Справа № 696/1320/25
Провадження № 1-кп/696/107/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області в складі судді ОСОБА_1 , розглянувши в спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000219 від 15.09.2025, щодо вчинення кримінальних проступків без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, у відношенні:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка, Кам`янського району, Черкаської області, українця, громадянина України, військовослужбовця, який на утриманні має неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст.358 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 26.02.2022 ОСОБА_2 призвано на військову службу за мобілізацією на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24.02.2022 та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , де останнього на підставі наказу командира військової частини призначено на посаду навідника відділення радіорозвідки взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної роти.

Після чого проходив службу в Збройних силах України, поки ОСОБА_2 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №123 від 02.05.2025, призначено на посаду командира розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XІІ від 25.03.1992, з моменту призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_2 набув статусу військовослужбовця, у зв`язку з чим. він повинен, крім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, та ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватися військового етикету, поводитися з гідністю і честю,не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

В силу вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Проте, ОСОБА_2 , в невстановлений y ході дізнання день та час в серпні 2024 року, перебуваючи в м. Старовірівка, Харківської області, з метою отримання можливості керування транспортними засобами, маючи умисел на виготовлення підробленого посвідчення водія, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом надання анкетної інформації про свою особу, використовуючи власний мобільний телефон, через мережу Інтернет замовив у невстановленої дізнанням особи виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія. При цьому ОСОБА_2 , через мережу Інтернет надав вказаній особі фотокартку з власним зображенням, зразок власного підпису, що необхідно для виготовлення даного документа, повідомив свої персональні дані.

1.2. Отже, ОСОБА_2 учинив кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, а саме пособництво в підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права, з метою використання його іншою особою.

1.3. В подальшому в невстановлений в ході дізнання день та час у вересні 2024 року перебуваючи у приміщенні відділення №1 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване за адресою: вул. Шкільна, 11, м. Старовірівка, Харківської області, отримав поштове відправлення від невстановленої в ході дізнання особи з виготовленим на його замовлення підробленим посвідченням водія НОМЕР_2 з дозволом на керування транспортними засобами категорій «В», «Д1», виданим на його ім`я Територіальним сервісним центром 1242 від 24.09.2024.

Після чого з вересня 2024 року ОСОБА_2 почав використовувати документ під час керування транспортними засобами на території України.

Поки, 15.09.2025 близько 11 год 40 хв., ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Peugeot-307», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по автодорозі Т-2407 сполученням м. Кам`янка автодорога Н-01 Київ-Знам`янка, в адміністративних межах Кам`янської ОТГ, Черкаської області, у відповідності до ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» був зупинений працівниками поліції сектору реагування патрульної поліціЇ сектору поліцейської діяльності №1 відділу поліції №2 Черкаського районного управлінні поліції у Черкаській області для перевірки документів. На вимогу співробітника поліції діючи умисно, усвідомлюючи можливість настання наслідків, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, достеменно усвідомлюючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , від 24.09.2024, з відкритими категоріями «В», «Д1» виготовлене неналежним уповноваженим суб`єктом та є фіктивним, всупереч вимогам до п. 2.1, 2.4 розділу 2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, з метою введення в оману працівника поліції щодо наявності в нього права керування легковим автомобілем, використав, шляхом надання працівникам поліції сектору реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції у Черкаській області, завідомо підроблене посвідчення водія, бланк якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/112-25/13174-ДД від 19.09.2025, не відповідає аналогічним, які знаходяться в офіційному обігу на території України.

1.4. Отже, ОСОБА_2 учинив кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документу.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. 01.10.2025 до Кам`янського районного суду Черкаської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України у якому міститься клопотання прокурора ОСОБА_5 про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту додані:

- письмова заява підозрюваного ОСОБА_2 , складена в присутності захисника ОСОБА_6 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні;

- матеріали кримінального провадження.

2.2. Як видно з наданих матеріалів, на час надходження обвинувального акту до суду щодо ОСОБА_2 не застосовано затримання після виявлення вчиненого кримінального проступку.

Ураховуючи зазначене, суд вважав можливим розглянути обвинувальний акт щодо ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних проступків без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

2.3. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

2.4. Згідно з ч. 3 ст. 381 КПК України спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

2.5. Діючи відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 17, ст. 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які не оспорюються учасниками судового провадження. Зокрема, з обвинувального акту вбачається, що досудовим розслідуванням були встановлені наступні фактичні обставини, що 26.02.2022 ОСОБА_2 призвано на військову службу за мобілізацією на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24.02.2022 та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , де останнього на підставі наказу командира військової частини призначено на посаду навідника відділення радіорозвідки взводу спостереження та технічних засобів розвідки розвідувальної роти.

Після чого проходив службу в Збройних силах України, поки ОСОБА_2 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №123 від 02.05.2025, призначено на посаду командира розвідувального відділення 1 розвідувального взводу розвідувальної роти.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XІІ від 25.03.1992, з моменту призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_2 набув статусу військовослужбовця, у зв`язку з чим. він повинен, крім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, та ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватися військового етикету, поводитися з гідністю і честю,не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

В силу вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Проте, ОСОБА_2 , в невстановлений y ході дізнання день та час в серпні 2024 року, перебуваючи в м. Старовірівка, Харківської області, з метою отримання можливості керування транспортними засобами, маючи умисел на виготовлення підробленого посвідчення водія, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом надання анкетної інформації про свою особу, використовуючи власний мобільний телефон, через мережу Інтернет замовив у невстановленої дізнанням особи виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія. При цьому ОСОБА_2 , через мережу Інтернет надав вказаній особі фотокартку з власним зображенням, зразок власного підпису, що необхідно для виготовлення даного документа, повідомив свої персональні дані.

В подальшому в невстановлений в ході дізнання день та час у вересні 2024 року перебуваючи у приміщенні відділення №1 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване за адресою: вул. Шкільна, 11, м. Старовірівка, Харківської області, отримав поштове відправлення від невстановленої в ході дізнання особи з виготовленим на його замовлення підробленим посвідченням водія НОМЕР_2 з дозволом на керування транспортними засобами категорій «В», «Д1», виданим на його ім`я Територіальним сервісним центром 1242 від 24.09.2024.

Після чого з вересня 2024 року ОСОБА_2 почав використовувати документ під час керування транспортними засобами на території України.

Поки, 15.09.2025 близько 11 год. 40 хв., ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Peugeot-307», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по автодорозі Т-2407 сполученням м. Кам`янка автодорога Н-01 Київ-Знам`янка, в адміністративних межах Кам`янської ОТГ, Черкаської області, у відповідності до ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» був зупинений працівниками поліції сектору реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 відділу поліції №2 Черкаського районного управлінні поліції у Черкаській області для перевірки документів. На вимогу співробітника поліції діючи умисно, усвідомлюючи можливість настання наслідків, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, достеменно усвідомлюючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , від 24.09.2024, з відкритими категоріями «В», «Д1» виготовлене неналежним уповноваженим суб`єктом та є фіктивним, всупереч вимогам до п. 2.1, 2.4 розділу 2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, з метою введення в оману працівника поліції щодо наявності в нього права керування легковим автомобілем, використав, шляхом надання працівникам поліції сектору реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції у Черкаській області, завідомо підроблене посвідчення водія, бланк якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/112-25/13174-ДД від 19.09.2025, не відповідає аналогічним, які знаходяться в офіційному обігу на території України.

2.6. Установлені органом досудового розслідування обставини і викладені судом, не оспорювались учасниками кримінального провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за її відсутності.

Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин.

2.7. Отже, саме з підстав викладеного суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 (пособництво у виготовленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його іншою особою), ч. 4 ст. 358 КК України (використання завідомо підробленого документу).

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. Вивченням обставин справи, оцінкою особистості ОСОБА_2 установлено, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання останнього є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутні обставини, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують його покарання.

3.2. Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що як свідчать надані матеріали досудового розслідування, ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повністю повідомив про обставин вчинення кримінального правопорушення, а також надав дозвіл на спрощений розгляд кримінального провадження. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_2 як каяття, а отже підставою для врахування їх як обставину, що пом`якшує покарання. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора ОСОБА_5 уважає наявність таких обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та вказані в обвинувальному акті.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд уважає, що підстави застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_2 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. З урахуванням викладених обставин, тяжкості вчинених кримінальних проступків, покарання, яке передбачено за вчинені кримінальні проступки, відсутності завданої матеріальної шкоди, особистості обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є військовослужбовцем та захищає суверенітет і територіальну цілісність України, обставини, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, а саме ОСОБА_2 необхідно обрати покарання у виді штрафу.

Зокрема, ОСОБА_2 слід призначити за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України покарання в виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн 00 коп., а за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн 00 коп. Оскільки ОСОБА_2 учинено два кримінальних проступки, покарання слід остаточно визначити виходячи з положень ч. 1 ст. 70 КК України, а саме за сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначивши ОСОБА_2 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн 00 коп.

4.3. Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Бо примус зі сторони держави здійснити платіж на корить останньої, у значному розмірі, є не лише дієвим інструментом перевиховання, а й нагадуванням, негативним досвідом, з метою утриматися в майбутньому учинення повторних дій, що відповідає меті притягнення до кримінальної відповідальності, визначеної ст. 50 КК України.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

5.2. Цивільний позов у провадженні не заявлений. Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертизи № СЕ-19/112-25/13174-ДД від 19.09.2025 - 3565 грн 06 коп., відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.

5.3. Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 7, 17, 100, 124, 301, 302, 368-371, 374, 381, 382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України в виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 (одна тисяча сімсот) грн 00 коп.;

- за ч. 4 ст. 358 КК України в виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_2 остаточне покарання в виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 (одна тисяча сімсот) грн 00 коп.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що відповідно до ст. 26 КВК України він має сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Процесуальні витрати: за проведення експертизи № СЕ-19/112-25/13174-ДД від 19.09.2025 - 3565 грн 06 коп., відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.

Речові докази: посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 від 24.09.2025 року з відкритими категоріями «В», «Д1», яке знаходиться в матеріалах судового провадження - залишити в матеріалах судового провадження протягом всього строку їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Кам`янський районний суд Черкаської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання його копії.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1