ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001271 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду змінити та застосувати до обвинуваченого заставу.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем служби та проживання, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, 2011 року народження, та неповнолітню дитину, 2008 року народження, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Зазначає, що в матеріалах провадження відсутні докази неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Стверджує, що потерпілий в судовому засіданні заявив, що він до обвинуваченого не має претензій матеріального та морального характеру.

Окрім того, судом не було взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 з 20.07.2023 року по 20.06.2025 року перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, клопотання військової частини НОМЕР_1 від 22.10.2025 року та 29.11.2025 року з проханням призначити обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі та запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, та заяву обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його наміру, досвіду та спроможності захищати Батьківщину.

Враховуючи наведене, вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, перестали існувати.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2025 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 лютого 2026 року, без визначення розміру застави.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховано особу обвинуваченого, який розлучений, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_3 , є військовослужбовцем, зареєстрований та проживає в м. Павлоград, раніше не судимий.

Від прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність прокурора, проти чого не заперечували обвинувачений та його захисник.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0001271 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 30.07.2025 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 16.12.2025 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В правовій позиції, викладеній у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» зауважено, що «національні органи жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою».

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора були дотримані не в повному обсязі, оскільки, постановлюючи ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, належним чином не обгрунтував неможливість визначення розміру застави, з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, є військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем служби, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, та правових позицій Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі «Осипенко проти України»).

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Таким чином, рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, що, відповідно до ст. 412 КПК України, є підставою для скасування ухвали та постановлення нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що доводи поданого клопотання є частково обґрунтованими.

Так, колегія суддів вважає, що наявні ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може:

- переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховується тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, є військовослужбовцем. Окрім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані, оскільки відповідно до ст.23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Водночас, посилання суду на ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 не містить фактів, які підтверджують наявність цього ризику, так як з наданих матеріалів не вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 є раніше судимим.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки, з огляду на те, що інкримінований йому злочин, вчинений із застосуванням насильства.

Посилання захисника на те, що обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також, що потерпілий в судовому засіданні заявив, що він до обвинуваченого не має претензій матеріального та морального характеру, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.

Таким чином, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Враховуючи наведене, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково, ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.02.2026 року включно.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, є військовослужбовцем, відповідно до наданих захисником документів ОСОБА_7 за місцем служби характеризується позитивно, з 20.07.2023 року по 20.06.2025 року перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України, та те, що відомості щодо його майна та сімейного стану відсутні, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який на 01.01.2025 року встановлено в розмірі 3028 грн, що становить 151 400 грн і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладені на нього обов`язки.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2025 року - задовольнити частково.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 лютого 2026 року.

Визначити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 151 400 гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем.

У разі звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки до 13 лютого 2026 року: - прибувати до суду у визначений час; - утримуватись від спілкування зі свідками; - не відлучатися з населеного пункту, в якому дислокується військова частина, у якій він проходить військову службу, без дозволу слідчого, прокурора, суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування).

Контроль за виконанням ухвали покласти на командира військової частини, у якій ОСОБА_7 проходить військову службу, та прокурорів, процесуальних керівників у цьому кримінальному провадженні.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4