У Х В А Л А

Іменем України

29 грудня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000526, відомості щодо якого внесені 22.04.2025р. до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді із вказаним клопотанням, у якому просить скасувати арешт на майно, яке вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 , а саме: флеш-накопичувач «kingston», об`ємом 64 GB, чорнові записи в кількості 4 шт. (зошит синього кольору, зошит бежевого кольору, зошит в обкладинці червоного кольору, зошит із зображенням автомобіля), мобільний телефон iPhone 14 pro, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , накладений ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.11.2025р. у кримінальному провадженні №0000526 від 22.04.2025р.

В обгрунтування клопотання зазначає, що 19 листопада 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва винесла ухвалу по справі №752/25955/25/25, якою частково задовольнила клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000526 від 22.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та наклала арешт на майно, яке вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , а саме: флеш-накопичувач «kingston», об`ємом 64 GB, чорнові записи в кількості 4 шт. (зошит синього кольору, зошит бежевого кольору, зошит в обкладинці червоного кольору, зошит із зображенням автомобіля), мобільний телефон iPhone 14 pro, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 . Під час судового засідання 19 листопада 2025 року прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_5 зазначив про те, що після накладення арешту на телефон буде здійснено огляд і повернуто володільцю майна протягом кількох тижнів. З моменту проведення обшуку минуло вже більше місяця, а отже в органу досудового

розслідування було достатньо часу для огляду мобільного телефону, копіювання з нього інформації, якщо вона дійсно становить значення для кримінального провадження. За таких обставин представник власника просить скасувати арешт.

У судове засідання по розгляду клопотання про скасування арешту майна особа, яка подала клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно, не з`явились.

Від представника власника майна надійшло клопотання про розгляд клопотання про скасування арешту майна без її участі, зазначивши, що клопотання підтримує, просить задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Прокурор у судове засідання не з`явився. До початку розгляду клопотання подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності. У клопотанні зазначив, що на даний час стороною обвинувачення усі необхідні слідчі (розшукові) дії з вищевказаним майном проведені.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як вбачається, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 19.11.2025р. задоволено частково клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 та накладено арешт у рамках кримінального провадження №0000526 від 22.04.2025 року на майно, яке вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 , а саме: флеш-накопичувач «kingston», об`ємом 64 GB, чорнові записи у кількості 4 шт. (зошит синього кольору, зошит бежевого кольору, зошит в обкладинці червоного кольору, зошит із зображенням автомобіля), мобільний телефон iPhone 14 pro, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

У силу п. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно до п. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У силу положень ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013р. № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках, зокрема, надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність належних підстав для арешту майна; доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (справа «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності в розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона інша сторона, у випадку незгоди з даним клопотанням, зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 174, 372, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

1. Клопотання задовольнити.

2. Скасувати арешт майна накладений на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2025 року у справі №752/25955/25 (провадження № 1-кс/752/9549/25), на флеш-накопичувач «kingston», об`ємом 64 GB, чорнові записи у кількості 4 шт. (зошит синього кольору, зошит бежевого кольору, зошит в обкладинці червоного кольору, зошит із зображенням автомобіля), мобільний телефон iPhone 14 pro, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

3. Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1