У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання заступника начальника СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 кримінальному провадженні № 0000012 від 06.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про арешт майна,

встановив:

19.01.2026 засобами поштового зв`язку до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання заступника начальника СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 від 13.01.2026, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження № 0000012 від 06.01.2024, ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України, який затверджений Законом України №2102-IX від 24.02.2022, на території України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05:30 год 24.02.2022, строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що на всій території України введено воєнний стан, у невстановлений час, однак не пізніше 03.01.2024, перебуваючи у невстановленому місці, вступив в злочинну змову із невстановленими особами, з метою заволодіння грошовими коштами громадян шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, в умовах воєнного стану. Згідно досягнутих домовленостей, невстановлені особи мали надсилати у месенджері «Viber» на мобільні пристрої користувачів під приводом придбання у них певних речей, щодо продажу яких розміщені оголошення в мережі Інтернет, фішингові посилання на веб-ресурс, візуально оформлений з використанням зовнішніх елементів (інтерфейсу), копіюючи інтернет-сторінку сервісу «ОЛХ», перейшовши за яким потерпілі мали ввести реквізити платіжної банківської картки, включаючи її номер, строк дії, код перевірки дійсності картки платіжної системи (далі - код CVV/CVC), код захисту інформації (далі - пін-код), код для ідентифікації держателя картки (далі - 3D Secure) нібито для отримання грошових коштів за продаж речей. В подальшому, невстановлені досудовим розслідуванням особи, отримавши зазначену інформацію, від «імені представників ОЛХ» здійснювали телефонні дзвінки потерпілим та шляхом обману отримували коди доступу до особистих кабінетів користувачів (онлайн-банкінгу). В подальшому невстановлені особи здійснювали перекази грошових коштів, які були на рахунках потерпілих, іншим учасникам злочинною схеми, зокрема ОСОБА_5 , який був обізнаний у злочинній схемі та який розпоряджався вказаними коштами на власний розсуд.

Так, реалізуючи спільний злочинний умисел, переслідуючи корисливі мотиви, невстановлена органом досудового розслідування особа, перебуваючи у невстановленому місці, у невстановлений час, не пізніше 18 год. 09 хв. 04.01.2024, знайшла на інтернет-сервісі «www.olx.ua» оголошення про продаж дитячого одягу, який розмістила ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зі свого облікового запису.

Після чого, о 18 год. 09 хв. 04.01.2024 зі свого номеру мобільного телефону НОМЕР_1 надіслала у месенджері «Viber» на номер мобільного телефона ОСОБА_6 НОМЕР_2 повідомлення про намір придбати дитячий одяг та оформити сервіс «ОЛХ-доставка», на що ОСОБА_6 погодилась.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, невстановлена на даний час особа, о 18 год. 43 хв. 04.01.2024 надіслала у месенджері «Viber» фішингове посилання перейшовши за яким ОСОБА_6 опинилась на сторінці, візуально оформленій з використанням зовнішніх елементів (інтерфейсу) сервісу «ОЛХ-доставка». Надалі, ОСОБА_6 , будучи введена в оману та впевнена, що зазначення особистих банківських реквізитів є обов`язковою умовою для отримання грошових коштів від продажу дитячого одягу, ввела реквізити банківської картки, відкритої на її ім`я в АТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , а саме: номер платіжної банківської картки, строк дії, код CVV/CVC, пін-код, 3D Secure.

Отримавши реквізити банківської картки потерпілої ОСОБА_6 , невстановлена на даний час особа 04.01.2024 о близько 19 год. 20 хв., з номеру мобільного телефону НОМЕР_4 зателефонувала потерпілій ОСОБА_6 , представилась як співробітник «ОЛХ» та під приводом підтвердження «ОЛХ-доставки», шляхом обману виманила у потерпілої код доступу до її онлайн-банкінгу АТ «КБ ПриватБанк», після чого з її банківського рахунку № НОМЕР_3 перерахувала грошові кошти в сумі 7100 грн на банківський рахунок АТ «КБ ПриватБанку» № НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_5 , який діяв у злочинній змові з вищевказаними невстановленими особами. Після перерахунку даних грошових коштів, ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого фактичного проживання, а саме АДРЕСА_1 розпорядився вказаними коштами на власний розсуд та 05.01.2024 о 14 год. 00 хв. перерахував дані кошти на іншу належну йому банківську картку № НОМЕР_6 , яка відкрита в АТ "Універсалбанк".

Слідчий зазначає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном (шахрайство) шляхом обману, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

12 січня 2026 року за місце проживання ОСОБА_5 , а саме АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук житла в ході якого було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон "Gppgle Pixel 8", ІМЕІ1: НОМЕР_7 ; ІМЕІ2: НОМЕР_8 , з карткою мобільного оператора зв`язку НОМЕР_9 -поміщено до спец пакету НПУ серії PSP 2143746;

- вимкнений мобільний телефон "POCO" (під час обушку не вмикався) - поміщено до спец пакету НПУ серії PSP 2143746;

- банківська картка АТ "КБ ПриватБанк" № НОМЕР_10 - поміщено до спец пакету НПУ PSP 2143746

12 січня 2026 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Таким чином, органом досудового розслідування зібрано достатніх даних про те, що перераховані предмети, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий зазначає, що 13 січня 2026 року постановою заступника начальника СВ Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, - вказані предмети (мобільні телефони та банківська картка) були визнані речовими доказами в рамках даного кримінального провадження.

З огляду на викладене просить накласти арешт на зазначене майно.

Слідчий в судове засідання не з`явилися, однак подав заяву, в якій просить здійснювати розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує із зазначених у клопотанні підстав.

Власник майна в судове засідання не з`явився. Про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України неявка вказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна, а тому суд, виходячи з вимог вказаної статті, вирішує клопотання за наявними в матеріалах справи доказами.

Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалося.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив таке.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 0000012 встановлено, що органом досудового розслідування СВ Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Із постанови про визнання речовими доказами та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 13.01.2026 вбачається, що мобільний телефон "Gppgle Pixel 8", ІМЕІ1: НОМЕР_7 ; ІМЕІ2: НОМЕР_8 , з карткою мобільного оператора зв`язку НОМЕР_9 -поміщено до спец пакету НПУ серії PSP 2143746; вимкнений мобільний телефон "POCO" (під час обушку не вмикався) - поміщено до спец пакету НПУ серії PSP 2143746; банківська картка АТ "КБ ПриватБанк" № НОМЕР_10 - поміщено до спец пакету НПУ PSP 2143746, приєднано до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ.

До матеріалів клопотання додано також Витяг з ЄРДР за № 0000012 від 06.01.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 12.01.2026, копію ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.01.2026 про надання дозволу на проведення обшуку, протокол обшуку від 12.01.2026, постанову про визнання речовими доказами та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 13.01.2026.

Згідно зі ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, а також те, що може бути виконане завдання арешту, передбачене ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Враховуючи викладене, подані докази, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, його перебування на зберіганні у третіх осіб створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі вказаного майна, що, своє чергою, унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 1 ст. 2 КПК України, мету накладання арешту збереження речових доказів, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання клопотання заступника начальника СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження № 0000012 від 06.01.2024, ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 12.01.2026 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , майно, а саме:

- мобільний телефон "Gppgle Pixel 8", ІМЕІ1: НОМЕР_7 ; ІМЕІ2: НОМЕР_8 , з карткою мобільного оператора зв`язку НОМЕР_9 ;

- вимкнений мобільний телефон "POCO" (під час обушку не вмикався);

- банківську картку АТ "КБ ПриватБанк" № НОМЕР_10 .

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1