УХВАЛА

Іменем України

29.09.2025 Справа №607/19312/25 Провадження №1-кс/607/5472/2025

м. Тернопіль

Слідча суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 в режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№ 26)», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 14.08.2025 про відмову у визнанні потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000524 від 13.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із вказаною скаргою, в якій просить зобов`язати слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 14.08.2025 визнати ОСОБА_3 потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000524 від 13.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Скарга мотивована тим, що 13.06.2025 на підставі ухвали слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.05.2025 внесені відомості до Єдиного державного реєстру розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 27.11.2024 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. У вказаній заяві ОСОБА_3 виклав обставини можливого вчинення працівниками ГУНП в Тернопільській області кримінальних правопорушень, пов`язаних із катуванням ОСОБА_3 під час його затримання, яке мало місце 27.11.2024.

Скаржник зазначив, що звернувся до уповноваженого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, із заявою про надання йому статусу потерпілого у межах кримінального провадження № 0000524 від 13.06.2025. Однак постановою слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 09.07.2025 скаржнику відмовлено у визнанні його потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного скаржник звернувся до слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі скаргою про визнання незаконною та скасування постанови слідчого від 09.07.2025 про відмову у визнанні потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000524 від 13.06.2025.

Ухвалою слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.08.2025 за наслідками розгляду скарги ОСОБА_3 скасовано вказану постанову слідчого від 09.07.2025 та зобов`язано повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 26.06.2025 з урахуванням висновків слідчої судді, викладених у мотивувальній частині цієї ухвали.

14.08.2025 на виконання вимог ухвали слідчої судді слідчий ОСОБА_4 повторно розглянув клопотання ОСОБА_3 від 26.06.2025 та повторно відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Скаржник зауважив, що постанова слідчого від 14.08.2025 є ідентичною постанові від 09.07.2025. що скасована ухвалою слідчої судді, а відтак вважає, що постанова слідчого від 14.08.2025 є незаконною.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 підтримав заявлені вимоги та просив скаргу задовольнити з викладених у ній підстав. Додатково уточнив, що просить скасувати постанову слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 14.08.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

У судове засідання слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, не з`явився.

Указане згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши скаржника, дослідивши зміст скарги та додані до неї документи, а також матеріали кримінального провадження № 0000524 від 13.06.2025, слідча суддя дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідча суддя встановила, що Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000524 від 13.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Відомості до ЄРДР про це кримінальне правопорушення внесені на підставі ухвали слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.05.2025, якою зобов`язано внести такі відомості за заявою ОСОБА_3 від 27.11.2024.

Так, 27.11.2024 ОСОБА_3 затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Під час затримання ОСОБА_3 звернувся до старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області із повідомленням про вчинення працівниками ГУНП в Тернопільській області кримінального правопорушення, яке полягало у катуванні та побитті ОСОБА_3 .

26.06.2025 ОСОБА_3 подав до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, заяву про надання йому статусу потерпілого у межах даного кримінального провадження.

Постановою слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 09.07.2025 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000524 від 13.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

07.08.2025 ухвалою слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області указана постанова слідчого скасована та слідчого зобов`язано повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 26.06.2025 з урахуванням висновків, викладених в ухвалі слідчої судді.

Постановою слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 14.08.2025 у клопотанні ОСОБА_3 повторно відмовлено з тих підстав, що на даний час досудовим розслідуванням не встановлені обставин, які б свідчили про наявність причинно-наслідкового зв`язку саме між неправомірними діями працівників поліції та спричиненням ОСОБА_3 будь-якої шкоди.

Так, відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. За змістом ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином умовою для прийняття слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, визначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. І саме на слідчого покладається обов`язок довести відсутність підстав для залучення особи до участі у кримінальному провадженні як потерпілого.

При цьому шкода є об`єктивною категорією, що являє собою ті зміни, які настали в майновому, фізичному, психічному, моральному стані особи внаслідок вчинення злочину.

В основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого). Перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачаються, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично за наявності вказаних вище умов.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Також необхідно враховувати, що факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду. Таким чином на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

При цьому для визнання особи потерпілим достатньо спричинення особі якогось одного із перелічених видів шкоди, хоча кримінальне правопорушення, як правило, спричиняє кілька видів шкоди. Набуття особою процесуального статусу потерпілого здійснюється лише на підставі вільного волевиявлення особи, яке відбувається в активній формі. Процесуальною формою такого волевиявлення може бути: подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, яка підлягає внесенню до ЄРДР та служить передумовою для початку досудового розслідування; подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого, яка підлягає обов`язковому прийняттю і реєстрації.

За таких підстав саме по собі подання ОСОБА_3 заяви про вчинення кримінального правопорушення та заяви про визнання його потерпілим свідчить про те, що останній вважає себе такою особою та просить цей процесуальний статус закріпити шляхом визнання його потерпілим.

Так, слідча суддя, заслухавши скаржника, проаналізувавши зміст скарги та доданих до неї документів, а також матеріали кримінального провадження № 0000524 від 13.06.2025, доходить переконання, що постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим є невмотивованою та такою, що позбавляє можливості ОСОБА_3 бути повною мірою поінформованим про хід розгляду кримінального провадження, в якому розслідуються обставини вчинення заявленого ним кримінального правопорушення, а також позбавляє можливості ініціювати проведення слідчих дій та брати участь під час їх здійснення.

Відповідно до п. 33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України» та п. 44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Відтак права потерпілого визначають обсяг та межі його дозволеної і гарантованої поведінки у кримінальному провадженні і відповідно широкий обсяг прав, якими наділяється потерпілий, покликані забезпечити його активну участь у кримінальному провадженні, що у свою чергу, необхідне для повного виконання завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, а гарантоване законом право потерпілого подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду покликане забезпечити його активну участь у доказуванні.

Більше того у матеріалах кримінального провадження наявна інформація про виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_3 під час його первинного медичного огляду, про що свідчить довідка про фіксацію тілесних ушкоджень від 29.11.2024.

Також ОСОБА_3 обґрунтував, у чому, на його погляд, полягає завдана йому шкода, зазначивши, що унаслідок протиправних дій працівників ГУНП в Тернопільській області йому завдана фізична та моральна шкода.

Відтак слідча суддя доходить висновку про відсутність очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не завдано будь-якої шкоди, а визнання ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні гарантує повний та всебічний розгляд наведених скаржником фактів вчиненого відносно нього кримінального правопорушення.

При цьому доводи слідчого про те, що на даний час досудовим розслідуванням не встановлені обставини, які б свідчили про наявність причинно-наслідкового зв`язку між саме неправомірними діями працівників поліції та спричиненням ОСОБА_3 будь-якої шкоди, є необґрунтованими та не узгоджуються із диспозицією ч. 2 ст. 365 КК України, яка передбачає перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Так, за містом ст. 283 КПК України формами закінчення досудового розслідування є закриття кримінального провадження, звернення до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності та звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 4 ст. 284 КПК України). При цьому з урахуванням вимог Кримінального процесуального кодексу України рішенню про закриття кримінального провадження має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Разом з тим слідчий ОСОБА_4 доказів того, що у кримінальному провадженні № 0000524 від 13.06.2025 прийняте рішення про закриття цього провадження, в тому числі і у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, слідчій судді не надавав. Відтак слідча суддя вважає, що передчасним є зазначати, що ОСОБА_3 не завдано у цьому провадженні будь-якої шкоди з тих підстав, що обставини, про які він зазначав у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення, не знайшли підтвердження в ході досудового розслідування.

Так само після постановлення ухвали слідчої судді від 07.08.20205 слідчий не вжив додаткових заходів з метою з`ясування обставин щодо можливого завдання ОСОБА_3 шкоди унаслідок можливого вчинення кримінального правопорушення, що розслідується у цьому кримінальному провадженні. Жодні докази на спростування доводів ОСОБА_3 , викладених у заяві про залучення як потерпілого, слідчим здобуті не були.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про скасування рішення слідчого та про зобов`язання вчинити певну дію.

У зв`язку із викладеним слідча суддя доходить висновку, що постанова слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 14.08.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000524 від 13.06.2025 підлягає скасуванню.

Відтак скарга ОСОБА_3 в цій частині є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також враховуючи, що ухвалою слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.08.2025 вже скасовувалась постанова слідчого ОСОБА_4 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, проте за наслідками повторного розгляду заяви ОСОБА_3 слідчим знову прийнята постанову про відмову у задоволенні цієї заяви, слідча суддя вважає, що належним та ефективним способом захисту прав ОСОБА_3 буде саме зобов`язання слідчого залучити ОСОБА_3 до даного провадження як потерпілого.

Таке рішення слідчої судді узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду про те, що скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим автоматично не наділяє заявника статусом потерпілої особи у кримінальному провадженні (постанова від 11.03.2021 у справі № 9901/540/19).

Слідча суддя також враховує, що згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Разом з тим відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді як судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, в тому числі, як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 307 КПК України, шляхом скасування рішення слідчого чи зобов`язання його вчинити певну дію.

При цьому рішення слідчого про визнання особи потерпілим не потребує окремого прийняття процесуального рішення у формі постанови, а лише формально закріплюється видачею пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого після подання особою відповідного клопотання.

Відтак слідча суддя вважає за доцільне зобов`язати слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 залучити ОСОБА_3 до даного провадження як потерпілого шляхом вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні № 0000524 від 13.06.2025.

За таких підстав скарга у цій частині також є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 9, 55, 303, 306, 307, 309, 369-372, 532 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Скасувати постанову слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 від 14.08.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000524 від 13.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Зобов`язати слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000524 від 13.06.2025, залучити ОСОБА_3 до даного провадження як потерпілого шляхом вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні № 0000524 від 13.06.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1