Справа № 944/3342/25
Провадження №1-кп/944/1333/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого 16 червня 2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000427 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бучали Городоцького району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, інваліда 2-ї групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 в період з 28 квітня 2025 року по 02 травня 2025 року, знаходячись в палаті №12 паліативного відділення КНП ЯМР ЛО «Немирівська міська лікарня», достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан та Указом Президента України №740/2024 від 28.10.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №4356- IX від 16.04.2025 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 09.05.2025 строком на 90 діб, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись прямим умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, викрав банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з рахунком НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_6 , яка відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 02.10.1992, п. п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2, ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 III від 05.04.2001, ч.4 ст.51 Закон у України «Про банки та банківську діяльність» №2121-Ш від 07.12.2000 та згідно примітки до ст.358 КК України є офіційним документом, з метою її подальшого використання для особистого збагачення.

Cвоїми діями, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив викрадення та привласнення офіційного документу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.357 КК України.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 02 травня 2025 року в період з 14:13 год до 17:28 год, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан та Указом Президента України №740/2024 від 28.10.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №4356-ІХ від 16.04.2025 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 09.05.2025 строком на 90 діб, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись прямим умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, передав банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з рахунком НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_6 своєму знайомому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та попросив його здійснити зняття грошових коштів, запевнивши, що вказана банківська картка належить йому, на що ОСОБА_7 погодився та, знаходячись у м.Львів Львівської області, здійснив зняття грошових коштів двома транзакціями в сумі 3 700 гривень, здійснивши у банкоматі, що знаходиться в м. Львів, вул. Федьковича, буд. 34Б зняття грошових коштів в розмірі 3 600 гривень та у банкоматі, що знаходиться в м. Львів, вул. Горської, 7 зняття грошових коштів в розмірі 100 гривень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , використовуючи відомий йому доступ до банківської картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з рахунком НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_6 , без його відома та дозволу, таємно викрав грошові кошти, які належали ОСОБА_6 в розмірі 3 700 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на вищевказану суму та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Додатково пояснив, що в період з 28 квітня 2025 року по 02 травня 2025 року, знаходячись в палаті №12 паліативного відділення КНП ЯМР ЛО «Немирівська міська лікарня`з метою особистого незаконного збагачення, він викрав банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» яка видана на ім`я ОСОБА_6 , у хворого який лежав із ним в одній палаті.02 травня 2025 року він передав банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» яка видана на ім`я ОСОБА_6 своєму знайомому ОСОБА_7 , та попросив його здійснити зняття грошових коштів, запевнивши, що вказана банківська картка належить йому, на що ОСОБА_7 погодився таздійснив зняття грошових коштів двома транзакціями в сумі 3 700 гривень.Просить суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що претензій до обвинуваченого не має, оскільки грошові кошти їй повернув обвинувачений.

З огляду на те, що обвинувачений свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357КК України, визнав повністю, а фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особи обвинуваченого. Обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до вимог ст.ст.23,95 КПК України, суд, досліджує докази та обгрунтовує свої висновки лише на тих показаннях, які безпосередньо приймає під час судового засідання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено право на справедливий судовий розгляд. Загальні вимоги справедливості, що містяться у ст.6 застосовуються у провадженнях щодо всіх кримінальних справ.

З урахуванням наведеного, суд допитавши обвинуваченого, дослідивши докази, які характеризують особу обвинуваченого в їх сукупності, приходить до висновку, що в судовому засіданні повністю доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1ст.357 КК України. Кваліфікація дій обвинуваченого є правильною, оскільки, він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, та привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, та а його дії за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357КК України кваліфіковано вірно.

Беручи до уваги п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»(із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку суди мають суворо додержувати вимог ст.65 ККУкраїни стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки, саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З п.3 вищевказаної Постанови слідує, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до положень ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4ст.185 КК України у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є тяжким злочином.

Відповідно до положень ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст.357 КК України у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є кримінальним проступком.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та враховує обставини кримінальних правопорушень, його наслідки, характер та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують йому покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до вимог ст.67 ККУкраїни обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Згідно вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме, їх класифікацію за ст.12 КК України, особливості й обставини вчинення, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, його поведінку під час та після вчинення неправомірних дій, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання, в межах санкцій ч.4 ст.185, ч.1ст.357 КК України із застосуванням ч.1 ст.70КК України, визначивши остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі.

Однак, враховуючи особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому суд, вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 вимоги ст.75 КК Украни звільнивши останнього від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

На думку суду, саме такий вид покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначити покарання:

-за ч.4ст.185 КК України у вигляді 05 (п`ять) років позбавлення волі,

-за ч.1ст.357 КК України у вигляді 01 (одного) року пробаційного нагляду.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 уостаточне покарання у вигляді вигляді 05 (п`ять) років позбавлення волі.

Відповідно до вимог передбачених ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, із встановленням іспитового строку 01 (один) рік.

Покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки передбачені ст.76 КК України, а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1