільця-санітара 3 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти 2 батальйону морської піхоти цієї частини.

Наказом № 65-РС від 11 травня 2017 року командиру військової частини НОМЕР_1 їй було присвоєне чергове військове звання «матрос».

Проте, 06 березня 2018 року о 08 годині 00 хвилин вона не з`явилась на службу без поважних причин та була відсутньою на місці служби без поважних причин до 23 квітня 2018 року.

Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена.

І……Кваліфікуючи дії обвинуваченої, суд враховує такі приписи діючого законодавства.

1. Відповідно до частини 2 статті 4 Кримінального Кодексу України

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

2. Відповідно до статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України, відповідно до яких:

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

/частина 1/

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

/частина 3/

ІІ……Таке дає підстави кваліфікувати дії ОСОБА_4 таким чином.

1. Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_4 кваліфіковані за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

2. На час вчинення ОСОБА_4 злочину діяла стаття 407 Кримінального Кодексу України в редакції Закону № 194-VIII від 12 лютого 2015 року, що діяла на час вчинення злочину.

Ця норма передбачала:

?основні склади злочину для випадків, якщо його суб`єктами є:

-військовослужбовці строкової служби /частина 1/;

-військовослужбовці, крім строкової служби /частина 2/;

?кваліфікований склад злочину (за кваліфікуючою ознакою - тривалість відсутності на службі) /частина 3/;

?особливо кваліфіковані склади (за кваліфікуючою ознакою обстановки вчинення злочину):

-в умовах особливого періоду крім воєнного стану /частина 4/;

-в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці /частина 5/.

3. Наявність:

-об`єктивної сторони основного складу злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 194-VIII від 12 лютого 2015/ - нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб;

-кваліфікуючої ознаки, наявність якої утворює особливо кваліфікований склад злочину, передбачений статтею 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 194-VIII від 12 лютого 2015 року/ - вчинення злочину в умовах особливого періоду, крім воєнного стану

знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.

4. При цьому суд відзначає наступне.

4.1. Як зазначається в обвинувальному акті та було підтверджене під час судового розгляду, ОСОБА_4 не з`являлась на службу без поважних причин загалом протягом 01 місяця 17 днів.

Проте, така передбачена у статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 194-VIII від 12 лютого 2015 року/ кваліфікуюча ознака, як нез`явлення не службу тривалістю понад один місяць, державним обвинуваченням під час остаточної кваліфікації дій обвинуваченого не вказана.

4.2. Інкримінування кваліфікуючих ознак, що не вказані в остаточному обвинуваченні, самим судом, тягне за собою збільшення обсягу обвинувачення, що само по собі погіршує його становище.

За такого воно є виходом за межі висунутого обвинувачення, що відповідно до наведених вище приписів статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України є недопустимим.

З урахуванням наведеного під час ухвалення цього вироку ця кваліфікуюча ознака не враховується.

З урахуванням наведеного цим вироком ОСОБА_4 притягається до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 194-VIII від 12 лютого 2015 року, що діяла на момент вчинення злочину/- за нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Позиції сторін.

1. Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважала вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною, її дії кваліфікованими вірно.

Просила, визнати її винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, призначити їй покарання передбаченого санкцією цієї статті виду (у вигляді позбавлення волі), але у розмірі, що є меншим за передбачений кримінальним законом. При цьому просила звільнити її від покарання з випробуванням.

2. Обвинувачена свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнала повністю та зазначила, що у содіяному кається.

Показання обвинуваченої.

Під час судового розгляду обвинувачена зазначила таке.

І……Вона дійсно проходила військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-санітара 3 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти цієї частини.

Та вона дійсно не з`являлась на службу у період з 06 березня 2018 року до 23 квітня 2018 року.

ІІ……З приводу таких дій пояснила таке.

1. Вона отримала спеціальність кухаря-кондитера, після чого вирішила вступити на військову службу задля того, щоб внести свій вклад у наданні відсічі агресії Російської Федерації.

При цьому, укладаючи контракт, розраховувала на те, що у війську просто працюватиме за спеціальністю.

2. Проте, її розподілили на посаду стрільця-санітара незважаючи навіть на те, що вона геть не має медичної освіти та вочевидь не могла виконувати службові обов`язки.

3. Далі, вона під час проходження служби вступила у фактичні сімейні відносини з одним з військовослужбовців. Але її партнер погано до неї ставився та побив її.

Та, оскільки їй було соромно ходити на службу із синцями на обличчі, на службу вона не вийшла.

Коли ж вона одужала, то повернулась на службу, а згодом за допомогою іншого «друга» - у 2018 році ж зі служби звільнилась.

4. Звільнившись, вона одразу стала на військовий облік за місцем мешкання.

ІІІ……Далі пояснила, що наразі вже майже 07 років не має жодного відношення до військової служби.

1. За цей період вона на прохання військовослужбовців, з якими раніше проходила службу, вчинила дії, за які вироком Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року була засудженою, але звільненою від покарання з випробуванням. Наразі визначений судом іспитовий строк сплинув, випробування вона пройшла вдало, через що наразі є остаточно звільненою від покарання.

2. Тим часом вона народила доньку ОСОБА_6 , батьком якої є інший військовослужбовець. Батько ОСОБА_8 у свідоцтві про народження не вказаний; наразі він бере участь у бойових діях в Донецькій області.

Вона /обвинувачена/ ж виховує доньку одна та є одинокою матір`ю.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

1. Обвинувачена у своїх показаннях викладені в обвинувальному акті обставини підтвердила.

2. З залученої до матеріалів кримінального провадження копії контракту про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського та рядового складу вбачається, що 29 січня 2017 року між ОСОБА_4 та Міністерством оборони України був укладений контракт на проходження військової служби строком на 03 роки, відповідно до умов якого та зобов`язалась проходити військову службу у Збройних Силах України відповідно до вимог, встановлених законодавством про проходження військової служби в обмін на дотримання передбачених законом умов проходження військової служби та надання їй усіх видів передбаченого законом для військовослужбовців видів забезпечення.

З залученої до матеріалів кримінального провадження копії наказу № 102 від 10 травня 2017 року командира військової частини НОМЕР_1 вбачається, що з 10 травня 2017 року ОСОБА_4 було призначено на посаду стрільця-санітара 3 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти цієї частини та поставлено на всі види забезпечення.

З залученої до матеріалів кримінального провадження копії наказу № 65-РС від 11 травня 2017 року командира військової частини НОМЕР_1 вбачається, що 11 травня 2017 року ОСОБА_4 було присвоєне чергове військове звання «матрос».

3. У залученій до матеріалів кримінального провадження службовій характеристиці на ОСОБА_4 відзначається, окрім іншого, що вона:

-«потребує постійного контролю з боку командирів та начальників»;

-«не дотримується правил особистої та громадської гігієни»;

-«зброєю і технікою володіє невпевнено»;

-«обов`язки при несенні служби в наряді виконує незадовільно», хоча порушень військової дисципліни не скоювала;

-«фізично розвинута слабо»;

-«у стройовому відношенні підтягнута слабо»

-вона «за характером неврівноважена, на критику реагує не адекватно».

З залученої до матеріалів кримінального провадження копії наказу № 99 від 27 квітня 2017 року командира військової частини НОМЕР_1 вбачається, що з 27 квітня 2018 року ОСОБА_4 була звільненою з військової служби на підставі підпункту «е» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність).

4. З залученої до матеріалів кримінального провадження копії вироку Красногрвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року вбачається таке:

-31 січня 2023 року ОСОБА_9 вчинила злочин, передбачений частиною 2 статті 309 Кримінального Кодексу України;

-за вчинення цього злочину вона була засудженою до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 01 рік. Водночас судом було ухвалено на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України звільнити її від відбуття покарання, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю в 01 рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

З залученої до матеріалів кримінального провадження копії ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2024 року вбачається, що від відбуття покарання за цим вироком ОСОБА_10 була звільненою, як така, що пройшла випробування вдало.

Оцінка досліджених судом доказів.

Під час судового засідання обвинувачена зазначила, що не вважає за доцільне досліджувати інші (окрім її пояснень) докази по справі та погодилась із тим, що відповідно до приписів частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України обставини справи мають встановлюватись на підставі самих лише її показань.

Оцінюючи цю позицію обвинуваченої, суд дійшов такого.

І……Порядок врахування такої позиції є врегульованим у таких приписах законодавства та настановах судової практики.

1. Відповідно до частини 5 статті 9 Кримінального Процесуального Кодексу України

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Європейський суд з прав людини запровадив підхід, відповідно до якого

ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови

/див., окрім іншого, рішення у справі «Боротюк проти України» (пункт 80); «Сейдович проти Італії» (Sejdovic v. Italy) (пункт 86)/

2. Відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України

Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

3. Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у Постанові від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к зробив такий висновок про застосування норм права

Відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

ІІ……З огляду на ці вимоги діючого законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Погодившись на встановлення обставин справи на підставі самих лише її показань, ОСОБА_4 поза розумним сумнівом відмовилась від свого права на гарантії справедливого судового розгляду.

Так, погодившись з такими обсягом та порядком дослідження доказів, вона відмовилась від перевірки доказової вартості зібраних у справі доказів /зокрема - її показань/, а також - від вирішення питання про те, чи не заподіяла процедура, що була застосована під час збирання доказів, непоправної шкоди справедливості судового розгляду.

2. З огляду на таке суд відзначає, що «відмова» ОСОБА_4 від таких гарантій була виражена у передбаченій законом «недвозначній формі», а саме - вона прямо заявила про таку «відмову» під час судового засідання.

3. Далі, відповідно до дороговказів, що містяться у наведеній правовій позиції Європейського суду з прав людини та процитованих вище приписах частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України суд перевірив, чи правильно розуміє обвинувачена зміст визнаних нею обставин.

В цьому аспекті суд відзначає, що ОСОБА_4 самостійно виклала обставини вчинення нею кримінального правопорушення та зазначила, що розуміє, що за вчинене має понести передбачене законом покарання.

Таке не залишає приводів для розумного сумніву у тому, що обвинувачений вірно розуміє зміст визнаних ним обставин та юридичне значення цих обставин.

4. Далі, відповідно до дороговказів, що містяться у наведеній правовій позиції Європейського суду з прав людини та процитованих вище приписах частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України суд перевірив, чи є така «відмова» добровільною.

Під час такої перевірки суд встановив наступне.

4.1. Сама по собі «відмова» від права на гарантії справедливого судового розгляду була висловленою ОСОБА_11 за відсутності обставин, які можуть бути розціненими, як примус.

Так, вона була висловленою під час судового засідання під час обговорення питання про обсяг та порядок дослідження доказів у кримінальному провадженні одразу після надання судом обвинуваченому можливості висловити свою думку з цього приводу; під час висловлення думки ОСОБА_10 не вагалась, про свою «відмову» від права на гарантії справедливого судового розгляду заявила чітко та недвозначно.

4.2. Обставини досудового розслідування та судового розгляду цього кримінального провадження вочевидь не є такими, що можуть бути сприйнятими, як примус до визнання винуватості у вчиненні злочину.

Наведене у сукупності не залишає приводів для розумного сумніву у тому, що «відмова» Ганни від права на гарантії справедливого судового розгляду є добровільною.

5. Далі, відповідно до дороговказів, що містяться у наведеній правовій позиції Європейського суду з прав людини та процитованих вище приписах частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України суд відзначає, що відповідна «відмова» обвинуваченої ОСОБА_4 супроводжувалась передбаченими законом гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови

Так, судом їй були роз`яснені зміст та значення однозначного висловлювання нею позиції із приводу визнання винуватості та відсутності необхідності у перевірці доказів її вини, а також - передбачені законом наслідки такої позиції.

Проте обвинувачена, усвідомивши свої права у суді та наслідки відмови від дослідження доказів, свою винуватість визнала, скористатись правом на розгляд справи у повному обсязі не побажала та наполягала на недоцільності дослідження доказів з метою перевірки обставин, викладених у її визнавальних показаннях.

6. Додатково суд відзначає й такі обставини.

6.1. Факт перебування ОСОБА_4 на військовій службі у період з 06 березня по 23 квітня 2018 року підтверджується:

-№ 102 від 10 травня 2017 року:

-№ 65-РС від 11 травня 2017 року;

-№ 99 від 27 квітня 2018 року

6.2. Доказів саме на спростування факту відсутності ОСОБА_4 на службі протягом цього періоду матеріали кримінального провадження не містять.

6.3. Стосовно ж причин відсутності обвинуваченої на службі суд відзначає таке

(а) Дії військовослужбовця у разі виникнення обставин, про які посилається Ганна /зокрема вочевидь невдалих особистих відносин з іншим військовослужбовцем /, є регламентованими статтею 12 Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України, відповідно до приписів якої:

"Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові".

При цьому відповідно до статті 14 цього ж Статуту у разі, якщо безпосередній начальник не може вирішити поставлене питання або ж - відмовляється його вирішувати, про ці обставини військовослужбовець має повідомити наступного прямого начальника.

(б) Та, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, суд відзначає, що з показань самої обвинуваченої вбачається, що до таких дій вона не вдалась, до відповідних начальників із приводу проблеми, що виникла, не звернулась, натомість не вийшла на службу.

(б) На наявність же в неї перешкод для дотримання статутного порядку обвинувачена не посилається, відомості про наявність таких перешкод в матеріалах справи є відсутніми.

Таке не дозволяє прийти до висновку про відсутність в цьому випадку підстав для визнання винуватості.

Наведене у сукупності дозволяє дійти висновку про те, що в цьому випадку «відмова» обвинуваченого від права на гарантії справедливого судового розгляду є «дійсною», з огляду на що - має бути покладеною у підґрунтя судового рішення.

З огляду на таке суд вважає вину ОСОБА_12 у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Характеристика злочину, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена.

Частина 4 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 194-VIII від 12 лютого 2015 року/ встановлювала кримінальну відповідальність, зокрема, за нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад десять діб.

Досліджені під час судового розгляду кримінального провадження докази у їх сукупності доводять такі особливості складу кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 .

Суб`єкт злочину.

Відповідно до частини 2 статті 401 Кримінального Кодексу України цей злочин може бути вчиненим лише спеціальними суб`єктами, до кола яких входять, зокрема, військовослужбовці, тобто особи, які перебувають на військовій службі.

А……Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»: «Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України … пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності».

І……Така служба має певні особливості, пов`язані, зокрема, з специфікою її організації, особливих умовах існування осіб, які перебувають на такій службі, формою видання наказів та особливою відповідальністю за їх несвоєчасне або неправильне виконання1.

1. Логіка, досвід та здоровий глузд доводять, що за своїми психофізичними якостями чоловіки поза розумним сумнівом можуть «існувати» в «умовах», що визначаються особливостями проходження військової служби.

Таке обґрунтовує фактичну презумпцію придатності чоловіків до військової служби за їх психофізичними якостями.

2. В той же час, такі «умови існування» за звичай є непереносними для жінок.

2.1. Таке твердження узгоджується із значним суспільним резонансом, викликаним спробою у грудні 2021 року залучити до військової служби майже усіх жінок, що є громадянами України, який знайшов своє відображення, зокрема, у тому, що електронна петиція із твердженням про те, що така спроба є «неподобством» за 04 доби набрала 27.000 голосів, а протягом неповних семи днів вже 37.852 голоси, після чого голосування на її підтримку було завершеним2

2.2. Заперечення такого суперечить логіці, досвіду і здоровому глузду

Таке обґрунтовує фактичну презумпцію непридатності жінок до військової служби за їх психофізичними якостями.

ІІ……Далі, Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» порядок залучення громадян до військової служби регулюється таким чином.

1. «Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

-допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

-призовники - особи, які взяті на військовий облік;

-військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

-військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

-резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період».

/частина 9 статті 1/

«Щороку з 1 січня до 31 липня громадяни України чоловічої статі, яким у рік взяття на військовий облік виповнюється 17 років, беруться на військовий облік призовників із внесенням відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів»

/частина 3 статті 14/

«Жінки, які придатні до проходження військової служби за станом здоров`я та віком і виявили бажання проходити базову військову службу, безпосередньо перед направленням для проходження базової військової служби за їх заявою (зверненням) беруться на військовий облік призовників. Після проходження базової військової служби звільнені з військової служби жінки за їх бажанням беруться на військовий облік військовозобов`язаних у порядку та строк, визначені частиною одинадцятою статті 26 цього Закону.

Жінки, які придатні до проходження військової служби за станом здоров`я та віком і закінчили заклади професійної (професійно-технічної), фахової передвищої або вищої освіти та здобули медичну або фармацевтичну спеціальність, підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних.

Жінки, які мають спеціальність та/або професію, споріднену з відповідною військово-обліковою спеціальністю, визначеною в переліку, затвердженому Міністерством оборони України, та придатні до проходження військової служби за станом здоров`я та віком, крім зазначених в абзаці другому цієї частини, беруться на військовий облік військовозобов`язаних за їх бажанням»

/частина 11 статті 1/

«Жінки, які перебувають на військовому обліку, можуть бути призвані на військову службу чи залучені для виконання робіт із забезпечення оборони держави у воєнний час у добровільному порядку. У мирний час жінки можуть бути прийняті на військову службу та службу у військовому резерві тільки в добровільному порядку (за контрактом)».

/абзац 1 частини 12 статті 1/

Жінки виконують військовий обов`язок на рівних засадах із чоловіками (за винятком випадків, передбачених законодавством з питань охорони материнства та дитинства, а також заборони дискримінації за ознакою статі), що включає прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, проходження служби у військовому резерві, виконання військового обов`язку в запасі та дотримання правил військового обліку.

/абзац 2 частини 12 статті 1/

2.Суд враховує також, що на момент вчинення злочину залучення громадян до військової служби регулювалось в цілому аналогічно.

2.1. Зокрема, відповідно до частини 11 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» /в редакції Закон України № 2226-VIII від 06 грудня 2017 року/

Жінки, які мають фах, споріднений з відповідною військово-обліковою спеціальністю, визначеною в переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, та придатні до проходження військової служби за станом здоров`я, віком та сімейним станом, беруться на військовий облік військовозобов`язаних.

При цьому згаданий у цій нормі перелік був затверджений Постановою № 711 від 14 жовтня 1994 року Кабінету Міністрів України та включав у себе лише сім спеціальностей, серед яких й медичну.

2.2. Відповідно до частини 12 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» /в редакції Закон України № 2226-VIII від 06 грудня 2017 року/

Жінки, які перебувають на військовому обліку, можуть бути призвані на військову службу чи залучені для виконання робіт із забезпечення оборони держави у воєнний час. У мирний час жінки можуть бути прийняті на військову службу та службу у військовому резерві тільки в добровільному порядку (за контрактом).

Наведене доводить, що законодавець:

-фактично підтвердив наявність вказаних фактичних презумпцій;

-юридично закріпив фактичну презумпцію придатність чоловіків до військової служби за психофізичними якостями та запровадив для них військовий обов`язок;

- визначив, що фактична презумпція непридатності жінок до військової служби за психофізичними якостями може бути подоланою свідомою добровільною недвозначною згодою жінки:

-або безпосередньо на виконання військового обов`язку та додатково на проходження військової служби;

-або - на виконання обов`язків за спеціальністю, що визначає діяльність, умови якої є подібними у умов військової служби

Наведене у сукупності доводить, що жінки, є у разі виконання ними військового обов`язку стають суб`єктом відповідних правовідносин, який геть не схожий з іншими.

Таке, відповідно, зумовлює особливості у суб`єкті злочину у разі вчинення ними військових злочинів.

Б……З огляду на таке суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

І……За віком та станом здоров`я ОСОБА_4 є придатною до проходження військової служби.

ІІ……При цьому суд акцентує увагу на такому.

1. Як свідчить згаданий вище наказ № 65-РС від 11 травня 2017 року командира військової частини НОМЕР_1 , під час доволі нетривалого проходження ОСОБА_4 військової служби виявилась її невідповідність посаді військовослужбовця.

2. Далі, про те, що ОСОБА_10 в дійсності за своїми психофізичними якостями фактично не є придатною до проходження військової служби свідчить текст її згаданої вище службової характеристики.

3. Суд також відзначає, що застосований ОСОБА_10 спосіб пояснення своєї поведінки під час подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження доводить, що до визначених особливостями військової служби «умов існування» адоптуватись вона не змогла.

Таке доводить, що за своїм психофізичним станом до проходження військової служби ОСОБА_10 не є придатною.

Об`єкт злочину.

Родовим об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, є суспільні відносини, що складаються і функціонують при несенні (проходженні) військовослужбовцями військової служби, яка /служба/ є основою нормальної діяльності воєнної організації України.

Нормативною підставою виникнення цих суспільних відносин є перш за все стаття 65 Конституції України, яка проголошує: «Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону»

Законом же, який регулює порядок виконання громадянами України цього Конституційного обов`язку, є Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема у процитованій вище частині.

Таке, а також - процитовані норми Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - доводять, що підставою виникнення правовідносин, що становлять об`єкт кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, є:

-для осіб чоловічої статі Конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що існує незалежно від їх волі;

-для жінок, зокрема для ОСОБА_4 вільне волевиявлення, що оформлюється шляхом добровільного укладання контракту.

Об`єктивна сторона злочину.

І……Об`єктивну сторону злочину складає діяння (дія або бездіяльність), що характеризується ознакою протиправності.

В цьому аспекті суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Норма статті 407 Кримінального Кодексу України визнає протиправними, окрім інших дії, які полягають у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин.

2. Таке доводить, що дії щодо нез`явлення вчасно на службу набувають ознаки протиправності лише у разі, якщо вони були вчиненими без поважних до того причин; в іншому разі ознаку протиправності вони втрачають.

3. При цьому з наведених вище відомостей про об`єкт цього злочину вбачається, що у разі вчиненні таких дій особами чоловічої статті вони набувають ознаки протиправності з огляду на те, що суперечать змісту Конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

4. Що ж стосується жінок, зокрема ОСОБА_4 , то наведені вище відомості про об`єкт вчиненого нею злочину не дозволяють не прийти до висновку про те, що відносно них вказані дії набувають ознак протиправності з огляду лише на те, що суперечать змісту обов`язків, передбачених лише контрактом.

Принагідно суд відзначає, що з огляду на цю обставину такі дії, будучи вчиненими жінками, зокрема ОСОБА_4 - не перестають бути кримінально-караними з огляду на процитовані вище приписи абзацу 2 частини 12 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

ІІ……З теорії права відомо, що одним з елементів об`єктивної сторони злочину є наслідки протиправного діяння.

Й, хоча цей елемент не є обов`язковим для кваліфікації дій за статтею 407 Кримінального Кодексу України, в обставинах цього кримінального провадження його усвідомлення має суттєве значення.

З огляду на таке, суд відзначає наступне.

1. Матеріали кримінального провадження не містять конкретних відомостей про те, що протиправні дії ОСОБА_4 мали бодай якісь негативні наслідки.

2. Презюмується, що таким наслідком є ускладнення в організації військової служби, що має природним наслідком зниженням рівня бойової готовності відповідних військових підрозділів, створених для захисту важливіших інтересів особи, суспільства й держави від зовнішніх і внутрішніх загроз.

При цьому презюмується, що зниження рівня бойової готовності за наявності відповідних умов здатне спричинити насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, підрив суверенітету держави, її недоторканності й територіальної цілісності, дезорганізацію функціонування органів державної влади, важливих державних і військових об`єктів та інформаційної інфраструктури України.

Небезпека такого природно підвищується в обстановці реально існуючого збройного конфлікту з іноземною державою.

ІІІ……З теорії права відомо, що одним з елементів об`єктивної сторони злочину є причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням та негативними наслідками.

Й, хоча цей елемент не є обов`язковим для кваліфікації дій за статтею 407 Кримінального Кодексу України, в обставинах цього кримінального провадження його усвідомлення має суттєве значення.

З огляду на таке, суд відзначає наступне.

1. Як доведено вище, ОСОБА_13 за своїми психофізіологічними якостями не є придатною для проходження військової служби.

2. Таке дає підстави для висновку про те, що «ускладнення в організації військової служби» та пов`язане з таким «зниження рівня бойової готовності» настало більшою мірою не через те, що вона не з`явилась вчасно на службу, але через те, що вона перебувала на цій службі.

Таке, до речі, підтверджується згаданими вище відомостями її службової характеристики, зокрема посиланнями про те, що командири мали відволікатися від виконання завдань задля забезпечення контролю за ОСОБА_10 .

Наведене доводить, що в обставинах цього кримінального провадження прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_4 , що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, та шкодою об`єкту кримінального правопорушення є відсутнім.

Суб`єктивна сторона злочину.

Суб`єктивна сторона вчиненого ОСОБА_11 злочину полягає у тому, що вона:

-усвідомлювала протиправність своїх дій;

-в обставинах, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, бажала діяти протиправно.

Отже, в обставинах, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, вона діяла з прямим умислом.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої.

І……Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує її явку з зізнанням та активне сприяння у розкритті злочину та судовому розгляді кримінального провадження.

Наявність таких обставин, що пом`якшують покарання, окрім іншого, підтверджується органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням, які відзначили ці обставини в обвинувальному акті.

ІІ……Далі, сторони пропонують визнати за обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , її щире каяття.

Стосовно наявності цієї обставини суд відзначає таке.

1. Верховний Суд у своїй послідовній практиці сформулював правову позицію, відповідно до якої

щире каяття "передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження"

/див, окрім іншого, постанову від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19/

2. В цьому ж випадку ОСОБА_9 , як доведено вище, добровільно відмовилась від права на гарантії справедливого судового розгляду та заявила про повне визнання своєї провини.

Оцінюючи цю обставину в аспекті підстави для пом`якшення покарання, суд відзначає таке.

2.1. Очевидним є те, що ОСОБА_10 усвідомлює, що в цьому випадку її відмова від таких гарантій майже автоматично тягне за собою призначення їй безальтернативного покарання у вигляді позбавлення волі..

Таке само по собі свідчить про те, що вона виявила готовність нести покарання за скоєне.

2.2. Далі, суд відзначає, що на теперішній час матеріали кримінального провадження не містять стійкі ознаки того, що під час здійснення цього кримінального провадження застосована до ОСОБА_10 процедура мала наслідком як не непоправну, то доволі істотну шкоду для справедливого судового розгляду.

На таке, окрім іншого, вказує та обставина, що в умовах очевидності це кримінальне провадження розслідувалось протягом майже 04 років та незважаючи на те, що матеріали кримінального провадження прямо вказували на ОСОБА_4 , як на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, підозра їй протягом більш, ніж трьох років, не висувалась.

За таких умов відмова ОСОБА_10 від права на гарантії справедливого судового розгляду в обставинах цього кримінального провадження є вирішальною.

3. Суд враховує й те, що ОСОБА_10 під час судового розгляду висловила жаль із приводу скоєного.

4. Враховує суд також те, що невдовзі після вчинення правопорушення ОСОБА_4 була звільненою з військової служби через службову невідповідність та наразі військову службу не проходе.

За такого єдиною дією, щодо виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації може бути лише відповідне ставлення винної до скоєного, бажання уникнути відповідної поведінки у майбутньому та згода понести покарання за кримінальне правопорушення.

З огляду на таке суд повторює, що таке ставлення ОСОБА_10 , як доведено вище, було повною мірою продемонстрованим, та таке знайшло своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд вважає посилання сторін, що аналізуються, слушними, та на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_14 .

ІІІ……Далі, на час вступу на військову службу ОСОБА_10 виповнилось лише 23 роки, на цей момент вона мала лише середню освіту, та ще не створила сім`ю. Правопорушення ж вона вчинила трохи більше, ніж через рік після вступу на військову службу.

Отже, вона вчинила кримінальне правопорушення у молодому віці, що суд, керуючись частиною 2 статті 66 Кримінального Кодексу України, враховує, як обставину, що пом`якшує її покарання.

IV……Далі, згадані вище особливості військової служби, з огляду на незвичність умов існування в них, впливають на оцінку ОСОБА_10 ситуацій, в яких вона опинилась у зв`язку з проходженням служби3.

Та ця теза є особливо актуальною з огляду на те, що, як встановлено вище, за своїми психофізичними якостями до проходження військової служби вона не є придатною.

З огляду на таке вона, як відзначалось вище природно - опинилась в умовах, які були для неї непереносними.

Таке дозволяє на підставі пункту 5 частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України суд врахувати, як обставину, що пом`якшує її покарання, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_14 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 194-VIII від 12 лютого 2015 року/, враховує ступень тяжкості вчиненого нею злочину, обставини, що пом`якшують її відповідальність, а також особу винної.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

Щодо ступеню тяжкості вчиненого злочину.

А…… ОСОБА_12 вчинила злочин, який відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є віднесеним до категорії тяжких.

Але в цьому аспекті суд враховує наступне.

1. Суттєвою підставою для встановлення підвищеної суспільної небезпеки цього злочину є те, що протиправність передбачених нормою статті 407 Кримінального Кодексу України дій за загальним правилом полягає у неналежному виконанні Конституційного обов`язку.

Протиправність дій ОСОБА_4 ж не має до цієї обставини жодного відношення та, як доведено вище, полягає лише у невиконанні умов укладеного нею контракту.

2. Визначаючи ступінь суспільної небезпеки діяння військовослужбовця в межах його військової служби, законодавець спирається й на критерій поширеності відповідних діянь у військовому середовищі6

2.1. Проте, очевидним є те, що вчинення злочинів проти порядку несення військової служби саме жінками не є поширеним у військовому середовищі.

2.2. До того ж, як доведено вище, у правовідносинах, що виникають у зв`язку з проходженням військової служби, ОСОБА_4 виступає, як суб`єкт, який геть відрізняється від інших.

Таке доводить, що підстави стверджувати про поширеність вчиненого нею у «військовому середовищі» є відсутніми.

Наведене у сукупності істотно зменшує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_15 правопорушення.

Б……Вирішуючи питання про ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 злочину, суд враховує й таке.

І……Загальновизнаною є теза про те, що внаслідок спливу певного проміжку часу суспільна небезпека вчиненого злочину істотно зменшується.

Ця теза, зокрема, є матеріально-правовою підставою запровадження законодавцем строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ІІ……З огляду на цю тезу суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає наступне.

1. На момент ухвалення цього вироку з моменту вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення сплинуло 07 років 05 місяців.

Такий строк об`єктивно є значним навіть з огляду на те, що вчинений нею злочин є тяжким.

2. Протягом цього періоду 31 січня 2023 року ОСОБА_10 вчинила злочин, передбачений частиною 2 статті 309 Кримінального Кодексу України.

З цього приводу суд відзначає таке.

2.1. Наразі судимість за вчинення вказаного злочину є погашеною у встановленому законом порядку.

2.2. Від відбування покарання за цей злочин ОСОБА_10 була звільненою з випробуванням та встановлене їй випробування вона пройшла вдало.

2.3. Цей злочин є загально кримінальним, його об`єкт та предмет геть не є пов`язаними з військовою службою або виконанням військового обов`язку

З огляду на таке суд вважає, що ця обставина не є пов`язаною із характером злочину, за вчинення якого ОСОБА_4 наразі засуджується та не свідчить ані про підвищену суспільну небезпеку її особи, ані про підвищену суспільну небезпеку вчиненого нею злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

Наведене у сукупності не дозволяє суду не прийти до висновку про те, що в обставинах цього кримінального провадження суспільна небезпека вчиненого ОСОБА_4 злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, у зв`язку із спливом

значного проміжку часту додатково істотно знизилась.

Отже, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_12 злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, є зниженою надзвичайно істотною мірою.

Щодо особи обвинуваченої.

1. ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку виховує самостійно.

2. Наразі вона, як вимушено переміщена особа, проживає у кімнаті сімейного гуртожитку у місті Одеса.

3. Вона здобула середню спеціальну освіту, має спеціальність кухаря-кондитера.

У 2015 -2016 роках вона працювала за спеціальністю в піцеріях міста Покровська.

З 2018 року вона працювала в пекарні в магазині «Сім`я» в місті Покровську, після чого працювала офіційно продавцем в магазині Харківського м`ясного комбінату до того, як народила дитину.

Після народження дитини здійснює догляд за нею, у зв`язку із чим не працює.

4. За місцем проживання та останнім місцем роботи вона характеризується виключно позитивно.

Та, на відміну від відомостей характеристики з військової служби, у характеристиці за останнім місцем роботи відзначається, що вона «за характером спокійна та врівноважена»

5. Наразі вона отримує державні виплати на дитину та державні виплати, як вимушено переміщена особа.

Окрім того, вона отримує допомогу від матері та тітки, а також гуманітарну допомогу (продукти та товари для догляду за дитиною).

Як свідчать матеріали досудової доповіді, коштів ОСОБА_10 : «Наразі вистачає на сплату комунальних послуг, задоволення власних потреб та потреб дитини», та вона «зазначає, що не має потреби в додаткових коштах».

Боргів та кредитів вона не має, заборгованості згідно виконавчого листа також не має.

6. Як зазначалось вище, 31 січня 2023 року вона вчинила злочин, передбачений частиною 2 статті 309 Кримінального Кодексу України.

Але, як доведено вище, під час призначення покарання за злочин, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, ця обставина не є такою, що свідчить про суспільну небезпеку її особи.

7. На обліках в лікарів психіатра або нарколога вона не перебуває.

Як свідчать матеріали досудової доповіді, шкідливих звичок вона не має, алкоголь та наркотичні засоби не вживає, в азартні ігри не грає, інших залежностей не має.

Наведені обставини у їх сукупності, особливо протилежні відомості про її особу, що викладені у характеристиках за місцем військової служби та за місцем роботи після звільнення з військової служби доводять, що вчинення нею злочину не є проявом її ставлення до своїх обов`язків у суспільстві, але результатом її хибного рішення про вступ до військової служби.

Призначення покарання за злочин, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

А……Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року зазначив, зокрема, таке:

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України

Б……Частина 4 статті 407 Кримінального Кодексу України передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

В……Далі суд нагадує, що під час розгляду цього кримінального провадження було встановлено п`ять обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, а саме:

І……Вирішуючи питання про вплив цих обставин на ступінь тяжкості вчиненої ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд відзначає таке.

1. Однією з обставин, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , судом визнається вчинення нею злочину у молодому віці.

Стосовно впливу цієї обставини суд відзначає таке.

1.1. Суд повторює, що, як встановлено вище, вчинення злочину в цьому випадку є наслідком хибного рішення ОСОБА_10 про вступ на військову службу.

1.2. З огляду на таке суд відзначає, що наведені вище особливості залучення жінок до виконання військового обов`язку та фактичного проходження військової служби доводять, що за логікою законодавця для проходження військової служби жінка має надати на таке усвідомлену та відповідальну згоду.

Та така згода вочевидь вимагає від особи, яка її надає, завершеності процесу формування особистості, якому притаманні високий рівень знань та навичок соціальної поведінки, а також - достатній життєвий досвід.

В обставинах же цього кримінального правопорушення, як вже відзначалось вище, на час вступу на військову службу ОСОБА_10 виповнилось лише 23 роки, на цей момент вона мала лише середню освіту, та ще не створила сім`ю.

Таке поза розумним сумнівом завадило їй належним чином оцінювати ситуацію як - під час прийняття рішення про вступ на військову службу, так й під час власне вчинення кримінального правопорушення.

1.3. З іншого ж боку, пов`язана з молодим віком хибність рішення ОСОБА_10 про вступ на військову службу, як доведено вище, призвела до зміни характеру причинно-наслідкового зв`язку, як елементу вчиненого нею кримінального правопорушення.

Так, як доведено вище, в обставинах цього кримінального провадження самі по собі дії, що становлять об`єктивну сторону вчиненого ОСОБА_10 злочину, не мали наслідком заподіяння шкоди об`єкту цього злочину та таку шкоду не визначали.

Таке вочевидь істотно зменшує ступінь суспільної небезпеки таких дій.

Таке доводить, що в обставинах цього кримінального провадження молодий вік обвинуваченої істотно зменшує тяжкість вчиненого нею діяння.

2. Далі, ще однією обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , судом визнається вчинення нею злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Стосовно впливу цієї обставини суд відзначає таке.

2.1. Як зазначалось вище, вчинені ОСОБА_4 дії набувають ознаки протиправності лише у разі, якщо вони були вчиненими без поважних до того причин, тобто з власної волі.

2.2. В той же час, збіг тяжких особистих обставин є обставиною, яка хоча й не виключає кримінальну караність діяння, але робить вчинені дії вимушеними, тобто не повною мірою добровільними.

Таке вочевидь зменшує ступінь суспільної небезпеки таких дій.

Таке доводить, що в обставинах цього кримінального провадження вчинення злочину під впливом тяжких особистих обставин також істотно зменшує тяжкість діяння, вчиненого ОСОБА_10 .

Отже, встановлені під час здійснення цього кримінального провадження обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_14 , істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення.

ІІ……Далі, суд відзначає, що інші встановлені під час здійснення цього кримінального провадження обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_14 , а саме:

-щире каяття;

-з`явлення з зізнанням;

-активне сприяння у розкритті злочину

Стосовно цих обставин суд відзначає таке.

1. Як доведено вище, суттєвим чинником, що спричинив вчинення ОСОБА_4 злочину, став її молодий вік та пов`язані з таким недостатній рівень зрілості її особи.

2. Щире каяття ж та пов`язані з таким дії доводять, що наразі ОСОБА_4 бере на себе відповідальність за свої вчинки, що свідчить про те, що рівень навичок соціальної поведінки нею підвищений.

3. Принагідно суд відзначає й те, що наразі вона належним чином ставиться як до роботи, так й до своїх обов`язків у суспільстві.

Наведене доводить, що наразі ОСОБА_4 довела своє перевиховання.

ІІІ……Враховує суд й те, що, як зазначено вище, наразі вона характеризується позитивно.

Оцінюючи ці обставини у їх сукупності, суд враховує, що відповідно до приписів статті 69 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 1698-VII від 14 жовтня 2014 року, що діяла на час вчинення злочину ОСОБА_4 /

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Та з огляду на

-приписи цієї норми;

-те, що, як доведено вище, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_12 злочину, навіть без врахування обставин, що обтяжують її покарання, є зниженою надзвичайно істотно,

суд відзначає, що в обставинах цього кримінального провадження є наявними усі передбачені законом умови для застосування до ОСОБА_4 :

-або покарання передбаченого санкцією частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України виду, але у розмірі, нижчому від найнижчої межі, передбаченому у цій санкції;

-або більш м`якого покарання, що не зазначене у цій санкції.

Г……Вирішуючи питання про можливість застосування приписів статті 69 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № 1698-VII від 14 жовтня 2014 року/, суд відзначає таке.

І……Відповідно до статті 50 Кримінального Кодексу України

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

/частина 1/

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

/частина 2/

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

/частина 3/

Верховний Суд у своїй практиці виробив підхід до застосування цієї норми права у кримінальних правопорушеннях, предметом яких є ухилення від проходження військової служби.

Зокрема, у Постанові від 10 квітня 2025 року у справі № 369/2038/22 з цього приводу Верховний Суд зазначив

[у рішенні суду відсутні вказівки про те], які обставини кримінального провадження переконливо свідчать про те, що звільнення [обвинуваченого] від відбування покарання з випробуванням забезпечує реалізацію приписів статей 50, 65 КК України в умовах воєнного стану та звільнення особи від відбування покарання з випробуванням в цьому провадженні не демотивує інших осіб, які підлягають мобілізації, не створює в очах громадян та суспільства негативне враження безладдя та безкарності, не знижує рівень військової дисципліни і боєздатність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань.

ІІ……З огляду на ці приписи законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Суд в черговий раз повторює, що сутнісний зміст вчиненого ОСОБА_12 правопорушення полягає ні в чому іншому, ніж у тому, що вона

через незрілість, пов`язану з її віком, хибно взяла на себе обов`язки, які, за загальним правилом, не може виконувати, та такі обов`язки природно не виконала.

За такого застосування до неї приписів закону, який передбачає відповідальність осіб, що зобов`язані виконувати відповідні обов`язки вочевидь суперечить справедливості та, зрештою, здоровому глузду.

2. Далі, суд повторює, що у правовідносинах, що виникають у зв`язку з проходженням військової служби, ОСОБА_4 виступає, як суб`єкт, який геть відрізняється від інших.

За такого «поводження» із нею, зокрема під час застосування до неї покарань вочевидь не може бути розповсюдженим на інших військовослужбовців, зокрема ані мотивувати, ані демотивувати їх до певної поведінки.

Навпаки, справедливе застосування покарання в обставинах цього кримінального провадження цілком здатне мотивувати інших жінок «спробувати себе» у військовій службі, адже сприятиме усвідомленню ними того, що така спроба не стане для них непомірним тягарем.

3. Суд також відзначає, що справедливе застосування покарання з визначення не здатне створити в очах громадян та суспільства негативне враження безладдя та безкарності

4. Суд також повторює, що, як доведено вище, в обставинах цього кримінального провадження наслідки у вигляді ускладнень в організації військової служби та пов`язаного з таким зниження рівня військової дисципліни і боєздатності підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань настало більшою мірою не через дії Ганни, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, але - через те, що вона перебувала на військовій службі.

Наведене у сукупності не тільки дозволяє, але навпаки доводить необхідність застосування в обставинах цього кримінального провадження приписів статті 69 Кримінального Кодексу України.

Г……Вирішуючи питання про те, яке саме покарання /якого виду та якої міри/ має бути застосованим до ОСОБА_4 , суд враховує таке.

І……Суд нагадує, що, як встановлено вище, в обставинах цього кримінального провадження прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_4 , що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, та шкодою об`єкту кримінального правопорушення є відсутнім.

При цьому суд враховує приписи частини 2 статті 11 Кримінального Кодексу України, відповідно до яких не є злочином дія, яка хоча формально і містить ознаки діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяло і не могло заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

З огляду на таке суд відзначає, що вчинене ОСОБА_12 діяння межує з малозначним.

ІІ……Санкція частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, як вже зазначалось вище, передбачає один вид основного покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Стосовно можливості застосування покарання саме такого виду суд відзначає таке.

1. Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 51 Кримінального Кодексу України це покарання згідно з «драбиною покарань» розташовується лише на один «щабель» нижче, ніж найсуворіше покарання довічне позбавлення волі.

2. Враховуючи ж, що довічне позбавлення волі відповідно до статті 64 цього Кодексу застосовується лише у виключних випадках, покарання у вигляді позбавлення волі можна вважати найсуворішим з «ординарних».

3. З огляду на таке суд відзначає, що застосування покарання такого ступеню суворості за кримінальне правопорушення, що за ступенем тяжкості межує з малозначним, вочевидь не узгоджується ані з засадами справедливості, ані із здоровим глуздом.

Отже, відносно ОСОБА_4 слід застосувати покарання іншого, більш м`якого виду, не зазначеного у санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

ІІІ……Відповідно до статей 51, 52 Кримінального Кодексу України такими покараннями є

-штраф;

-позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю;

-громадські роботи;

-виправні роботи;

-службові обмеження для військовослужбовців;

-пробаційний нагляд;

-арешт;

-обмеження волі;

-тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців;

Із приводу можливості застосування відносно ОСОБА_4 кожного з цих видів покарань суд відзначає таке.

1. Покарання у вигляді

-службові обмеження для військовослужбовців;

-арешт;

-тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців

відповідно до статей 58, 60, 62 Кримінального Кодексу України можуть застосовуватись лише до військовослужбовців.

ОСОБА_12 ж не є військовослужбовцем.

Отже, жоден з цих видів покарань застосованим до неї бути не може.

2. Покарання у вигляді

-виправних робіт;

-обмеження волі

відповідно до статей 57, 61 Кримінального Кодексу України не можуть застосовуватись до жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною.

ОСОБА_12 ж, як зазначалось вище, має доньку ОСОБА_6 , яка не досягла трирічного віку, яку доглядає.

Отже, жоден з цих видів покарань застосованим до неї бути не може.

3. Стосовно покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю суд відзначає таке.

3.1. Зі змісту статті 55 Кримінального Кодексу України вбачається, що у випадках, коли такий вид покарання не передбачений у санкції відповідної норми, як основний, він самостійно не застосовується, може застосовуватись лише як додаткове покарання.

3.2. Відповідно до приписів статті 55 Кримінального Кодексу України та роз`яснень про їх застосування, що містяться у Постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22 Об`єднаної Палати Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду під час застосування цього покарання реалізується превентивна функція, зміст якої полягає у тому, що особа позбавляється можливості вчинити злочини, аналогічні скоєному, завдяки її усуненню від діяльності, що надає можливості для продовження протиправної поведінки.

(а) Суть же вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення полягала не у тому, що вона неналежним чином використовувала можливості, що надаються їй посадою або родом діяльності, але навпаки свої обов`язки за службою не виконувала.

(б) До того ж, сутність вчиненого нею кримінального правопорушення не має жодного відношення до можливостей, які можуть бути наданими у зв`язку з перебуванням на певній посаді або зайняттям певною діяльністю.

Отже, це покарання геть не узгоджується з метою застосування покарання відносно ОСОБА_4 .

Наведене у сукупності доводить, що покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю до неї застосованим бути не може.

4. Стосовно можливості застосування покарання у вигляді пробаційного нагляду суд відзначає таке.

4.1. Можливість застосування цього покарання була встановленою Законом України № 3342-ІХ від 23 серпня 2023 року, який набув чинності після вчинення ОСОБА_4 злочину, за який вона засуджується цим вироком.

4.2. При цьому це покарання згідно з «драбиною покарань» є більш суворим, ніж найсуворіше з тих, що можуть бути призначеними ОСОБА_4 окрім позбавлення волі.

Отже, Закон України № 3342-ІХ від 23 серпня 2023 року посилює кримінальну відповідальність ОСОБА_4 .

4.3. При цьому відповідно до приписів частини 2 статті 5 Кримінального Кодексу України закон про кримінальну відповідальність, що посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Отже, цей вид основного покарання відносно ОСОБА_4 застосованим бути не може.

5. Відповідно до приписів статті 56 Кримінального Процесуального Кодексу України

Громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

/частина 1/

Громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день.

/частина 2/

Вирішуючи питання про можливість призначення ОСОБА_4 такого покарання суд враховує наступне.

5.1. Як зазначалось вище, ОСОБА_4 виховує доньку ОСОБА_6 самостійно.

5.2. При цьому ОСОБА_17 наразі виповнилось 01 рік та 08 місяців, що вочевидь виключає її самостійне перебування протягом 04 годин.

5.3. Виконання суспільно корисних робіт же у присутності ОСОБА_8 вочевидь як не повною мірою виключається, то є вкрай ускладненим.

Отже, дотримання умов цього покарання для ОСОБА_4 є обтяжливим такою мірою, що з метою застосування статті 69 Кримінального Кодексу України не є сумісним.

За такого суд не може не прийти до висновку про те, що цей вид покарання не має застосовуватись до обвинуваченої.

6. Відповідно до частини 1 статті 53 Кримінального Кодексу України

Штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Вирішуючи питання про можливість призначення ОСОБА_4 такого покарання суд враховує наступне.

6.1. Це покарання є найменш суворим, з огляду на що його призначення за правопорушення, що межує з малозначним, видається домірним.

6.2. Жодних перешкод для застосування цього покарання під час розгляду цього кримінального провадження встановлено не було.

6.3. Це покарання залишилось єдиним, яке може бути застосованим відносно обвинуваченої.

Отже, відносно ОСОБА_4 слід застосувати покарання у вигляді штрафу.

Ґ……Вирішуючи питання про розмір штрафу, який слід накласти на ОСОБА_4 за вчинене нею кримінальне правопорушення, суд враховує таке.

1. Відповідно до частини 2 статті 53 Кримінального Кодексу України

Розмір штрафу визначається судом з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

2. З огляду на таке, визначаючи розмір штрафу, який слід накласти на ОСОБА_4 , суд враховує, що, як неодноразово зазначалось вище, вона зайнята доглядом за дитиною (з огляду на що є позбавленою можливості отримувати додаткові доходи), отримує лише соціальні виплати на дитину та як вимушено переміщена особа, а також допомогу від членів сім`ї.

З огляду на таке суд вважає, що на ОСОБА_4 слід накласти штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у сумі 850 грн.)

Порядок виконання призначеного покарання.

Як неодноразово зазначалось вище, після вчинення кримінального правопорушення, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений частиною 2 статті 309 Кримінального Кодексу України; за вчинення цього злочину вона була засудженою вироком Красногрвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року та звільненою від відбуття призначеного цим вироком покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці 2 пункту 23 Постанови № 7 від 24 жовтня 2023 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» за таких умов як вирок, що наразі ухвалюється судом, так й згаданий вирок Красногрвардійського районного суду міста Дніпропетровська слід виконувати самостійно.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_18 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

Призначити ОСОБА_19 покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 50 /п`ятдесяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у сумі 850 грн.)

Вирок Красногрвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року виконувати самостійно.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_20

15.08.2025

1- на такому, зокрема, наголошується у листі Міністерства Оборони України від 27 вересня 2022 року № 220/9487

2 - https://petition.president.gov.ua/petition/130110

3 - на такому, зокрема, наголошується у згаданому вище листі Міністерства Оборони України від 27 вересня 2022 року № 220/9487

6 - ОСОБА_21 «Кримінальна відповідальність за військові злочини за кримінальним правом України»: Харків «Право», 2018 рік стор.53