ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця селища Жовтневе Нововолинського району, Волинської області, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Барського районного суду Вінницької області від 07.12.2016 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, звільненого 08.05.2019 по відбуттю строку покарання, засуджено:

- за ч.4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалено рахувати з 01 травня 2025 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід застосований щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Роз`яснено цивільним позивачам, що відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Вироком також вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат за проведення експертиз та арешт майна.

Згідно з даним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 30.04.2025, в період часу з 11 години 00 хвилин по 12 годину 00 хвилин (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, просп. Президента Грушевського, буд. №6, діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №26/2025 від 14.01.2025, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від №4220-ІХ від 15.01.2025, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом пошкодження замка вхідних дверей до квартири АДРЕСА_2 , повторно, проник до вказаного житла, з якого в подальшому таємно викрав 16 000 гривень, браслет зі срібла з наявним камінням, вартість якого становить 1 500 гривень, ланцюжок із хрестиком на якому знаходилося каміння, вартість якого становить 168 гривень, срібну сережку з малюнком у вигляді букви «А», вартість якої становить 154 гривні 44 копійки, срібний ланцюжок, вартість якого 2 420 гривень 87 копійок, які належать потерпілій ОСОБА_10 , чим завдав останній майнової шкоди на загальну суму 20 243 гривні 31 копійка.

Крім цього, ОСОБА_7 , 30.04.2025, близько 15 години (точний досудовим розслідуванням час не встановлений), перебуваючи за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, просп. Молоді, буд. 8А, діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №26/2025 від 14.01.2025, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від №4220-ІХ від 15.01.2025, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, повторно, шляхом пошкодження замка вхідних дверей до квартири АДРЕСА_3 , проник до вказаного житла, з якого в подальшому таємно викрав грошові кошти у сумі 10 000 гривень, 100 злотих, що на момент вчинення злочину відповідно до курсу Національного банку України (Далі НБУ) становило 1 107 гривень 33 копійок, 50 доларів США, що на момент вчинення злочину відповідно до курсу НБУ становило 2 078 гривень 24 копійок, золоту обручку 583 проби, вартість якої становить 13 099 гривень 50 копійок, золотий ланцюжок, вартість якого становить 27 673 гривні 32 копійки, рюкзак «RONGLIDA», вартість якого становить 533 гривні 33 копійки, махровий халат, вартість якого становить 266 гривень 67 копійок, які належать потерпілій ОСОБА_9 , чим завдав останній майнової шкоди на загальну суму 54 758 гривні 39 копійок.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його винуватості та правильності кваліфікації його дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості. Вважає, що місцевим судом йому призначено покарання без належного дослідження його особи, а також пом`якшуючих покарання обставин. Вважає, що дані обставини дають підстави для застосування положень ст.69 КК України, тобто призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено в санкції ч.4 ст.185 КК України.

З огляду на це, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання змінити, та призначити йому за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України більш м`яке покарання.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що вказані особи повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи у відповідності до положень КПК України й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин їх неявки від них не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали з підстав викладених у ній, думку прокурора, яка вважає скаргу безпідставною, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та їх кваліфікація за ч. 4 ст. 185 КК України є правильною.

При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного йому покарання за ч.4 ст.185 КК України тяжкості кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості та наявності підстав для застосування до нього ст. 69 КК України.

Проте такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинене нею кримінальне правопорушення, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Зі змісту ст.69 КК України вбачається, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги законодавства і роз`яснення Пленуму ВСУ, були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України та дані про його особу. При цьому, судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс щире каяття, а обтяжуючі як правильно встановлено судом відсутні.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які за класифікацією відповідно до статті 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів та конкретні обставини справи, відношення обвинуваченого до вчиненого, особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації, однак раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, неодноразово відбував реальну міру покарання у виді позбавлення волі, що не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, тобто, належних висновків для себе не зробив, оскільки повторно вчинив тяжкі умисні корисливі злочини, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення та перевиховання і про його підвищену суспільну небезпечність, завдані збитки не відшкодував та не намагався відшкодувати, не працевлаштований, суспільно-корисною працею не займається, а вчинення кримінальних правопорушень обрав способом систематичного покращення власного матеріального становища.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що викрадене обвинуваченим майно не є товарами першої необхідності.

Належним чином було враховано і думку потерпілих, які висловили свою позицію при призначенні обвинуваченому покарання.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і не дають правових підстав для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.4 ст.185 КК України.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч.4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Усі доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2025 року щодо нього, - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2025 року щодо нього, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді