Провадження №11-кп/801/173/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - ОСОБА_2 (суддя-доповідач),

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження № 0000226, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 грудня 2023 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Васловівці Чернівецької області, громадянина РФ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ст. 436 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ст. 436 КК України та призначено йому покарання:

за ч. 2 ст. 110 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави;

за ст. 436 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено остаточне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.

Ухвалено строк відбування основного покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного затримання на виконання вироку суду.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України залишено без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він будучи російським діячем у сфері музичного мистецтва та одним з лідерів суспільної думки, використовуючи при цьому механізм передачі інформації для широкого загалу через усвідомлення сприйняття його як впливової в російському суспільстві людини, здійснюючи при цьому свою діяльність у сфері музикального мистецтва, пов`язаного з авторськими та сценічними виступами для глядацької аудиторії, діючи умисно, цілеспрямовано, переслідуючи антиукраїнські ідеологічні мотиви, здійснював, за попередньою змовою групою осіб, публічні заклики до умисних дій з метою спонукання невизначеного кола осіб до зміни меж території України на порушення порядку, установленого Конституцією України, а також здійснював публічні заклики до агресивної війни.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікував за:

ч. 2 ст. 110 КК України, як публічні заклики до умисних дій з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинене за попередньою змовою групою осіб

ст. 436 КК України, як публічні заклики до агресивної війни.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2024 року скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та виправдати його у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

наявні в матеріалах справи докази категорично та прямо не вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому злочинів, а сукупність цих доказів не є достатньою для визнання його винним у їх вчиненні;

судом першої інстанції неправильно досліджено поняття «посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, як умисні дії, вчинені з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, установленого Конституцією України» та поняття «публічні заклики», відповідно не правильно застосовано статті 110, 436 КК України для кваліфікації дій обвинуваченого;

місцевим судом не приділено належної уваги з`ясуванню поняття «закликів» та відмежування їх від «незакликів», не з`ясовано значення «публічності» та відмежування «публічних» закликів від «непублічних», та не прослідковано кореляцію між «закликом» та його «публічністю», визначенням їх місця в системі ознак складу злочину, визначеного ст. 436 КК України;

суд першої інстанції не обґрунтував, як дії обвинуваченого, що вчинялися на території РФ, на сторінці недоступній громадянам України, та яка не користується популярністю серед громадян України (згідно з переглядами), а виключно серед громадян РФ, пов`язані саме із «публічними виступами» обвинуваченого, які ознаки публічності містяться в таких його діях;

при ухваленні вироку та призначенні обвинуваченому покарання, місцевий суд не досягнув справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також не врахував особливості об`єктивної сторони інкримінованих злочинів.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, указала, що оскаржуваний вирок є законним і обґрунтованим.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що указаних вимог закону при постановленні вироку судом першої інстанції у повній мірі не дотримано, водночас допущені такі істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування судового рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Важливою умовою забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду є передбачена кримінальним процесуальним законом можливість перевірки законності та обґрунтованості судових рішень судами вищих інстанцій.

Забезпечення апеляційного та касаційного оскарження судових рішень згідно зі ст. 129 Конституції є одним із принципів судочинства.

Відповідно до ст. ст. 8, 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями й визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії та процесуальні рішення.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Законодавець передбачив у КПК України відповідні правові інститути, зокрема: оскарження прийнятих рішень, їх скасування та зміну, вони, у свою чергу, є гарантіями дотримання засади законності, оскільки дають змогу своєчасно виправити допущені порушення норм процесуального і матеріального права.

Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження і постановити рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними та тягнуть за собою його зміну або скасування.

Суд апеляційної інстанції при виявленні відповідних порушень повинен виходити не тільки з того, що вони фактично перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а й з потенційної можливості такого перешкоджання. Тобто для зміни або скасування вироку чи ухвали від суду апеляційної інстанції не вимагається встановлення наслідків, допущених судом першої інстанції порушень і причинного зв`язку між допущеними порушеннями і прийняттям незаконного та/або необґрунтованого рішення.

Рішення про скасування або про зміну судового рішення приймається судом апеляційної інстанції з урахуванням характеру допущених судом першої інстанції порушень та фактичних обставин справи в межах перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» від 21 червня 2007 року (заява № 11370/02) «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності в здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане тільки в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру».

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З огляду на указані вимоги кримінального процесуального закону, стороною обвинувачення має бути доведено належними та допустимими доказами, кожен елемент кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ст. 436 КК України, які інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_8 .

Водночас, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог статті 368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Мотивування та обґрунтування судового рішення - обов`язок суду, тому право особи на мотивоване судове рішення є складовою права на справедливий суд, про що йдеться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Відтак вмотивованість є обов`язковою вимогою, відмінною від вимоги щодо обґрунтованості судового рішення.

Мотивованість судового рішення це відображення всіх мотивів та обґрунтувань судового рішення у його змісті, тобто фактично «мотивованість» та «обґрунтованість» судового рішення є двома взаємопов`язаними вимогами, які співвідносяться, як форма (спосіб зовнішнього відображення) та зміст.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення у справах: «Walchli v. France» від 26 липня 2007 року, «ТОВ «Фріда» проти України» від 8 грудня 2016 року).

Європейський суд з прав людини також указує, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвіссарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року).

Указаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження та прийнятті судового рішення судом першої інстанції не дотримано.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що суд першої інстанції, обмежившись формальним переліком досліджених доказів (письмових та відео документів, експертного висновку), не надав їм належної оцінки з урахуванням вимог ст. 94 КПК України: не встановив, які саме фактичні дані підтверджуються тим чи іншим доказом, як вони співвідносяться між собою, чи є вони взаємопов`язаними та достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 94 КПК України, не надав належної оцінки та не спростував доводів сторони захисту щодо неправильного тлумачення і дослідження понять «посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, як умисних дій, вчинених з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, установленого Конституцією України», а також поняття «публічні заклики», що має значення при правовій кваліфікації дій обвинуваченого.

Також судом не приділено належної уваги доводам сторони захисту щодо з`ясування понять «закликів» та відмежування їх від «незакликів», не з`ясовано значення «публічності» та відмежування «публічних» закликів від «непублічних», не прослідковано кореляцію між «закликом» та його «публічністю», визначенням їх місця в системі ознак складу злочину, визначеного ст. 436 КК України, а також наявності в діях обвинуваченого публічного заклику до зміни меж території України, саме на платформі відеохостингу «YouTube» під час виступу ОСОБА_8 .

Ба більше, місцевий суд не надав жодної відповіді на доводи сторони захисту щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 110 КК України за кваліфікуючою ознакою «дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб».

Водночас у вироку суду указано, що судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_8 здійснював за попередньою змовою групою осіб публічні заклики до умисних дій, з метою спонукання невизначеного кола осіб до зміни меж території України на порушення порядку, установленого Конституцією України, а також здійснював публічні заклики до агресивної війни.

Колегія суддів вважає такі порушення істотними, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Указане у свою чергу позбавляє суд апеляційної інстанції перевірити доводи апеляційної скарги сторони захисту.

Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 здійснено судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону, що відповідно до ст. ст. 409, 412, 415 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги сторони захисту, скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої, третьої статті 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення доводів, викладених в апеляційних скаргах зі змінами та доповненнями, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.

Під час нового розгляду суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, урахувати вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 грудня 2025 року, та в залежності від установленого прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 407 КПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, тому ухвалено вирок, який не відповідає вимогам статті 370 КПК України, що є підставою для його скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 110, ст. 436 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4