Справа № 461/9534/25
Провадження № 1-кс/461/7189/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2025 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції),

слідчої ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання слідчої відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000246 від 17.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо підозрюваної:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ясіночка Турківського району Львівської області, громадянки України, українця, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

Слідча звернулася до суду зі вказаним клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, із можливістю внесення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та, у разі внесення застави, покласти на підозрювану обов`язки, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України..

В обґрунтування клопотання зазначає, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000246 від 17.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи лікарем - профпатологом та головуючим членом експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи (ЕКОПФО) державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» щодо розгляду справи з оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_7 , тобто будучи службовою особою, наділеною організаційно розпорядчими та адміністративно господарськими функціями, діючи умисно, за попередньою з мовою групою осіб із невстановленими досудовим розслідуванням особами, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та протиправного збагачення, використовуючи надане їй службове становище, 18.11.2025 вимагала, а 20.11.2025 близько 16:40 год., перебуваючи на сходовій клітці 2 го поверху профпатологічного відділення «Університетська лікарня» філія державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» за адресою: м. Львів, вул. Чернігівська, буд. 7, одержала від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в розмірі 2000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 20.11.2025 становило 84 251, 4 гривні, за вчинення дій в інтересах ОСОБА_7 із використанням свого службового становища, а саме - за прийняття рішення експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи про продовження йому ІІІ-ї групи інвалідності та встановлення більшого відсотку втрати працездатності.

Так, ОСОБА_5 , будучи лікуючим лікарем профпатологом ОСОБА_7 та головуючим лікарем по розгляду справи з оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_7 , розгляд якої здійснювала експертна команда оцінювання повсякденного функціонування особи (ЕКОПФО) державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького», 18.11.2025 близько 15:00 год., перебуваючи на другому поверсі профпатологічного відділення «Університетська лікарня» філія державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» за адресою: м. Львів, вул. Чернігівська, буд. 7, під час розмови з ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та незаконного збагачення, висловила йому протиправну вимогу щодо надання неправомірної вигоди за прийняття рішення експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» про продовження йому ІІІ-ї групи інвалідності та збільшення відсотку втрати працездатності.

У подальшому, ОСОБА_7 , будучи поставленим в умисно створені ОСОБА_5 умови, за яких він вимушений був надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливих наслідків щодо своїх прав і законних інтересів, а саме прийняття рішення експертною командою оцінювання повсякденного функціонування особи (ЕКОПФО) державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» про відмову у продовженні йому групи інвалідності, погодився на таку протиправну вимогу.

Так, ОСОБА_7 , 20.11.2025 близько 16:40 год., перебуваючи на сходовій клітці 2 го поверху профпатологічного відділення «Університетська лікарня» філія державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» за адресою: м. Львів, вул. Чернігівська, буд. 7, на виконання протиправної вимоги ОСОБА_5 , передав, а остання діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою з мовою групою осіб із невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та незаконного збагачення, з використанням свого службового становища, одержала неправомірну вигоду в сумі 2000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 20.11.2025 становило 84 251, 4 гривні, за прийняття рішення експертною командою оцінювання повсякденного функціонування особи державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» про продовження йому ІІІ-ї групи інвалідності та встановлення більшого відсотку втрати працездатності.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням свого службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної виоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

21.11.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Ясіночка, Турківського р-ну, Львівської обл., громадянці України, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове слідство дійшло до таких висновків:

- наявні докази вчинення підозрюваною ОСОБА_5 кримінального правопорушення є вагомими, належними та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку;

- у разі визнання винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, що за ступенем тяжкості відноситься, відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України, до особливо тяжкого злочину;

- вік та стан здоров`я підозрюваної ОСОБА_5 дозволяє застосування щодо неї запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування;

Оцінюючи особу підозрюваної та вчинене нею кримінальне правопорушення, орган досудового розслідування вбачає наявність передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, яким неможливо запобігти у разі перебування підозрюваного на волі.

Враховуючи викладені вище обставини, можливо зробити висновок, що більш м`які запобіжні заходи, ніж домашній арешт та особисте зобов`язання, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечити виконання покладених на підозрювану ОСОБА_5 обов`язків, а тому орган досудового розслідування звертається до слідчого судді з клопотанням про обрання стосовно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту стосовно підозрюваної ОСОБА_5 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, оскільки саме такий запобіжний захід, на думку органу досудового розслідування, дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваною покладених процесуальних обов`язків.

Згідно зі ст. 183 КПК України, заборон щодо застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.

Оцінюючи особу підозрюваної, її майновий стан та соціальні зв`язки, та вчинене нею кримінальне правопорушення, враховуючи те, що підозрюваній ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, необхідно визначити розмір застави у вигляді 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 242240 гривень.

На підставі викладеного, для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного під час досудового розслідування та судового провадження,

Прокурор ОСОБА_3 та слідча ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали клопотання за вищевказаними підставами та просила його задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_5 та її захисниця адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечили проти клопотання частково. Просять застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді застави, оскільки стан здоров`я підозрюваної перешкоджає їй перебувати під вартою. Також вважають, що прокурор та слідчий не довели наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши доводи учасників провадження, слідча суддя приходить до такого висновку.

Слідча суддя встановила, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000246 від 17.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

21.11.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Ясіночка, Турківського р-ну, Львівської обл., громадянці України, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Мотиви і оцінка слідчої судді щодо клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді на цьому етапі кримінального провадження доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Слідча суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, вказаного у клопотанні, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є його причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, повністю доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме протоколом допитів свідка ОСОБА_7 , протоколом огляду та ідентифікації грошових коштів від 20.11.2025, протоколом затримання ОСОБА_5 , протокол обшуку приміщення службового кабінету ОСОБА_5 від 20.11.2025 та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Сторона обвинувачення дотримала вимогу розумної підозри, оскільки наявні на теперішній час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваної ОСОБА_5 зі вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому кримінальному провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Водночас, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності у діях ОСОБА_5 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Щодо наявності ризиків та їх обґрунтованість

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З огляду наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, оцінюючи особу підозрюваної, слідча суддя приходить до переконання у наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків, зокрема:

1) неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування підозрюваної ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та в подальшому суду.

Вказаний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з корупцією та у разі визнання винною, останній загрожує показання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, без альтернативи призначення іншого покарання і це може стимулювати підозрюваного до втечі.

Окрім цього, слідча суддя враховує соціальні зв`язки ОСОБА_5 та її особу, що не перешкоджає їй покинути Львівську область і територію України та переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Водночас, відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Окрім цього, тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для підозрюваної ОСОБА_5 до втечі.

2) неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 , шляхом його переконання, чи схиляння до зміни наданих ним показань, а також на інших членів ЕКОПФО, які можуть володіти фактичними відомостями щодо події злочину та ще не допитані в межах цього кримінального провадження, шляхом їх переконання, чи схиляння до надання ними неправдивих показань у свою користь.

Відтак, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, у зв`язку з чим існує обґрунтований ризик того, що без обрання останній запобіжного заходу, вона може ухилятись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином, слідча суддя вважає, що наведені слідчим, відповідно до ст. ст. 177-178 КПК України, мета та підстави застосування запобіжного заходу, а також враховані обставини, які повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу.

Водночас, метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто, до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

За приписами ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_5 , слідча суддя враховує: особу підозрюваної її пенсійний вік; наявність офіційно зареєстрованого місця проживання; відсутність даних про притягнення до кримінальної відповідальності; наявність на її утриманні мати пенсійного віку; стан її здоров`я хворіє на цукровий діабет; мету застосування запобіжного заходу, а також положення Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідча суддя вважає, що для забезпечення виконання підозрюваною своїх процесуальних обов`язків та запобігання, встановленим у судовому засіданні ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є неможливим застосування до неї таких запобіжних заходів як особисте зобов`язання чи порука.

Оцінюючи потреби досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню у контексті засад верховенства права та недопущення дискримінаційного поводження з особою, беручи до уваги гарантії невідворотності кримінальної відповідальності за вчинення злочину та презумпцію невинуватості і забезпечення доведеності вини, з огляду на обставини кримінального провадження та ступінь обґрунтованості підозри, слідча суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді застави.

Окрім того, слід зазначити, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. (ч. 1 ст.182 КПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

При визначенні розміру застави слідча суддя враховує, що її розмір покликаний, у першу чергу, забезпечити явку підозрюваної до відповідних державних органів підчас здійснення кримінального провадження та належного виконання нею своїх процесуальних обов`язків. Беручи до уваги відомості про особу підозрюваної, її майновий стан, особливості життєдіяльності, а також обставини кримінального правопорушення і ступінь тяжкості його наслідків, слідча суддя вважає за можливе визначити розмір застави 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що у цьому випадку буде пропорційним щодо її особи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної у разі внесення такої застави, буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти вказаним ризикам та не є завідомо непомірним для підозрюваної з урахуванням викладеного вище.

Окрім того, слід зазначити, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідча суддя не встановила. При цьому, задля досягнення дієвості запобігання ризикам негативного впливу підозрюваної на хід досудового розслідування, у разі внесення застави необхідним є покладання на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176, 177,178, 182, 183 КПК України, слідча суддя

У Х В А Л И Л А :

1. Клопотання задовольнити частково.

2. Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

3. У разі внесення застави покласти на підозрювану ОСОБА_5 , строком на 2 місяці, тобто до 21 січня 2026 року включно, обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

2) не відлучатися за межі міста Львова без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні № 0000246 від 17.11.2025;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Підозрювана не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу; при цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень; застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

4. У задоволенні решти клопотання відмовити.

5. Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000246 від 17.11.2025.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та оголошений 24.11.2025 о 09:30 год.

Слідча суддя ОСОБА_8