ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/166/26 Справа № 707/2197/25 Категорія: ч. 1 ст. 249 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 на вирок Черкаського райсуду Черкаської обл. від 13.06.2025 р. у кримінальному провадженні № 0000509 від 16.05.2025 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Піщане Золотоніського р-ну

Черкаської обл., громадянин України, укра-

їнець, має середню освіту, неодружений, пен-

сіонер, раніше не судимий, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та йому призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном на 1 рік.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_8 протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Грошові кошти, які отримані ТОВ «Комбінат-Черкаси» від реалізації свіжовиловленої риби, - звернуто в дохід держави.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Процесуальних витрат у справі немає.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом в заборонений період, а саме в період нересту встановленого з 1.04.2025 р. по 10.06.2025 р. на Кременчуцькому водосховищі, 15.05.2025 р. в період часу з 19:00 год. по 21:00 год., перебуваючи в акваторії р. Дніпро за координатами 49.3490943, 32.2943293 в адміністративних межах с. Худяки Леськівської ОТГ Черкаського р-ну Черкаської обл., за допомогою вудилища Golden Catch, до якого було приєднано котушку Ecusima Ryobi та потрійний гачок № 33 з грузилом, який не обладнаний принадою та який згідно п. п. 7 п. 1 розділу IV «Правил любительського та спортивного рибальства» відноситься до заборонених знарядь лову, здійснив вилов риби виду: товстолоб 1 шт., сазан (короп) 7 шт., карась сріблястий 1 шт. Відповідно до листа Інституту рибного господарства НААН України від 28.05.2025 р. № 559-05/25, незаконними діями ОСОБА_8 завдав шкоди рибному господарству України на загальну суму 31 161 грн., яка згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 10.12.2004 р. № 17, являється істотною через вилов риби в період нересту.

Не заперечуючи фактичні обставини кримінального провадження та доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурор Черкаської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч. 1 ст. 249 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком 2 роки, при цьому просив дослідити характеризуючи матеріали кримінального провадження, що підтверджують пенсійний вік ОСОБА_8 .

Апеляційні вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції ОСОБА_8 призначено основне покарання у вигляді обмеження волі.

Статтею 413 КПК України регламентовано, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 3 ст. 61 КК України передбачено, що покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, осіб, які досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.

Однак судом першої інстанції вказаних вимог закону про кримінальну відповідальність не дотримано.

Як вбачається зі змісту вироку та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 є пенсіонером, про що свідчить пенсійне посвідчення за № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 .

Отже, обвинувачений входить до переліку осіб, яким у відповідності до вимог ст. 61 КК України, не може бути призначено такий вид покарання як обмеження волі.

Натомість суд першої інстанції зазначені вимоги закону не врахував і всупереч ч. 3 ст. 61 КК України безпідставно призначив ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, оскільки у даному випадку повинен був призначити інший вид покарання.

Таким чином, місцевий суд при вирішенні питання про призначення обвинуваченій особі покарання застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме ч. 3 ст. 61 КК України.

Недотримання вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання у виді обмеження волі, яке не може бути призначене особі, яка є пенсіонером, призвело до ухвалення рішення всупереч вимог ст. 370 КПК України.

Санкція ч. 1 ст. 249 КК України є альтернативною та поряд з покаранням у виді обмеження волі також передбачає інші види покарання, які можуть бути застосовані до обвинуваченого, у тому числі пробаційний наглядом на строк до трьох років.

Захисник ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду, призначене на 29.01.2026 р. не з`явився, належним чином був повідомлений про день, час та місце судового засідання про, що свідчать довідка про доставку повідомлення у додаток Viber захиснику ОСОБА_10 (а. пр. 194) та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу захисника ОСОБА_10 (а. пр. 199). Заяви про відкладення розгляду не надав. Справу було розглянуто без його участі тому, що відповідно до вимог ст. 405 КПК України, його участь не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її із вказаних у ній мотивів, представника потерпілого ОСОБА_7 , який також підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з вказаних у ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_8 , який в цілому не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, але просив призначити йому покарання у виді штрафу, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався не в повному обсязі.

Так, відповідно до змісту вироку суду, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 249 КК України було розглянуте в спрощеному провадженні, передбаченому ст. ст. 381 та 382 КПК України, оскільки до матеріалів кримінального провадження була долучена письмова заява обвинуваченого, в якій він не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження і згоден з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні (а. пр. 11-12).

З урахуванням того, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження у спрощеному провадженні, окрім того прокурор в апеляційній скарзі не оскаржує обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини, а інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

У зв`язку з цим апеляційним судом вказаний вирок переглядається лише в частині законності та правильності призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів судового розгляду кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 249 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, в апеляційному порядку не перевіряються.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання є слушними, а тому підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так, санкцією ч. 1 ст. 249 КК України встановлена можливість призначити покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.

Проте, відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України, законодавець встановив, що покарання у виді обмеження волі не застосовується до осіб, які досягли пенсійного віку, та інших категорій осіб.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 , відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , є пенсіонером за віком. Вказане пенсійне посвідчення видане Пенсійним фондом України, довічно 5.03.2025 р. (т. 1, а. пр. 90).

Отже обвинувачений ОСОБА_8 входить до переліку осіб, яким згідно ч. 3 ст. 61 КК України, не може бути призначено такий вид покарання як обмеження волі.

Проте, суд першої інстанції вказані вимоги закону порушив і всупереч ч. 3 ст. 61 КК України неправильно призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 249 КК України у виді обмеження волі, оскільки у даному випадку повинен був призначити інший вид покарання.

Таким чином, місцевий суд при вирішенні питання про призначення обвинуваченій особі покарання застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме ч. 3 ст. 61 КК України.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції під час ухвалення вироку та визначення виду покарання обвинуваченому неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, тим самим порушивши вимоги ст. 370 КПК України, що зобов`язують ухвалювати законний, обґрунтований та вмотивований вирок, керуючись нормами кримінального та кримінального процесуального закону.

Санкція ч. 1 ст. 249 КК України є альтернативною та поряд з покаранням у виді обмеження волі, також передбачає інші види покарання, які можуть бути застосовані до обвинуваченого, у тому числі пробаційний нагляд на строк до трьох років або штраф.

Оскільки призначене судом покарання у виді обмеження волі, з огляду на пенсійний вік обвинуваченого, не може бути до нього застосовано, апеляційний суд вважає необхідним призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 апеляційний суд враховує: характер вчиненого кримінального проступку; відомості про особу обвинуваченого, який є неодруженим, пенсіонером за віком, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться; раніше він не судимий, утриманців не має, за місцем проживання характеризується посередньо; наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Тому, апеляційний суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу, а саме у мінімальному розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який передбачений санкцією відповідної статті кримінального закону.

Суд апеляційної інстанції враховує матеріальний стан обвинуваченого, який в змозі виконати таке покарання, та який до того ж сам просив призначити йому покарання саме у виді штрафу.

Зазначене покарання апеляційний суд вважає справедливим, таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також таким, що не буде становити особистий надмірний тягар для особи, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

В решті вказаний вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Оскільки покарання у виді штрафу, відповідно до ст. 51 КК України є менш суворим ніж обмеження волі, яке було призначено ОСОБА_8 місцевим судом, то апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 шляхом зміни вироку, а не постановлення нового вироку.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора Черкаської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 є слушними, тому що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають до часткового задоволення, а вирок місцевого суду до зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Черкаського райсуду Черкаської обл. від 13.06.2025 р. стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 249 КК України до штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

В решті вказаний вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді