Номер провадження: 11-кп/813/2295/25
Справа № 515/1189/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 серпня 2025 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні №0000512, внесеному до ЄРДР 13 квітня 2025 року,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 задоволено.

Обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 05 жовтня 2025 року включно, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму у розмірі 454 200 гривень.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а також прокурором доведені ризики, передбачені п.п. 1, 3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на наступне:

- захисник зазначає, що станом на 07.08.2025 року обвинувачений перебував під вартою, діяв вказаний запобіжний захід, проте, прокурором подано клопотання саме про обрання запобіжного заходу, а не про його продовження;

- судом залишено поза увагою, що прокурором до клопотання про обрання запобіжного заходу не долучено доказів, які обґрунтовують клопотання;

- перераховані стороною обвинувачення у клопотанні ризики не відповідають дійсності, не підтверджені доказами та не є нічим іншим, окрім як припущеннями та домислами сторони обвинувачення;

- пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні інкримінованого правопорушення є необґрунтованим;

- суддею застосовано непомірний розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави;

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Водночас, прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Татарбунарському районному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000512, внесене до ЄРДР 13.04.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як, дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції та копію журналу судового засідання щодо застосування запобіжного заходу, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 185 КК України.

Оскарженою ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 серпня 2025 року під час підготовчого судового засідання до ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні №0000512, внесеному до ЄРДР 13.04.2025 року, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, оскільки судовий розгляд у кримінальному провадженні тільки розпочинається.

Разом з тим, ОСОБА_9 обвинувачується, у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд у даному кримінальному проваджені ще не розпочатий, у зв`язку з чим судом згідно із засадою безпосередності дослідження показань, встановленої ст.23 КПК України, не допитані потерпілі та свідки, а знаходячись на свободі, обвинувачений ОСОБА_9 може здійснювати на них вплив, що також підтверджує існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому суд першої інстанції врахував, особу обвинуваченого та характер злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_9 , та вважав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку ОСОБА_9 , та виконання ним процесуальних обов`язків в межах даного кримінального провадження.

Крім того, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України ризик не можна визнавати недоведеним, оскільки ОСОБА_9 раніше судимий, не має постійного джерела прибутку, що в свою чергу дає підстави припускати, що перебуваючи на свободі обвинувачений може продовжувати вчиняти нові злочини.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_9 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність існування ризиків, які є підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, що судом застосовано непомірний розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до приписів п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, процесуальним законом визначено, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину може бути застосовано розмір застави виключно в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд першої інстанції врахував обставини та тяжкість інкримінованого злочину, особу обвинуваченого, та дійшов обґрунтованого висновку про визначення ОСОБА_9 застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який відповідає вимогам ст.182 КПК, та визначений в межах для даної категорії злочинів.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, розміру спричиненої шкоди, а також особи обвинуваченого, визначений судом розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що до клопотання прокурора не було додано жодного додатку, - не заслуговують на увагу, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про обрання запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України, у якій передбачено вимоги лише про зазначення відомостей, які викладені в клопотанні.

Зокрема у клопотанні прокурора зазначені короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що прокурором подано клопотання саме про обрання запобіжного заходу, а не про його продовження, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був застосований до ОСОБА_9 під час досудового розслідування строком до 09.08.2025 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2025 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000512, внесеному до ЄРДР 13.04.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Під час проведення підготовчого судового засідання, ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 серпня 2025 року було задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05 жовтня 2025 року включно.

Апеляційний суд констатує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був застосований до ОСОБА_9 на досудовому розслідуванні і діяв до часу постановлення ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 серпня 2025 року.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що відповідно до положень ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що згідно з позицією Верховного Суду викладеної у відповідних постановах, поняття обрання та продовження запобіжного заходу є синонімічними.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурор не мав права на стадії судового розгляду ініціювати питання про обрання до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який був застосований до нього на стадії досудового розслідування та діяв до 09.08.2025 року.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування вказаного обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 серпня 2025 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні №0000512, внесеному до ЄРДР 13 квітня 2025 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4