Номер провадження: 11-кп/813/168/26
Справа № 496/2282/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.11.2021 року,відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Одеської області Березівського району с. Ставкове, громадянина України, неодруженого, який має неповну середню освіту, не працюючого, раніше судимого ІНФОРМАЦІЯ_3 20 березня 2017 року за ст. 185 ч. 2, 71, 185 ч. 3, 71 ч. 1 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 09 квітня 2020 року на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_4 від 01 квітня 2020 року, відповідно до ст. 81 КК України, ст. 537, ст. 539 КПК України не відбутий строк 3 місяці 23 дні, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.121 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 , визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.121 КК України, та йому призначено покарання:

за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років,

за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань та визначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

На підставі ст.71 КК України, ОСОБА_7 до призначеного покарання шляхом часткового складання приєднано частину не відбутого покарання за вироком ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.03.2017 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років 2 (два) місяці.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_7 залишений у виді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислений з моменту його фактичного затримання, тобто з 20 квітня 2020 року.

Також даним вироком вирішено питання речових доказів та арешту майна.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 , 20 квітня 2020 року приблизно 00 годин 20 хвилин, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не вдалось, шляхом застосування фізичної сили перестрибнув через паркан та проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, відірвав замок з вхідної двері, яким був закритий вхід з вулиці, підсобного приміщення (сараю). Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, направлений на таємне заволодіння чужим майном, проник до вказаного підсобного приміщення (сараю) де виявив приблизне 20 штук домашніх курей, вартістю 207 гривень за одну, які належать господарці будинку ОСОБА_9 . Побачивши живність (курей), ОСОБА_7 діючи умисно, обравши вказаних курей предметом свого злочинного посягання, переконавшись, що його дії ніким не помічені, з метою їх викрадення та подальшого приготування почав зрізати ножем по одній голові курям, та складати їх біля входу до підсобного приміщення. Виконавши усі дії, які ОСОБА_7 вважав необхідними для доведення злочину до кінця, маючи намір на подальше звернення викраденого майна на свою користь був застигнутий на місці, потерпілою ОСОБА_9 у зв`язку з чим покинув місце вчинення кримінального правопорушення без предмету злочинного посягання не довівши свій злочинний намір з причин, які не залежали від його волі.

Крім того, ОСОБА_7 , 20 квітня 2020 року приблизно 00 годин 15 хвилин, більш точного часу судом не встановлено, знаходячись за межами території домоволодіння АДРЕСА_3 , а саме по вул. Молодіжній, в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_10 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс останньому три удари ножем в область живота, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючої колото-різаної рани черевної порожнини з пораненням тонкого кишечнику з його брижею, великого сальника, а також з повним перетином лівого прямого м`яза черева, які згідно п.2.1.3 «к» «Правил судово-медичної визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерію небезпеки для життя. Будучи вперше допитаним у судовому засіданні 11 серпня 2020 року, ОСОБА_7 визнав себе повністю винним та підтвердив, що дійсно все відбулося так як зазначено в обвинувальному акті. В подальших судових засіданнях обвинувачений заперечував щодо пред`явленого йому обвинувачення та вину не визнав, поясняючи це тим, що на нього тиснули органи поліції, показували схему та давали вказівки яким чином себе поводити під час слідчого експерименту. Також пояснив, що на місці події його не було. Потерпілий навмисно підкинув на місце злочину його сумку, попередньо зірвав її з нього, щоб відвести підозру від своїх злочинних дій, так як потерпілий накинувся на нього з ножем. Він заламав потерпілому руку, так як захищався і вирвавши ніж наніс потерпілому тілесні ушкодження. Пояснює, що в сараї його не було і курей він не різав, а потерпіла не могла його бачити. Опинився він на місці події випадково, так як йшов до брата у гості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком місцевого суду, вважає його незаконним з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- судом першої інстанції не було надано належних висновків щодо підстав скоєного, а саме - душевного стану обвинуваченого під час скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, оскільки потерпілий ОСОБА_10 принижував його честь та гідність;

- суд не звернув уваги на покази свідків щодо скоєння ним злочину, передбаченого ст.185 КК України, оскільки у темний час доби фактично не можливо упізнати людину, а тому органом досудового розслідування фактично не надано належних доказів його винуватості;

- обвинувачений також вважає необґрунтованим висновок суду щодо призначеної міри покарання, оскільки він є надто суворим;

- захисник обвинуваченого неналежним чином здійснювала його захист;

- покази щодо його винуватості були фактично «вибиті» фізичним та психологічним методом працівників поліції.

На підставі цього, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок відносно нього скасувати та направити матеріали провадження на новий судовий розгляд.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник доводи апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок залишити без змін.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено також за відсутності потерпілої сторони, які в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення судового засідання не заявляли.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, на початкові стадії судового розгляду свою вину в інкримінованих злочинах визнав, в подальшому, ОСОБА_7 змінив свої показання, заперечував щодо пред`явленого йому обвинувачення та вину не визнав, поясняючи це тим, що на нього тиснули органи поліції, показували схему та давали вказівки яким чином себе поводити під час слідчого експерименту. Також пояснив, що на місці події його не було. Потерпілий навмисно підкинув на місце злочину його сумку, попередньо зірвав її з нього, щоб відвести підозру від своїх злочинних дій, так як потерпілий накинувся на нього з ножем. Він заламав потерпілому руку, так як захищався і вирвавши ніж наніс потерпілому тілесні ушкодження. Пояснює, що в сараї його не було і курей він не різав, а потерпіла не могла його бачити. Опинився він на місці події випадково, так як йшов до брата у гості.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.121 КК України за обставин, наведених у вироку.

Водночас, не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, суд 1-ої інстанції, мотивував доведеність його вини у вчиненні інкримінованих злочинів показами потерпілого ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 , а також письмовими доказами, які визнав належними та допустимими доказами, з огляду на приписи статей 84, 95 КПК України, так як були отримані у встановленому законом порядку та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21 квітня 2020 року, згідно якого слідчим СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області майором поліції ОСОБА_12 отримано заяву від ОСОБА_10 за фактом вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (т. 1, а.с. 75-76), в якому вказано що потерпілий бачив обвинуваченого та впізнає його;

- протоколом огляду місця події від 20 квітня 2020 року слідчим СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області майором поліції ОСОБА_12 проведено огляд території приватного домоволодіння, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 77-79), яким встановлено що на місці події було вилучено сумку чоловічу з довідкою про звільнення ОСОБА_7 з місць позбавлення волі;

- протоколом огляду місця події від 20 квітня 2020 року та доданими таблицями ілюстрацій, слідчим ІНФОРМАЦІЯ_5 майором поліції ОСОБА_12 проведено огляд ділянки місцевості розміром 1х1 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 80-87), яким встановлено, що на місці події було виявлено мобільний телефон чорного кольору, марлеву пов`язку, та в приміщенні сараю порізану домашню птицю (курей);

протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20 квітня 2020 року слідчим СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 затримано підозрюваного ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 88-92);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 квітня 2020 року, згідно якого слідчим СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 , оглянуто фотознімки громадян для впізнання, перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілої ОСОБА_14 попередньо з`ясовано чи може вона впізнати особу, опитуючи про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачив цю особу (т. 1 а.с. 94-95), відповідно до якого потерпіла впізнала обвинуваченого;

- висновком експерта № 408 від 24 квітня 2020 року, встановлено, що кров ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО (том 1 а.с. 100-101);

- висновком експерта № 199 від 24 квітня 2020 року, встановлено, що згідно висновку експерта №502 від 18.05.2020 року експертизи речових доказів, проведеної у відділенні судово-медичної імунології, кров ОСОБА_7 , за системою АВО відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В. Згідно відповіді на запит слідчими органами, підготовленої 27.04.2020 року лікарем ОСОБА_15 , кров ОСОБА_10 , 1985 року народження, відноситься до групи В(ІІІ). В піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок обох рук ОСОБА_7 , 1988 року народження (об`єкти №№1,2 - маркування відділення судово-медичної цитології) крові не знайдено, виявлений білок людини та знайдені ядровмісні епітеліальні клітини. Визначити статеву приналежність клітин не можливо у зв`язку з відсутністю в препаратах об`єктів №№1,2 ядер клітин, придатних для даного виду дослідження. При визначенні групової належності клітин в об`єктах №№1,2 виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО, який властивий особі (особам) з групою крові А(ІІ) даної системи, що не виключає можливості походження клітин в об`єктах №№1,2 від особи (осіб) з вищевказаною групою крові системи АВО, у тому числі і від самого ОСОБА_7 . Даних за наявність клітин потерпілого ОСОБА_10 не отримано (т. 1 а.с. 102-104);

- висновком експерта № 502 від 24 квітня 2020 року, встановлено, що на двох фрагментах марлі зі змивами з правої та лівої рук ОСОБА_7 кров не виявлена (том 1 а.с. 105-106);

- висновком експерта № 503 від 24 квітня 2020 року, встановлено, що кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО При дослідженні його слини виявлений антиген А в реакції абсорбції елюції. На захисній марлевій пов`язці («масці») на обличчя, наданої на дослідження, знайдена слина в об`єктах № 1-4 (маркування відділення) з домішкою потових виділень. В об`єктах № 5-9 знайдені потові виділення. При дослідженні на групову належність в об`єктах № 2-4, 7-9 виявлений чітко антиген А, властивий групі крові А з ізогемаглютиніном анти-В за системою АВО, що не виключає походження слини та потових виділень від особи носія антигену А, незалежно від категорії видільництва, у тому числі від ОСОБА_7 також носія антигену А. В зв`язку з впливом предмето-носія на ізогемаглютинуючу сироватку анти-В в об`єктах № 2, 3, 7 висловитися про належність, або про відсутність антигену В, не вдалося можливим (т. 1 а.с. 107-109);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22 квітня 2020 року та доданим відеозаписом згідно якого, слідчим СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 проведено слідчий експеримент за участю ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 119-124) відповідно до якого обвинувачений на відео все самостійно і послідовно розповідає, яким чином вчинив кримінальні правопорушення;

- висновком експерта № 164 від 25 квітня 2020 року, встановлено, що у ОСОБА_10 виявлені ушкодження у вигляді проникаючої колото- різаної рани черевної порожнини з пораненням тонкого кишечнику з його брижею, великого сальника, а також з повним перетином лівого прямого м`яза черева. Також мались ушкодження у вигляді непроникаючих колото-різаних ран правого плеча та лівої вушної раковини. Враховуючи дані медичної документації, а саме морфологічний опис вищевказаних ран (краї ран різні, переважання глибини рани над її довжиною та шириною) слід вважати, що ушкодження у ОСОБА_10 утворились від дії гострого колючо-ріжучого предмета, не виключно лезом ножа. Наявні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани черевної порожнини з пораненням великого сальника з його брижею, великого сальника, а також з повним перетином лівого прямого м`яза черева складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом і згідно п. 2.1.3. «к» «Правил судово- медичного визначення ступенів тяжкості тілесних пошкоджень» (1995р) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Ушкодження у вигляді непроникаючих колото-різаних ран правого плеча та лівої вушної раковини спричинили розлад здоров`я у межах від 6-ти до 21дня та згідно з п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Враховуючи кількість колото - різаних ран на тілі ОСОБА_16 слід зважати що останньому було спричинено 3 удари гострим колючо-ріжучим предметом, не виключно ножем. Враховуючи морфологічні ознаки ушкоджень у ОСОБА_10 також їх локалізацію, слід вважати виключним утворення останніх при падінні із положення стоячи на горизонтальну поверхню (т. 1 а.с. 125-129);

- протоколом слідчого експерименту від 09 червня 2020 року та доданим відеозаписом згідно якого, слідчим СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 проведено слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 130-134) з якого вбачається що потерпілий переслідував обвинуваченого, який наніс його ножові поранення;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 04 червня 2020 року та доданим відеозаписом згідно якого, слідчим СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 проведено слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 143-147), з якого вбачається що потерпіла бачила обвинуваченого у сараї та він її осліпив ліхтарем мобільного телефону;

- звітом про належну оцінку вартості рухомого майна, а саме: 5-ти домашніх курок, ринкова вартість, станом на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто на 20.04.2020 р., становить 1035 гривень (т. 1 а.с. 148-155);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 квітня 2020 року, згідно якого слідчим СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 , оглянуто фотознімки громадян для впізнання, перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілого ОСОБА_10 попередньо з`ясовано чи може він впізнати особу, опитуючи про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких він бачив цю особу (т. 2 а.с. 15-17), з якого вбачається, що потерпілий впізнав обвинуваченого;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 25 травня 2020 року, згідно якого слідчим СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 на підставі ухвали слідчого судді від 07 травня 2020 року за № 496/1566/20 (провадження 1-кс/496/744/20) про тимчасовий доступ до речей і документів ознайомилися з медичною карткою стаціонарного хворого №8174/677 від 20 квітня 2020 року відносно ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 18-22).

Суд 1-ої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.121 КК України, та кваліфікував його дії:

- за ч. 2 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України, як вчинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше сховище,

- за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Щодо доводів захисту про необхідність застосування положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX, із посиланням на те, що ОСОБА_7 відрубав голови лише п`яти курям, тому розмір шкоди становить 1035 гривень та підпадає під декриміналізацію, колегією суддів встановлено наступне.

Так, 09.08.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Законом №3886-IX внесені зміни у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним, зокрема, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками вчинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше сховище.

Два неоподаткованих мінімуми для працездатної особи станом на 01.01.2020 року становили 2102 грн..

В судовому засіданні апеляційного суду, прокурор висловив заперечення щодо застосування декриміналізації с тих підстав, що ОСОБА_7 інкримінувався замах на таємне викрадення 20 штук домашніх курей, вартістю 207 гривень за одну, у зв`язку з чим загальна сума майна не підпадає під декриміналізацію.

Колегія суддів погоджується із такими доводами прокурора, оскільки згідно обвинувачення та встановлених фактичних обставин справи, ОСОБА_7 з метою викрадення курей та подальшого приготування почав зрізати ножем по одній голові курям, та складати їх біля входу до підсобного приміщення, отже мав намір на викрадення 20 курей.

Згідно звіту про належну оцінку вартості рухомого майна, ринкова вартість однієї домашньої курки станом на момент вчинення кримінального правопорушення становила 207 грн., тобто на 20.04.2020 р. вартість 20 курей становила 4140 грн.

З огляду на що, саме такий розмір враховується апеляційним судом при застосуванні положень Закону № 3886-IX, тому дії ОСОБА_7 не підпадають під декриміналізацію.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не було надано належних висновків щодо підстав скоєного, а саме душевного стану обвинуваченого під час скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, оскільки потерпілий ОСОБА_10 принижував його честь та гідність.

Так, згідно фактичних обставин провадження, ОСОБА_7 , 20 квітня 2020 року приблизно 00 годин 15 хвилин, знаходячись за межами території домоволодіння АДРЕСА_3 , а саме по вул. Молодіжній, в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_10 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс останньому три удари ножем в область живот.

Згідно показів потерпілого ОСОБА_10 , який у судовому засіданні пояснив, що вночі 19 квітня 2020 року він був вдома і почув як кричить його матір. Він вибіг і зрозумів, що хтось тікає з подвір`я, і одразу побіг слідом. Коли наздогнав обвинуваченого, то ножа не бачив у нього, та схопив його за сумку на що обвинувачений вдарив його з під руки в живіт. Після чого обвинувачений втік а йому потрібна була допомога лікарів. Нанесення йому тілесних ушкоджень було за межами території домоволодіння, а саме на сусідній вулиці (Молодіжній). Йому було нанесено три ножових поранення в область живота.

Згідно показів потерпілої ОСОБА_9 , яка у судовому засіданні пояснила, що в ночі з 19 квітня на 20 квітня 2020 року після 00:00 годин, вона йшла повз сараю і почула якісь звуки, і ввімкнула ліхтар на телефоні, і зайшла в сарай. Коли вона підійшла до сараю двері були відкриті, хоча на ніч двері закривала. Вона побачила, що в сараї лежить гора курей приблизно 7-8, у крові та почала кричати та кликати свого сина. На її крик з сараю вискочив обвинувачений і світив їй телефоном в обличчя, осліпивши її, і почав від неї тікати. Він почав бігти через город, вона побігла за ним. Обвинувачений переліз через паркан (зламав сітку) і втік. Її син побіг за ним і наздогнав. Схопив обвинуваченого за сумку, а той наніс удар ножем її синові. Завдяки сумці, їм з сином вдалося встановити особу обвинуваченого, так як в його сумці була довідка про звільнення з анкетними даними. Обвинувачений вдарив її сина в живіт, тим ножем, яким різав курей. Вони викликали швидку допомогу і її син перебував у реанімації три дні.

Аналізуючи версію сторони захисту про те, що конфлікт був спровокований потерпілим та обвинувачений перебував у поганому душевному стані, апеляційний суд, з огляду на викладені вище показання потерпілих, вважає, що під час їх перевірки встановлено, що вони є голослівними, спростовуються показами потерпілих, допитаних в ході судового слідства та матеріалами кримінального провадження.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на покази свідків про скоєння ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст.185 КК України, оскільки у темний час доби фактично не можливо упізнати людину, а тому органом досудового розслідування фактично не надано належних доказів його винуватості, колегія суддів визнає їх необґрунтованими.

Так, апеляційний суд наголошує, що доводи захисту стосуються питання достовірності показань свідків, перевірка яких показала те, що ці показання в цілому були послідовними і узгоджувались між собою та з обставинами, встановленими у кримінальному провадженні, тому колегія суддів не знаходить підстав ставити під сумнівів їх правдивість, або про упередженість свідка ОСОБА_11 як про це вказував захист.

Клопотань про його потворний виклик та допит в суді апеляційної інстанції, захист не заявляв, отже колегія суддів не може надати іншу оцінку показанням свідка ОСОБА_11 , ніж надана судом 1-ої інстанції.

При цьому, чинний КПК України, не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Також колегією суддів враховується, що стороною захисту не надано суду переконливих та об`єктивних доказів, які б спростовували сукупність досліджених доказів, та які переконливо вказують на те, що саме обвинувачений вчинив інкриміновані злочини.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що покази, надані ОСОБА_7 щодо його винуватості були фактично «вибиті» незаконними фізичним та психологічним методом працівників поліції, то вони були ретельно перевірені під час апеляційного розгляду, та встановлено наступне.

Так, виходячи зі змісту статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні й необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катувань, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.

Апеляційним судом перевірені заяви ОСОБА_7 про застосування до нього психологічного та фізичного насильства з боку працівників ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.

На підставі ухвали апеляційного суду від 18.05.2023 року були внесені до ЄРДР відомості за повідомленням про застосування до ОСОБА_7 психологічного та фізичного насильства працівниками ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області. За результатом перевірки винесена постанова слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 19.02.2025 року про закриття кримінального провадження №0000912 від 02.12.2023 року за відсутністю в діяннях працівників ІНФОРМАЦІЯ_7 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 365 КК України. Вказана постанова не була оскаржена обвинуваченим до слідчого судді та є чинною.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не знайшли своє підтвердження доводи ОСОБА_7 про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування, у зв`язку з чим підстав для визнання доказів даних слідчого експерименту, недопустимими, колегію суддів не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що захисник обвинуваченого неналежним чином здійснювала його захист, колегією суддів встановлено наступне.

Так, на підставі ухвали суду від 16.06.2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 центром надання правової допомоги був призначений захисник адвокат ОСОБА_17 (Т.1 а.с. 28-30), яка приймала участь в судовому розгляді та здійснювала захист обвинуваченого.

Разом з тим, під час судового розгляду провадження, обвинувачений ОСОБА_7 не звертався до суду 1-ої інстанції із клопотанням про заміну захисника за призначенням.

Окрім того, в тексті апеляційної скарги, обвинувачений не навів жодної з обставин, що передбачені наведеною ст. 78 КПК для заміни захисника, а відповідно до п. 9 ч. 1 ст.17, п. 2 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011 №3460-VI рішення про заміну адвоката з підстав неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору приймається виключно Центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Крім того, обставини, що зазначені обвинуваченим, не можуть свідчити про неналежне виконання захисником ОСОБА_17 своїх професійних обов`язків. Більше того, захисник приймала активну участь у судовому провадженні.

З огляду на викладене, апеляційний суд, не встановив обставин, які б указували на неналежне виконання захисником обов`язків, тому не вбачає підстав вважати, що було порушено право засудженого на захист.

Верховний Суд у постанові від 6.04.2021 (справа №520/2598/17) вказує на те, що хоча ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, але полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей з використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з раніше обраними та узгодженими з адвокатом позицією і тактикою захисту, резюмував ВС, не свідчить про його неефективність.

З огляду на встановлене, ОСОБА_7 на всіх стадіях провадження був забезпечений захисниками, мав змогу ефективно захищатись від висунутого обвинувачення, про що свідчать його клопотання та пояснення в матеріалах провадження.

Таким чином, версія сторони захисту щодо недоведеності винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень спростовується сукупністю обставин справи, встановлених під час судового розгляду на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміновані злочини були вчинені і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, стороною обвинувачення, на переконання апеляційного суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 , зазначаючи в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та заявляючи вимоги про призначення нового судового розгляду, не заявляє клопотання про повторне дослідження доказів, у зв`язку з чим апеляційний суд проведений лише в межах доводів поданої апеляційної скарги та позбавлений можливості надати іншу оцінку доказам, які безпосередньо не досліджувались під час апеляційного розгляду.

Водночас, обвинувачений заявив вимоги про призначення нового розгляду кримінального провадження в суді 1-ої інстанції.

Апеляційний суд враховує, що перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції визначений ст. 415 КПК України, а саме, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:

1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Натомість, в апеляційній скарзі та поясненнях в судовому засіданні апеляційного суду, захист не наводить жодних, вказаних вище підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, в той час коли доводи обвинуваченого ОСОБА_7 стосуються незгоди із встановленими фактичними обставинами справи, а вказані вище порушення вимог КПК, під час апеляційного розгляду не встановлені.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про суворість призначеного покарання, колегією суддів встановлено наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч. 1 ст. 121 КК України судом були враховані ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, ставлення до скоєного, його вік та соціальне положення, те що особа осудна, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, працездатна, але не працює, обвинуваченийраніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, має невідбуте покарання за вироком ІНФОРМАЦІЯ_4 , не відбутий строк 3 місяці 23 дні, посередньо характеризується за місцем проживання, тому суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства та йому необхідно призначити передбачене санкціями даних статей покарання, у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст. 66, 67КК України, обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - судом не встановлені.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі встановлені обставини по справі, враховуючи відомості про особу обвинуваченого та його ставлення до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд 1-ої інстанції прийшов обґрунтованого до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів можливо лише у разі його ізоляції від суспільства та вважав за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. 69, ст. 75 КК України до обвинуваченого, судом 1-ої інстанції не встановлено.

Водночас, призначаючи ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань та визначення покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років, суд 1-ої інстанції неправильно застосувавя закону України про кримінальну відповідальність, оскільки найсуворіше покарання, за ч. 1 ст. 121 КК України передбачає позбавлення волі на строк 8 років.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання із застосування вимог ст. 70 КК України шляхом його часткового складання.

Дане покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним злочинів, оскільки виправити останнього не можливо без його ізоляції від суспільства.

Положеннями ч.1 ст.71 КК України встановлено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, при визначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, суд вважає за необхідне до покарання призначеного у даному кримінальному провадженні після переведення його у покарання у виді позбавлення волі, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є , зокрема, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду стосовно ОСОБА_7 - зміні з підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 24, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.11.2021 року,відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.121, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого:

- ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

- ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань та визначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 місяців.

На підставі ст.71 КК України, ОСОБА_7 до призначеного покарання частково приєднати частину не відбутого покарання за вироком ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.03.2017 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили, а засудженим з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4