УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/201/26

Провадження № 1-кс/568/26/26

11 лютого 2026 р. м.Радивилів

Слідчий суддя Радивилівського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні за №0000010 (ЄРДР від 09.02.2026) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Радивилівського відділу Дубенської окружної прокуратури звернулася до Радивилівського районного суду Рівненської області з клопотанням про накладення арешту на посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 30.10.2025 р. з ознаками підроблення.

Клопотання обґрунтоване наступним.

09.02.2026 року о 10:45 год. на автодорозі М-06 "Київ-Чоп", с. Опарипси, Дубенського району, Рівненської області працівниками поліції зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_3 , який під час перевірки документів пред`явив працівникам поліції посвідчення водія з ознаками підроблення.

За даним фактом відділенням поліції №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області зареєстровано кримінальне провадження №0000010 з попередньою правовою кваліфікацією ч.4 ст.358 КК України та розпочато досудове розслідування.

Під час досудового розслідування, 09.02.2026 р. дізнавачем СД відділення поліції № 2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області проведено огляд посвідчення водія серія НОМЕР_1 від 30.10.2025 року, яке в подальшому вилучено та поміщено до сейф пакету «Національна поліція України» CRI 1169182.

Постановою дізнавача СД ВП № 2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області від 09.02.2026 р. посвідчення водія серія НОМЕР_1 від 30.10.2025 р. визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000010 (ЄРДР від 09.02.2026).

Прокурор стверджує, що посвідчення водія зберегло на собі сліди вчинення злочину, у зв`язку з чим виникла необхідність для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на посвідчення водія для забезпечення належного зберігання речових доказів у кримінальному провадженні.

В судове засідання прокурор не з`явилася, подала клопотання про проведення судового засідання без її участі.

В судове засідання власник майна, не з`явився, причин неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою про виклик до суду.

Суд враховує, що відповідно до ст. 172 КПК України, неприбуття в судове засідання прокурора, власника майна не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Розглянувши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вказаного клопотання, виходячи з наступного.

Одним із процесуальних джерел доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є речові докази.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Стаття 167 КПК України встановлює підстави для тимчасового вилучення майна, яке може вилучатися до вирішення питання про арешт такого майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони використані як засоби кримінального правопорушення та (або) зберегли його сліди (п.1 ч. 2 ст. 167 КПК України).

09.02.2026 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості №0000010 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, 09.02.2026 р. проведено огляд посвідчення водія серія НОМЕР_1 від 30.10.2025 р., яке в подальшому вилучено.

Постановою дізнавача СД ВП № 2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області від 09.02.2026 р., посвідчення водія НОМЕР_1 від 30.10.2025 р. з ознаками підроблення, визнано речовим доказом та зберігається в матеріалах кримінального провадження.

Зазначене у клопотанні вилучене майно є матеріальним об`єктом, на думку слідчого судді, може бути використано, як доказ у кримінальному провадженню, оскільки зберіг на собі сліди злочину, у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 358 КК України.

З метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, збереження від втрати, знищення чи перетворення вилученого майна, задля використання його у доказових цілях, слідчий суддя дійшов висновку, що в даному випадку, розумним та спів розмірним обмеженню права власності, буде накладення арешту на вилучене майно.

Суд зазначає, що належне забезпечення збереження вказаних речових доказів посвідчення водія, можливе лише за умови накладення на нього арешту із забороною у відчуженні, користуванні та розпорядженні ним власником.

Відповідно до ст. 173 КПК України прокурором доведено необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи, що повернення майна його власнику може позбавити орган досудового розслідування можливості повного, всебічного та неупередженого проведення слідчих дій, що у свою чергу позбавить можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 170, 171,175 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ

Клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна - задовільнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучено 09.02.2026 р., а саме: посвідчення водія серія НОМЕР_1 від 30.10.2025 р. до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні №0000010 від 09.02.2026 року.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1