Деражнянський районний суд Хмельницької області
Справа № 673/247/22
Провадження № 1-кп/673/10/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 р.м.Деражня

Деражнянський районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючий суддя ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 та представника потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 13 січня 2021 року за яким обвинувачується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Буцни Летичівського району Хмельницької області, проживаючий та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, не працюючий, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимий,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Пред`явлене ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачення, яке було сформульовано в обвинувальному акті і підтримане під час судового розгляду прокурором полягало в тому, що 13.01.2021, ОСОБА_4 близько 10 години 26 хвилин, керуючи технічно не справним легковим вантажопасажирським автомобілем «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , що полягає у надмірному зношуванні робочих поверхонь передніх гальмових дисків та підтіканні робочої рідини системи гідропідсилювача рульового керування у місці з`єднання трубопровода помпи із рульовим механізмом, діючи протиправно недбало, тобто не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, в порушення вимог пп. 12.4., 12.9. (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), рухаючись по другорядній автомобільній дорозі місцевого значення «М12 Шпичинці через Лісогірку» в населеному пункті села Шпичинці, Деражнянського району Хмельницької області зі сторони села Лісогірка, із перевищенням дозволеної в межах

населеного пункту швидкістю руху автомобіля 72,3 км/год., в порушення вимог пп. 2.3. (б), 16.11., 16.15. Правил дорожнього руху, здійснюючи виїзд із вище зазначеної другорядної дороги на перехрестя нерівнозначних доріг, а саме перехрестя автомобільної дороги місцевого значення «М12 Шпичинці через Лісогірку» та автомобільної дороги Державного значення Т2310 «Голосків-Деражня-Лука Барська», проявив неуважність, не надав дорогу транспортним засобам, які наближались до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого створив небезпеку та в межах вище зазначеного перехрестя автомобільних доріг, на смузі руху, призначеній для руху у напрямку міста Деражня Хмельницької області допустив зіткнення передньою лівою частиною керованого ним автомобіля із передньою правою частиною вантажного спеціалізованого самоскида «САС 3507» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по головній дорозі Державного значення Т2310 «Голосків-Деражня-Лука Барська» зі сторони села Теперівка Деражнянського району Хмельницької області в напрямку міста Хмельницький.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього руху, пасажир автомобіля «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді:

- розриву селезінки (клінічно), заочеревина гематоми зліва та в ділянці малого чепця (клінічно), які за своїм характером є тяжкими тілесними ушкодженнями, як такими що небезпечні для життя в момент заподіяння та в клінічному перебігу, і перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті;

- рани лобної ділянки голови зліва, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги пп. 2.3. (б), 12.4., 12.9.(б), 16.11., 16.15. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, зміст яких полягає у наступному:

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі.

- п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

- п. 12.9. «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил;

- п. 16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

- п. 16.15. Якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, бруд, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі.

Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_4 знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_8 .

Зазначені вище дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфікувалися, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто, за ч. 2 ст. 286 КК України.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та дав показання, що в 13.01.2021, він дійсно близько 10 години 26 хвилин, керував легковим вантажопасажирським автомобілем «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 та вперше в житті рухався по автомобільній дорозі місцевого значення «М12 Шпичинці через Лісогірку» в населеному пункті села Шпичинці Деражнянського району Хмельницької області зі сторони села Лісогірка, яку вважав головною, без перевищення дозволеної в межах населеного пункту швидкістю руху автомобіля.

Зазначена дорога не була обладнана дорожніми знаками, які б містили додаткову інформацію про початок чи закінчення населеного пункту, пріоритет проїзду перехрестя, швидкісного режиму руху транспорту чи початку-закінчення головної дороги та була вкрита твердим асфальтобетонним покриттям без нанесеної відповідної дорожньої розмітки. При сукупності вказаних ознак ОСОБА_4 вважав дорогу, по якій він рухався, головною.

Так, на його думку, здійснюючи виїзд із вище зазначеної дороги на перехрестя рівнозначних доріг, а саме перехрестя автомобільної дороги місцевого значення «М12 Шпичинці через Лісогірку» та автомобільної дороги Державного значення Т2310 «Голосків-Деражня-Лука Барська», вважав себе перешкодою справа для транспортного засобу «САС 3507», який наближався до даного перехрещення проїзних частин по дорозі зліва від нього та не перевищуючи допустимої швидкості руху в населеному пункті почав рух по смузі, призначеній для руху у напрямку міста Деражня Хмельницької області, повертаючи на ліво від себе.

Проте, внаслідок дій водія автомобіля «САС 3507» ОСОБА_7 , який рухався з більшою швидкістю та, в свою чергу, почав маневр ліворуч від себе та виїхав на зустрічну смугу руху, яка в свою чергу була для ОСОБА_4 попутною, відбулося зіткнення передньою лівою частиною керованого ОСОБА_4 автомобіля із передньою правою частиною вантажного спеціалізованого самоскида «САС 3507» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався по дорозі Державного значення Т2310 «Голосків-Деражня-Лука Барська» зі сторони села Теперівка Деражнянського району Хмельницької області в напрямку міста Хмельницького.

Під час допиту ОСОБА_4 також додав, що знаку «Головна дорога», як він пізніше дізнався, встановленого на в`їзді в с. Шпичинці зі сторони м. Хмельницького він не бачив через його значну віддаленість та приховане розташування, а зіткнення автомобілів під час ДТП відбулося саме на його смузі руху, зустрічній для водія ОСОБА_7 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дав суду суперечливі та неточні показання з приводу обставин ДТП, вказавши, що 13.01.2021 року керував автомобілем «САС 3507» д.н.з. НОМЕР_2 в с. Шпичинці в напрямку м. Хмельницького,

де на перехресті доріг, а саме перехрестя автомобільної дороги місцевого значення «М12 Шпичинці через Лісогірку» та автомобільної дороги Державного значення Т2310 «Голосків-Деражня-Лука Барська», сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , який виїхав з дороги, що на с. Лісогірку та намагався проскочити перед його автомобілем здійснивши поворот на ліво в напрямку м. Деражні.

Разом з тим, чому сам ОСОБА_7 уникаючи зіткнення виїхав на зустрічну для себе смугу руху, замість того, щоб прийняти різко вправо, та з якою саме швидкістю він рухався, пояснити суду так і не зміг.

Судом досліджено всі докази, на які посилається сторона обвинувачення, та які були безпосередньо досліджені та перевірені під час судового розгляду, та згідно із ст.ст. 85, 86, 94 КПК України, належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності, зокрема:

- рапорт старшого інспектора чергового Деражнянського ВнП Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 13.01.2021 №151, згідно якого вбачається, що 13.01.2021 до Деражнянського ВнП Летичіського ВП ГУНП в Хмельницькій області надійшло повідомлення про те, що близько 10.26 год. в с. Шпиченці на автодорозі Т-23-10 Голосків-Лука-Барська ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Деражня на нерегульованому перехресті не надав перевагу в русі виїхавши на головну дорогу, допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ-53 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП водій автомобіля «Volkswagen Transporter» Торчук та ще двоє пасажирів Моторну та Доброзія доставлено до Деражнянської ЦРЛ;

- протокол огляду місця події від 13.01.2021 з план схемою та фото таблицею, згідно якого оглянуто ділянку автодороги Т-23-10 сполученням Голосків-Лука-Барська, в с. Шпиченці Деражнянського району Хмельницької області, зокрема ділянка дороги поблизу перехрестя із автодорогою зі сторони с. Лісогірка. Зафіксовано обстановку на місці вчинення ДТП, знаки дорожнього руху, дорожня розмітка, взаєморозташування автомобілів між якими відбулося зіткнення на місцевості, сліди осипу, що схематично зображено на план схемі та зафіксовано за допомогою технічних засобів фіксації. Виявлено автомобіль «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль САЗ3507 д.н.з. НОМЕР_2 , документи на реєстрацію транспортних засобів, відеореєстратор, вилучено автомобіль марки САЗ та свідоцтво про його реєстрацію;

- заява ОСОБА_10 від 13.01.2021, згідно якої вона добровільно видала працівникам поліції автомобіль марки «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , ключ від вказаного автомобіля, свідоцтво про його реєстрацію, відеореєстратор з картою пам`яті та посвідчення водія НОМЕР_3 ;

- посвідчення водія НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_4 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , згідно якого автомобіль марки «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , 2001 року на праві приватної власності належить ОСОБА_4 ;

- протокол огляду від 13.01.2021 з фото таблицею, згідно якого оглянуто автомобіль марки «Volkswagen Transporter» д.н.з. НОМЕР_1 , зафіксовано пошкодження на автомобілі, виявлено ключ від вказаного автомобіля, свідоцтво про його реєстрацію, відеореєстратор з картою пам`яті;

- протокол огляду місцевості від 14.04.2021 з схемою та фото таблицею, згідно якого оглянуто перехрестя проїзних частин вулиці Подільської в с. Шпиченці Деражнянського району з автодорогою, що веде в напрямку с. Лисогірка Летичівського району, зафіксовано обстановку на місці вчинення ДТП, проведено відповідні виміри дорожнього полотна та місця вчинення ДТП;

- заява ОСОБА_7 від 13.01.2021, згідно якої він добровільно видав працівникам поліції автомобіль марки САЗ3507 д.н.з НОМЕР_2 , свідоцтво про його реєстрацію, протокол перевірки транспортного засобу НОМЕР_5 , посвідчення водія НОМЕР_6 ;

- посвідчення водія НОМЕР_6 видане на ім`я ОСОБА_7 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , згідно якого автомобіль марки САЗ 3507, 1987 року на праві приватної власності належить ОСОБА_7 ;

- протокол перевірки технічного стану транспортного засобу №00301-03390-20, згідно якого 02.07.2020 проведено технічний контроль автомобіля марки САЗ 3507 д.н.з. НОМЕР_2 та визнано технічно стравним. Дата чергового проходження обов`язкового контролю не пізніше 02.07.2021;

- протокол огляду (перегляду відеозаписів) від 13.01.2021, згідно якого проведено огляд карти пам`яті формату «micro SD» об`ємом 16 GB з відеореєстратора марки SAFETY WARNING моделі X7 з автомобіля «Volkswagen Transporter» та переглянуто збережені на ній відеозаписи, які стосуються обставин ДТП, яка сталася 13.01.2021. Переглядом відеозапису під назвою відео файл «VID_20171101_130015.AVI» з карти пам`яті встановлено, що відеозапис здійснюється із салону автомобіля «Volkswagen Transporter», на вулиці світла пора доби, опади відсутні, дорожнє покриття вкрите асфальтобетоном в сухому стані. Камера охоплює межі проїзної частини автодороги зі сторони с. Лісогірка Летичівського району при в`їзді в с. Шпиченці Деражнянського району в напрямку нерегульованого перехрестя. На 18 с. запису автомобіль наближається до нерегульованого перехрестя, по праву сторону дороги розміщено дорожній знак 5.54 «Покажчик напрямів». На 21 с. запису передня частина автомобіля знаходиться перед дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра». Також на 21 с. запису на відео потрапляє передня ліва частина автомобіля САЗ-3507, що рухається по вул. Подільська с. Шпиченці, Деражнянського району зі сторони м. Деражня. На 23 с. запису передня частин автомобіля «Volkswagen Transporter» розпочинає в`їзд на проїзну частину вулиці Подільська, в цей час передня частин автомобіля САЗ-3507 перебуває перед дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра». На 24 с. запису автомобіль САЗ-3507 змінює напрям свого руху в сторону зустрічної смуги руху та відбувається зіткнення із транспортним засобом «Volkswagen Transporter»;

- висновок експерта №СЕ-19/123-21/1367-КТ від 12.03.2021, згідно якого на карті пам`яті формату «micro SD» об`ємом 16 GB виявлено відео файл із назвою «VID_20171101_130015.AVI», розмір файлу 556 875 776 байт, кількість кадрів за секунду 24-28, кодек MJPG.

Виконано роздрукування відео файлу «VID_20171101_130015.AVI» в проміжок часу з 13:00:15 до 13:00:25 (згідно часових міток, що присутні у відеоряді).

Фреймрейт частини розкадрованого відеофайла із назвою VID_20171101_130015.AVI» становить 24-28 кадрів/сек.

Файли розкадрувань (287 файлів формату «.jpg») записані на диск для лазерних систем зчитування, що додається до висновку експерта;

- висновок експерта №СЕ-19/123-21/2880-ВЗ від 14.06.2021, згідно якого з моменту в`їзду автомобіля «Volkswagen Transporter» р.н. НОМЕР_1 на ближній край дорожньої розмітки 1.41.1 «зебра», що розташована на автодорозі Т-23-10 сполученням «Голосків-Лука-Барська», перед нерегульованим перехрестям, до вїзду автомобілем на правий край вулиці Подільської в с. Шпиченці Деражнянського району, відповідно до огляду відеозапису даної дорожньо-транспортної пригоди зафіксованої на відео файлі «VID_20171101_130015.AVI», яка мала місце 13.01.2021 проходить 2,64 с.

З моменту появи в полі зору відеозапису автомобіля САЗ-3507 р.н. НОМЕР_2 , що рухається по вул. Подільській зі сторони м. Деражня до місця зіткнення транспортних засобів, відповідно до огляду відеозапису даної дорожньо-транспортної пригоди зафіксованої на відео файлі «VID_20171101_130015.AVI», яка мала місце 13.01.2021 проходить 2,8 с;

- висновок експерта №СЕ-19/123-21/544-ІТ від 22.03.2021, згідно якого на момент огляду робоча гальмова система та рульове керування автомобіля «Volkswagen Transporter» н.з. НОМЕР_1 перебували в несправному стані.

Виявлені в процесі дослідження несправності робочої гальмової системи та рульового керування, які мали місце до ДТП і полягають у надмірному зношуванні робочих поверхонь передніх гальмових дисків та підтіканні робочої рідини системи гідро підсилювача рульового керування у місці з`єднання трубопровода помпи із рульовим механізмом, могли не впливати на керованість транспортного засобу, оскільки за наявності вказаних несправностей, робоча гальмова система та рульове керування могли виконувати конструктивні функції, зберігаючи значення вихідних параметрів допустимих межах;

- висновок експерта №СЕ-19/123-21/545-ІТ від 23.03.2021, згідно якого на момент огляду робоча гальмова система та рульове керування автомобіля «САЗ 3507» н.з. НОМЕР_2 перебували в несправному стані.

Виявлені в процесі дослідження несправності гальмової системи та рульового керування полягають у механічних пошкодженнях та деформації окремих деталей та вузлів, носять аварійний характер та їх виникнення пов`язується із дією ударних навантажень, що діяли на елементи конструкції автомобіля під час розвитку дорожньо-транспортної пригоди;

- висновок експерта №СЕ-19/123-21/543-ІТ від 30.03.2021, згідно якого між автомобілями САЗ 3507 н.з. НОМЕР_2 та Volkswagen Transporter н.з. НОМЕР_1 відбулося зустрічне перехресне зіткнення, під час якого в момент первинного контактування автомобіль Volkswagen Transporter н.з. НОМЕР_1 своєю передньою лівою кутовою частиною контактував з передньою правою частиною автомобіля САЗ 3507 н.з. НОМЕР_2 (ілюстрації 13 16), при цьому кут між поздовжніми осями вказаних

транспортних засобів міг складати близько 140° ± 5°;

- лікарське свідоцтво про смерть №912 від 26.01.2021, згідно якого вбачається, що смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті тупа травма органів черевної порожнини;

- рапорт помічника чергового Південно-західного ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області від 04.02.2021 №372, згідно якого вбачається, що 25.01.2021 близько 11.30 год. надійшло повідомлення від чергового лікаря ХОКЛ про те, що в реанімаційному відділенні ХОКЛ раптово помер ОСОБА_8 , якого 13.01.2021 каретою ШМД доставлено з автодороги Т-23-10 Голосків-Лука-Барська після ДТП із тілесними ушкодженнями;

- протокол огляду трупа від 25.01.2021, згідно якого в приміщенні реанімації ХОЛ оглянуто труп ОСОБА_8 . Після огляду труп направлено у бюро СМЕ м. Хмельницький;

- висновок експерта №54 від 26.01.2021 23.03.2021, згідно якого причиною смерті ОСОБА_8 явилась тупа травма органів черевної порожнини, що проявилась розривом селезінки з подальшим її видаленням та ускладнилась розвитком некрозу підшлункової залози і розвитком запальних реакцій в ділянці ложа селезінки з утворенням запального конгломерату.

Відповідно до даних медичної карти стаціонарного хворого №00894 Хмельницької обласної лікарні, смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 об 11.30 год.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани лобної ділянки голови зліва, розриву селезінки (клінічно), заочеревної гематоми зліва та в ділянці малого чепця (клінічно) , що могли утворитись як від ударів твердих тупих предметів, так і при ударах до таких, якими могли бути внутрішні деталі салону автомобіля, не виключено під час ДТП 13.01.2021 в якості пасажира.

За своїм характером тілесні ушкодження є тяжкими тілесними ушкодженнями як такими, що небезпечні для життя в момент заподіяння та в клінічному перебігу, і перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті (розрив селезінки (клінічно), заочеревна гематома зліва та в ділянці малого чепця); легким тілесним ушкодженням (рана лобної ділянки голови зліва).

- інформація Комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 30.03.2021 №288, згідно якої для надання медичної допомоги постраждалим в дорожньо-транспортній пригоді 13.01.2021 біля 10 год. 26 хв. на автодорозі Т-23-10 сполученням «Голосків-Лука-Барська» в с. Шпиченці здійснювала виїзд бригада Деражнянської підстанції Хмельницької станції підрозділу КНП «ХОЦЕМД та МК ХОР». На місці пригоди встановлено 5 учасників ДТП ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , надана медична допомога. До інформації долучено копії карт виїзду екстреної медичної допомоги;

- висновок експерта №261 від 13.04.201, згідно якого згідно даних представленої медичної документації у ОСОБА_11 станом на 13-25.01.2021 виявлені тілесні ушкодження у вигляді гематоми м`яких тканин обох повік лівого ока, забійних ран лівої пара орбітальної ділянки, лівої кисті, крововиливу під кон`юнктиву лівого ока, що могли утворитися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі конструкційні частини салону автомобіля, не виключено в час та за обставин, вказаних в

постанові про призначення СМЕ (внаслідок ДТП, яка сталася 13.01.2021 під час якого ОСОБА_11 перебувала як пасажир в автомобілі Volkswagen Transporter), та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки;

- висновок експерта №133, згідно якого під час СМЕ зразків крові та сечі ОСОБА_4 наявність етилового алкоголю не виявлено. Не виявлено метиловий, пропілів, бутиловий, аліловий спирти та їх ізомери;

- інформація Служби автомобільних доріг у Хмельницькій області від 23.03.2021 №681, згідно якої надано викопіювання матеріалів з проекту організації дорожнього руху ділянки автомобільної дороги місцевого значення М12 Шпичинці через Лісогірку та викопіювання ділянки автомобільної дороги державного значення Т2310 Голосків-Деражня-Лука Барська з паспортом цієї дороги с. Шпичинці;

- інформація Служби автомобільних доріг у Хмельницькій області від 13.07.2021 №1774, згідно якої в зазначені у запиті СУ ГУНП в Хмельницькій області до Служби ситуації ДТП, яка сталася 13.01.2021 на перехресті доріг в с. Шпиченці Деражнянського району за участі автомобілів Volkswagen Transporter та САЗ-3507, водії повинні керуватися П.16.15 ПДР України, а саме «Якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі, а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі»;

- висновок експерта №СЕ-19/123-21/5488-ІТ від 13.12.2021, згідно якого вбачається, що відповідно до зафіксованої під час огляду місця події слідчої інформації, з урахуванням уточнення розмірних параметрів розміщення слідів, зафіксованих у протоколі від 14.04.2021 огляду місцевості зіткнення між транспортними засобами «САЗ-3507» н.з. НОМЕР_2 та «Volkswagen Transporter» н.з. НОМЕР_1 відбулося в межах перехрестя вулиці Подільської в с. Шпиченці з автодорогою в напрямку с. Лісогірка, на смузі, призначеній для руху у напрямку м. Деражня.

Швидкість руху автомобіля «Volkswagen Transporter» н.з. НОМЕР_1 , за умов подолання шляху S=53,0 м за час t=2,64с, без сповільнення, складає Va1=72,3км/год.

В заданій дорожній обстановці, водій автомобіля «Volkswagen Transporter» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , як оператор транспортного засобу, в умовах відсутності по напрямку руху перед перехрестям дорожніх знаків, які б визначали пріоритетність та черговість проїзду, мав розцінювати дане перехрестя як перехрестя рівнозначних доріг, та, в такому випадку, повинен був діяти відповідно до пп. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України.

В заданій дорожній обстановці, водій автомобіля «САЗ-3507» н.з. НОМЕР_8 ОСОБА_7 , як оператор транспортного засобу, в умовах відсутності по напрямку руху перед перехрестям дорожніх знаків, які б визначали пріоритетність та черговість проїзду, мав розцінювати дане перехрестя як перехрестя рівнозначних доріг, та, в такому випадку, повинен був діяти відповідно до вимог пп. 16.3, 16.12 Правил дорожнього руху України.

В умовах переміщення автомобіля «САЗ-3507» н.з. НОМЕР_8 на горизонтальній ділянці дороги з сухим асфальтобетонним покриттям із заданою швидкістю руху, величини гальмового шляху даного автомобіля становлять: 18,7м (при Va2=45,0км/год); 22,2м (Va2=50,0км/год).

При заданій слідством обставинах пригоди та вихідних даних, водій автомобіля «Volkswagen Transporter» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , як при визначеній (обраній) швидкості руху, так і при дозволеній в населених пунктах, не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення, з моменту виникнення йому небезпеки для руху, що заданий у вихідних даних.

Також, за умови руху автомобіля «Volkswagen Transporter» н.з. НОМЕР_1 із обраною водієм ОСОБА_4 швидкістю 72,3 км/год, вказаний водій не мав технічної можливості, шляхом своєчасного застосування гальмування, забезпечити автомобілю «САЗ-3507» н.з. НОМЕР_8 покидання границі небезпечної зони, при умові збереження останнім швидкості та напрямку руху, та відповідно не мав технічної можливості запобігти скоєнню даної ДТП.

Однак, при заданих обставинах пригоди та вихідних даних, водій автомобіля «Volkswagen Transporter» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , виконуючи вимоги пп. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, не був позбавлений технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «САЗ-3507» н.з. НОМЕР_8 , шляхом своєчасного застосування гальмування при дозволеній в населених пунктах швидкості 50,0 км/год, надаючи можливість автомобілю «САЗ-3507» н.з. НОМЕР_8 покинути границі небезпечної зони, при умові збереження останнім швидкості та напрямку руху;

- висновок експерта за результатами проведення судової авто технічної експертизи №16-22 від 17.02.2022, згідно якого вбачається, що в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди на ранньому етапі її розвитку, водію автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 при русі в населеному пункті необхідно було рухатись зі швидкістю яка не перевищує дозволену в населених пунктах 50 км/год, що регламентовано вимогами п. 12.4, п.12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

При під`їзді до нерегульованого перехрестя перед яким був встановлений дорожній знак другої групи, «Дорожні знаки пріоритету», а саме дорожній знак 2.3 «Головна дорога» та табличкою до нього 7.8 «Напрямок головної дороги» зі сторони руху з м. Хмельницького водій автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був визначити, що він наближається до нерегульованого нерівнозначного перехрестя, та при відсутності можливості визначити черговість його проїзду по причині відсутності з боку його напрямку руху дорожніх знаків пріоритету, відповідно до вимог п. 16.15 Правил дорожнього руху України повинен був вважати, що він перебуває на другорядній дорозі.

Перед виїздом на головну дорогу з другорядної дороги, водій автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був поступитися дорогою автомобілю «САЗ-3507» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , який наближався до даного перетину проїжджих частин по головній дорозі, незалежно від його подальшого напрямку руху, тобто діяти відповідно до вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

В умовах даної події водій автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти подію шляхом виконання вимог п. 16.11, п. 16.15, п. 12.4, п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України.

В умовах даної дорожньо-транспортної пригоди, водію автомобіля «САЗ-3507» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 в момент виникнення небезпеки для руху, необхідно було негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до повної його зупинки, тобто діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

В умовах даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «САЗ-3507» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 , в момент виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості запобігти зіткнення з автомобілем «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_1 , шляхом вжиття заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, передбаченого вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

В умовах даної дорожньо-транспортної пригоди дії водія автомобіля «Volkswagen Transporter» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 , які не відповідали вимогам п. 16.11, п. 16.15, п. 12.4, п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України призвели до виникнення вказаної події.

- показами експертів Хмельницького НДЕКЦ ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 , Національного наукового центру «Інститутут судових експертиз ім.. засл. проф. м.с. Бокаріуса» ОСОБА_15 , які надаючи покази суду повністю підтвердили підсумки зазначені ними у висновках досліджених в ході судового розгляду експертиз.

В якості речових доказів сторона обвинувачення надала суду:

- автомобіль марки САЗ моделі 3507 синього кольору із д.н.з. НОМЕР_2 із номером кузова НОМЕР_9 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 на автомобіль марки САЗ моделі 3507 синього кольору із д.н.з. НОМЕР_2 ;

- автомобіль марки «Volkswagen Transporter» чорного кольору із д.н.з. НОМЕР_1 номером кузова НОМЕР_10 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 на автомобіль марки «Volkswagen Transporter» чорного кольору із д.н.з. НОМЕР_1 ;

- ключ від автомобіля марки «Volkswagen Transporter» чорного кольору із д.н.з. НОМЕР_1 ;

- відеореєстартор марки SAFETY WARNIBG моделі X7 із картою пам`яті формату micro SD об`ємом 16 GB.

Разом з тим, в ході судового розгляду суд також дослідив докази, на які посилається сторона захисту, та які були безпосередньо досліджені та перевірені під час судового розгляду, та згідно із ст.ст. 85, 86, 94 КПК України, належним чином

оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності судом, у зв`язку з чим, суд дійшов наступних висновків щодо клопотання сторони захисту про недопустимість доказів сторони обвинувачення.

Так, стороною захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_4 було висловлено наступні мотиви, з якими також погоджується суд першої інстанції та які, водночас, спростовують позицію сторони обвинувачення у відповідних аспектах даної справи.

З матеріалів справи вбачається, що в ході досудового розслідування вказаної кримінальної справи мало місце порушення фундаментального права обвинуваченого на захист.

До вказаного висновку суд дійшов аналізуючи процесуальні дії органу досудового розслідування, враховуючи, зокрема, що кримінальне провадження було зареєстроване 13.01.2021р. Пред`явлення підозри ОСОБА_4 відбулося 16 березня 2022 року та вже 17 березня 2022 року ОСОБА_4 було вручено обвинувальний акт.

В дійсності ОСОБА_4 в якості підозрюваного взагалі не допитувався, оскільки протокол допиту підозрюваного датований 17.03.2022р. та містить лише запис про те, що ОСОБА_4 підтримав свої попередні покази в повному обсязі і нічого додаткового вказати не може без з`ясування обставин справи в новому для нього процесуальному статусі.

Водночас, протягом досудового розслідування ОСОБА_4 двічі допитувався в якості свідка 26.03.2021р. та 17.06.2021р., тобто, за логікою слідства ОСОБА_4 під час допиту в якості підозрюваного підтримав свої покази в якості свідка, що є неприпустимим.

Також варто зазначити, що вивчаючи питання реалізації ОСОБА_4 свого права на захист, суд звертає увагу на те, що в матеріалах провадження відсутні будь-які договори з адвокатом, предметом яких є захист ОСОБА_4 : в матеріалах провадження відсутній Ордер про повноваження адвоката, який начебто здійснював захист ОСОБА_4 . Наявність постанови слідчого про залучення захисника, без належних документів, не спростовують вказаного факту.

Фактично ОСОБА_4 перебував лише одну добу в статусі підозрюваного на стадії досудового розслідування, оскільки вже 17.03.2022 р. обвинувальний акт відносно нього був направлений до суду, тому сторона захисту не могла фізично зібрати жодного доказу, зокрема, шляхом направлення клопотань про проведення слідчих дій.

Отже, обґрунтовано можна стверджувати, що право на захист ОСОБА_4 , складовим якого є процес збирання доказів, було обмежено стороною обвинувачення шляхом залучення його до провадження в якості свідка, і зміни цього статусу на підозрюваного лише за добу до направлення обвинувального акту до суду.

Саме тому процес збору стороною захисту доказів після закінчення досудового розслідування, в тому числі шляхом здійснення огляду місцевості та замовлення експертизи, є логічним процесом реалізації ОСОБА_4 свого права на захист, якого він був позбавлений під час досудового розслідування.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Таким законом є Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ст. 20 вказаного Закону під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного

виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, але не виключно, збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою.

Так, дійсно відповідно до ч. 3 ст. 93 КПК України сторона захисту здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Дійсно, ініціювання стороною захисту проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу.

Слід зауважити, що вимоги ст. 93 КПК України стосуються лише стадії досудового розслідування.

В свою чергу, відповідно до ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Очевидно, що вказані права ОСОБА_4 на практиці реалізувати не зміг, бо просто не встиг в силу відсутності на це часу.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Очевидним та доведеним є те, що у ОСОБА_4 не було рівних із стороною обвинувачення прав на збирання та подання до суду доказів, тому всі ці обставини, подекуди створені стороною обвинувачення, і призвели до тієї ситуації при якій сторона захисту змушена була збирати докази після подання до суду обвинувального акту.

Крім цього, варто зауважити, що адвокат не обмежений в своїй професійній діяльності ст. 19 Конституції України, як наприклад прокурор чи слідчий.

Більш того, спеціальний профільний Закон надає право адвокату під час здійснення адвокатської діяльності вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги. КПК України не забороняє адвокату збирати докази після закінчення строків досудового розслідування, ба більше, якщо таке право було відсутнє у обвинуваченого під час досудового розслідування.

Суд зауважує, що ч. 3 ст. 93 КПК України не обмежує сторону захисту в способах та шляхах збирання доказів, оскільки надає можливість збирати докази «…шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів».

З огляду на вказане, правомірно дійти висновку, що сторона захисту має право на збирання доказів після закінчення стадії досудового розслідування (якщо мало місце обмеження в збиранні доказів на цій стадії) будь-якими діями та способами не забороненими законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги.

Відтак, такий спосіб збирання доказів, як огляд місцевості не є виключно слідчою дією, яку має право проводити лише сторона обвинувачення, а є одним із не заборонених законом способів збирання доказів стороною захисту.

Таким чином, адвокат є вільним у виборі засобів та методів збору доказів, що є проявом принципу диспозитивності, який є однією із загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом 19 частини 1 статті 7 КПК України.

Крім цього, варто зазначити, що Верховний Суд в Постанові від 29.09.2020 р. по справі № 601/1143/16, розглядаючи матеріали кримінального провадження по обвинуваченню особи також за ч. 2 ст. 286 КК України, прийшов до наступного висновку: «Суд звертає увагу на асиметричний підхід законодавця до правил доведення в кримінальному процесі. Наприклад, Кодекс у частині 3 статті 17 КПК передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, однак не містить подібної категоричної заборони щодо доказів, які надаються на спростування обвинувачення і свідчать на користь сторони захисту» (п. 34).

Таким чином, під час збирання доказів сторона захисту не обмежена строками досудового розслідування, оскільки строки досудового розслідування встановлені лише для сторони обвинувачення, а не для сторони захисту. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні були створені умови, що обмежили та порушили право обвинуваченого ОСОБА_4 на захист.

Крім того, суд вважає за можливе докладніше зупинитися на праві сторони захисту на збирання доказів після закінчення досудового розслідування.

Як вже було зазначено вище, дане кримінальне провадження зареєстроване 13.01.2021р., пред`явлення підозри ОСОБА_4 відбулося 16 березня 2022 року та вже 17 березня 2022 року йому було вручено обвинувальний акт та відкрито матеріали в порядку ст. 290 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_4 перебував лише одну добу в статусі підозрюваного на стадії досудового розслідування, бо вже 17.03.2022 р. обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 був направлений до суду, а відтак сторона захисту не змогла б фізично зібрати жодного доказу в порядку ст. 93 КПК України.

Вказане свідчить про обмеження права на захист ОСОБА_4 , складовим якого є процес збирання доказів, яке було обмежено стороною обвинувачення шляхом залучення його до провадження в якості свідка, і зміни цього статусу на підозрюваного лише за добу до направлення обвинувального акту до суду, тому, на дуку суду, збір стороною захисту доказів після закінчення досудового розслідування, в тому числі шляхом здійснення огляду місцевості та замовлення експертизи, є повністю і абсолютно виправданим процесом реалізації ОСОБА_4 права на захист, якого він був штучно позбавлений під час досудового розслідування і вказане обґрунтовується наступним.

Положення Статті 6 (Право на справедливий суд) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначають, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

В свою чергу, Верховний суд у своїй Постанові від 08.12.2020р. по справі № 278/1306/17 наголосив на важливості дотримання зазначеного принципу, що полягає в наступному.

Відповідно до ч.2 ст.22 КПК сторони мають рівні права на збирання та подання до суду доказів. Частина 6 цієї ж статті передбачає обов`язок суду створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі забезпечити, щоб права, надані законом стороні, могли бути ефективно реалізовані. Закон, передбачивши право сторони захисту надавати висновки експертів, тим самим передбачив і обов`язок суду їх розглянути в сукупності з іншими доказами.

Такий підхід законодавця повністю відповідає вимогам §1 та §3(b) ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний суд у вказаній справі також наголосив, що у справах, які стосуються ДТП, експертне дослідження має суттєве значення для встановлення обставин справи та може істотно вплинути на остаточне рішення суду, і стороні захисту складно спростовувати висновок експерта без допомоги іншого експерта у відповідній галузі, тому право захисту спростовувати висновки експертів, надані обвинуваченням, за допомогою іншого висновку, наданого захистом, має бути забезпечене судом.

У наведеній справі суд першої інстанції визнав недопустимим висновок експерта, наданий стороною захисту, на тій підставі, що експертизу проведено після закінчення строків досудового розслідування та послався на ч.8 ст.223 КПК, яка передбачає: «Слідчі (розшукові) дії не можуть проводитися після закінчення

строків досудового розслідування, крім їх проведення за дорученням суду у випадках, передбачених ч.3 ст.333 цього Кодексу. Будь-які слідчі (розшукові) або негласні слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази недопустимими».

Верховний суд зазначив, що наведена підстава для визнання цього доказу недопустимим не відповідає точному змісту кримінального процесуального закону й суперечить загальним засадам справедливого судового розгляду.

Так, зі змісту ухвали вбачається, що суд помилково прирівняв збирання доказів стороною захисту відповідно до ч.1 ст.20 КПК до проведення слідчих (розшукових) дій у значенні ст.223 КПК, однак відповідно до КПК проведення слідчих і розшукових дій є окремим видом збирання доказів, який є виключною компетенцією сторони обвинувачення.

Порівняння чч.2 та 3 ст.93 КПК не залишає сумніву, що стороні захисту не дано права на проведення слідчих дій, отже, отримуючи висновок експерта, сторона захисту не проводила слідчої дії, тому поширення правил та обмежень, установлених КПК України для проведення слідчих або розшукових дій, на інші види діяльності щодо збирання доказів є неправильним.

Крім того, відповідно до ст.20 та п.8 ч.3 ст.42 КПК обвинувачений має право збирати та подавати докази, тож буквальне тлумачення положень КПК свідчить, що сторона захисту вправі збирати докази після того, як обвинувальний акт було передано до суду, а висновок про те, що після цього моменту сторона захисту не мала права самостійно звертатися до експертів, суперечить чіткому змісту закону.

Як відомо, §3(b) ст.6 («Право на справедливий суд») Конвенції встановлено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Наведені положення слід застосовувати з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (див. «Посібник із статті 6 Європейської конвенції з прав людини»). «Права на захист», невичерпний перелік яких міститься в §3(b) ст.6 були запроваджені насамперед для встановлення рівності, наскільки це можливо, між стороною обвинувачення та захисту. Засоби, які повинні бути надані обвинуваченому, обмежуються лише тими, які надають або можуть надати допомогу в підготовці його захисту (справа «Mayzit v. Russia», п.79).

Параграф 3(b) ст.6 конвенції стосується двох складових справжнього захисту питань можливостей і часу. Це положення передбачає, що дії, пов`язані з ґрунтовним захистом, можуть включати все, що «необхідне» для підготовки до судового розгляду.

Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист у належний спосіб і без обмежень щодо можливостей вживати усіх засобів захисту під час судового розгляду, а також впливати на його результат(п.53 рішення у справі «Can v. Austria»; п.51 рішення у справі «Gregaиeviж v. Croatia»).

Питання щодо належного характеру наданих обвинуваченому можливостей і часу слід вивчати з огляду на обставини кожної справи («Iglin v. Ukraine», п.65; «Galstyan v. Armenia», п.84).

При оцінці наявності в обвинуваченого необхідного часу для підготовки свого захисту особливу увагу слід звертати на характер провадження, а також складність справи та стадію провадження («Gregaиeviж v. Croatia», п.51).

Параграф 3(b) ст.6 конвенції захищає обвинуваченого від квапливого судового розгляду (див. рішення у справах «KrocherandMoller v. Switzerland», «Bonzi v. Switzerland», «Borisova v. Bulgaria», п.40; «Malofeyeva v. Russia», п.115; «GafgazMammadov v. Azerbaijan»,пп.7682).

Хоча важливо здійснити провадження протягом належного строку, але не можна задля цього жертвувати процесуальними правами однієї зі сторін (п.540 рішення у справі «OAO NeftyanayaKompaniyaYukos v. Russia»).

Поміж засобами, які мають бути надані обвинуваченому, повинна бути можливість з метою підготувати свій захист ознайомлюватись із результатами слідства, накопиченими протягом усього часу його провадження (рішення у справі «Huseyn andothers v. Azerbaijan», п.175; «OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», п.538).

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що ЄСПЛ неодноразово констатував: підпункт «b» пункту 3 статті 6 гарантує обвинуваченому «адекватний час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту», а отже, ця гарантія означає, що підготовка захисту по суті головних обвинувачень може включати проведення з його боку всіх «необхідних заходів».

Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без перешкод можливості викласти суду, який розглядає справу, всі необхідні аргументи захисту і таким чином вплинути на результат провадження (рішення у справі «Кан проти Австрії» (Can v. Austria), № 9300/81, доповідь Комісії від 12 липня 1984 року, серія А, № 96, п. 53, ухвалу щодо прийнятності від 26 червня 1996 року у справі «Коннолі проти Великобританії» (Connolly v. theUnitedKingdom) № 27245/95, і рішення від 20 січня 2005 року у справі «Майзіт проти Росії» (Mayzit v. Russia), № 63378/00, п. 78).

Відтак, з огляду на зазначені висновки Верховного суду, положення Конвенції та практику ЄСПЛ, а також з врахуванням конкретних фактів обмеження сторони захисту в можливості збирання та подання доказів на стадії досудового розслідування, що підтверджується матеріалами справи, правомірно дійти висновку, що сторона захисту ОСОБА_4 мала повне та беззаперечне право збирати і подавати докази під час розгляду справи в суді.

В свою чергу, вирішуючи питання щодо визнання доказів сторони обвинувачення недопустимими, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Так, в матеріалах кримінального провадження, окрім іншого, містяться також висновки судових експертиз:

1)Інженерно технічної експертизи від 22.03.2021р. № СЕ-19/123-21/544-ІТ;

2)Інженерно-технічної експертизи від 01.02.2021р. № СЕ-19/123-21/545-ІТ;

3)Транспортно-трасологічної експертизи від 30.03.2021р. № СЕ-19/123-21/543-ІТ.

Відповідно до ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Як вбачається із постанов про призначення зазначених експертиз дані постанови були винесені заступником начальника Деражнянського ВП начальником СВ Летичівського ГУНП в Хмельницькій області майором поліції ОСОБА_16 .

Водночас, згідно Постанови про створення слідчої групи від 13.01.2021р. ОСОБА_17 не входить в групу слідчих, які мають право проводити досудове розслідування в даному кримінальному провадженні, відтак, правомірно буде вважати, що вказані вище експертизи були призначені не уповноваженою особою, а отже висновки вказаних експертиз отримані не в порядку передбаченому КПК України, тоюто, є недопустимими.

У відповідності до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

В свою чергу, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Стороною захисту було подано клопотання про визнання недопустимими Інженерно технічної експертизи від 22.03.2021р. № СЕ-19/123-21/544-ІТ, Інженерно-технічної експертизи від 01.02.2021р. № СЕ-19/123-21/545-ІТ та Транспортно-трасологічної експертизи від 30.03.2021р. № СЕ-19/123-21/543-ІТ з тих підстав, що постанови про призначення вказаних експертиз були винесені не уповноваженою особою, а саме слідчим, який не входив в групу слідчих, які мають право здійснювати досудове розслідування по даному провадженню.

Заперечуючи проти визнання висновків експертиз недопустимими, прокурор посилався на висновки Верховного Суду, які ним сформовані в Постанові від 31.08.2022 р. по справі № 756/10060/17, де зокрема зазначено: «У разі визнання даних висновку експерта недопустимими доказами у зв`язку з призначенням експертизи таким слідчим суд у кожному випадку повинен аргументувати, які саме конвенційні чи конституційні права і свободи підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб були знівельовані, звужені чи обмежені та в чому це виразилося».

Як відомо, вказане рішення викликало неабиякі суперечки та переважно критичні оцінки всередині юридичної спільноти, оскільки прямо і без зрозумілих підстав було змінено підхід самого ж Верховного Суду у справі № 555/456/18, відповідно до якого висновок експерта є недопустимим на підставі того, що експертиза була призначена неуповноваженим слідчим, він вбачався більш логічним та правильним, не викликав сумнівів та суперечностей, отже, не створював виключної правової проблеми.

Цей висновок Верховного Суду по суті в супереч установленому порядку визначеному КПК України легітимізував проведення слідчих дій будь-яким слідчим, а не лише тим, який визначений керівником органу досудового розслідування. При цьому, роблячи такий висновок Верховний Суд аналізував лише ст. 87 КПК України, і не вдався до аналізу ст. 86 КПК України, яка якраз і встановлює залежність допустимості доказу від додержання законності порядку його збирання.

Крім цього, суд вважає, що в даному випадку, призначенням вказаних експертиз неуповноваженим слідчим Конвенційні та Конституційні права ОСОБА_4 були знівельовані, що пояснюється наступним.

Насамперед це явно випливає з Конституції України, а саме з ст. 62: «Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь…». Згідно ч.2 ст. 6 «Право на справедливий суд» Європейської Конвенції з Прав Людини: «Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Разом з тим, відповідно до ст. 22 Конституції України: «…Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані…», та ч.3 ст. 17 КПК України: «Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом».

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Положеннями ст. 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Конституційний Суд України у п. 3.2. свого рішення від 20.10.2011р. № 12-рп/2011 у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України вважає, що «положення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, безпосередньо пов`язане з положенням частини першої цієї статті, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Збирання, перевірка та оцінка доказів можливі лише в порядку, передбаченому законом. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України "обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом" дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою, тощо».

Крім цього, Верховний Суд у Постанові від 28.04.2021р. по справі № 759/833/18 зазначив, що здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.

За таких обставин, призначення вказаних експертиз по справі ОСОБА_4 заступником начальника Деражнянського ВП начальником СВ Летичівського ГУНП в Хмельницькій області майором поліції ОСОБА_16 є процесом збирання доказів стороною обвинувачення на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Втім, оскільки ОСОБА_17 не був визначений в порядку ст. 214 КПК України, як слідчий який має право здійснювати досудове розслідування по справі ОСОБА_4 , то з огляду на вище наведенні положення Конституції України та КПК України, Рішення Конституційного Суду України та Верховного Суду по справі № 759/833/18, правомірно дійти висновку, що вказані висновки експертиз були зібрані як докази неуповноваженою особою, що є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, внаслідок чого вони підлягають визнанню недопустимими.

Відтак, збирання доказів заступником начальника Деражнянського ВП начальником СВ Летичівського ГУНП в Хмельницькій області майором поліції ОСОБА_16 , який не був уповноваженим на проведення досудового розслідування у даному провадженні, призвело до порушення Конституційних та Конвенційних прав та свобод ОСОБА_4 в частині того, що його обвинувачення ґрунтується на доказах одержаних незаконним шляхом (ст. 62 Конституції України) та як наслідок процес доведення його вини відбувається в незаконному порядку (ч. 2 ст. 6 Конвенції).

Крім цього, ще одним аргументом сторони захисту не позбавленим логіки, з яким погоджується суд, є те, що докази, отримані заступником начальника Деражнянського ВП начальником СВ Летичівського ГУНП в Хмельницькій області майором поліції ОСОБА_16 , як неуповноваженою особою на здійснення досудового розслідування, є недопустимими, оскільки уповноважені особи, тобто визначені в порядку ст. 214 КПК України слідчі, яким було доручено проводити розслідування у даному провадженні та покладено функції щодо збирання доказів, не вважали за необхідне призначити дані експертизи та відповідно отримувати докази у вигляді Висновків експертиз, а тому такі докази не були б здобуті стороною обвинувачення, їх дані не використувалися б в якості вихідних даних для проведення інших експертиз у справі, і такі докази не планувалися слідчими для обґрунтування вини ОСОБА_4 , що безпосередньо впливає на обсяг обвинувачення проти нього, погіршуючи його становище.

Отже, за наведених вище обставин, посилання сторони обвинувачення на постанову Верховного Суду від 31.08.2022р. по справі № 756/10060/17 жодним чином не спростовує необхідності визнання недопустимими вказаних висновків експертиз, оскільки такі експертизи призначалися неуповноваженою особою, що призвело до порушення Конституційних та Конвенційних прав ОСОБА_4 , наслідком чого є визнання судом цих висновків експертиз недопустимими.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься Висновок експерта від 13.12.2021р. № СЕ-19/123-21-5488-ІТ за наслідками проведення комплексної судової інженерно-транспортної транспортно-трасологічної експертизи та експертизи обставин та механізму ДТП (далі - Висновок).

Зазначений Висновок не відповідає умовам належності та допустимості доказів з огляду на наступне.

Так, у вихідних даних, які використовувалися експертами для підготовки Висновку, вказано про те, що автомобіль САЗ-3507 рухався із швидкістю 45 км на годину (арк. 5). Ця вихідна дана використовувалася експертами для вирішення питання № 5.

Втім, матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей про джерело та законність походження вказаної вихідної даної, а саме швидкості автомобіля САЗ-3507.

Швидкість автомобіля САЗ-3507 експертним шляхом не визначалася, а відтак дані відомості не можуть вважатися зібраними стороною обвинувачення в порядку ст. 93 КПК України, а отже не може бути вихідною даною для проведення експертизи.

Використання експертами під час виконання експертних досліджень незаконних вихідних даних ставить під сумнів допустимість експертного висновку, оскільки в розумінні ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом.

У запитанні № 2 та вихідних даних, які використовувалися експертами для підготовки Висновку, вказано про те, що автомобіль Volkswagen долає відстань 53 м за 2,64 с (арк. 2, 4). Вихідна дана щодо відстані 53 м використовувалася експертами для вирішення питання № 2 щодо визначення швидкості руху автомобіля Volkswagen.

В матеріалах кримінального провадження міститься Протокол огляду місцевості з Додатком «Схема» від 14.04.2021р., складений слідчим ОСОБА_18 , в якому вказано про те, що відстань від краю розмітки «зебра», яка нанесена на автодорогу з с. Лисогірка, до перехрещення проїжджих частин складає 50,3 м. При цьому ширина розмітки «зебра» становить 2,7 м. Таким чином, додавши дві дані відстані слідчий отримав 53 м.

Однак, на думку суду, дана відстань, яка є вихідною даною для проведення експертизи, була визначена слідчим неправильно, що випливає із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на Схемі до протоколу огляду місця події від 13.01.2021р. відображено місце зіткнення транспортних засобів. Також слідством встановлено, що водій ОСОБА_4 рухався по правій частині дороги в напрямку руху з с. Лисогірка. Крім цього, слідством не встановлено, що водій ОСОБА_4 виїхав на смугу зустрічного руху. З огляду на ці дані правомірно дійти висновку, що траєкторія руху автомобіля Volkswagen пролягала від розмітки «зебра» до місця зіткнення по правій частині автодороги по напрямку руху із с. Лисогірка.

Втім, як вбачається із додатка «Схема» до Протоколу від 14.04.2021р., слідчий провів заміри не по вказаній траєкторії руху автомобіля Volkswagen, а по лівому узбіччю автодороги з с. Лисогірка по якому водій ОСОБА_4 не їхав, що, з огляду на не перпендикулярну, а «скошену» конструкцію перехрещення доріг, призвело до штучного збільшення вимірюваного відрізку.

В подальшому, як наслідок необ`єктивних замірів слідчим, ця вихідна дана (53 м) призвела до штучного збільшення швидкості автомобіля Volkswagen.

Необ`єктивність вимірювань слідчим, окрім вказаного вище, також підтверджується наступним.

В ході судового розгляду адвокатом ОСОБА_4 було проведено заміри, результати яких відображені в Протоколі огляду від 20.04.2022р., якими встановлено, що відстань від «зебри» до перехрещення доріг по траєкторії руху автомобіля ОСОБА_4 складає 35 м.

Крім цього, на підставі ухвали суду, 08.02.2024р. органом досудового розслідування було проведено слідчу дію огляд місця події, про що складено відповідний протокол, згідно якої встановлено, що відстань від дорожньої розмітки «зебра» до найближчого краю перетину автомобільних доріг по траєкторії руху автомобіля ОСОБА_4 складає 35,65 м.

Отже, заміри проведені слідчим ОСОБА_18 та встановлена в їх результаті відстань від «зебри» до перехрещення доріг в розмірі 50,3 (а разом з шириною «зебри» - 53 м) не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, а тому не може використовуватися в якості достовірної вихідної даної для проведення експертизи.

Таким чином, стороною обвинувачення було надано, а експертами під час підготовки Висновку було використано недостовірну вихідну дану, що зумовлює обґрунтовані сумніви в достовірності відповіді на запитання № 2 наданої експертами.

Варто зауважити, що в подальшому визначена експертами в відповіді на питання № 2 швидкість автомобіля Volkswagen також використовувалася експертами, як вихідна дана для відповідей на запитання № 6.

Використання експертами під час виконання експертних досліджень необ`єктивних вихідних даних призводить до необ`єктивних відповідей на питання і, як наслідок, необ`єктивності Висновку.

Крім того, як вбачається із вказаного Висновку вихідні дані для даної експертизи також були отримані із Висновку транспортно-трасологічної експертизи від 30.03.2021р. № СЕ-19/123-21/543-ІТ. Зокрема, під час вирішення експертом питання № 6 експертом використано дані про кут взаємного розташування транспортних засобів в момент зіткнення (зображення № 4, арк. 17 Висновку), який було визначено експертним шляхом за наслідками проведення транспортно-трасологічної експертизи від 30.03.2021р. № СЕ-19/123-21/543-ІТ.

Так, згідно ст. 101 КПК України висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Відповідно до позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, висловленої в Постанові від 11.02.2020 р. у справі № 761/33311/15-к, під час розгляду кримінального провадження, даючи оцінку допустимості доказу, суд має

проаналізувати критерії допустимості таких доказів, як-от: законність джерела, законність способу отримання, процесуальне оформлення перебігу й результатів слідчої дії.

Судом враховано, що Адвокатом ОСОБА_4 було подано суду клопотання про визнання недопустимим доказом Висновку транспортно-трасологічної експертизи від 30.03.2021р. № СЕ-19/123-21/543-ІТ, як такої, що призначена неуповноваженою особою, оскільки посадова особа органу досудового розслідування, яка її призначила, не була слідчим по даній справі, оскільки не внесена до Постанови про створення слідчої групи.

Вказане, відповідно до позиції висловленої в постанові ОП ККС ВС по справі № 724/86/20, є підставою для визнання зібраних неуповноваженою особою доказів недопустимими.

Таким чином, з огляду на існування обґрунтованих підстав для визнання Висновку транспортно-трасологічної експертизи від 30.03.2021р. № СЕ-19/123-21/543-ІТ недопустимим доказом зумовлює визнання недопустимим і Висновку комплексної експертизи, оскільки він отриманий на підставі вихідних даних зібраних під час виконання експертизи від 30.03.2021р. № СЕ-19/123-21/543-ІТ.

Крім цього, як вбачається з вступної частини Висновку вихідні дані для проведення експертизи також були отримані із Висновку експерта № СЕ-19/123-21/2880-ВЗ від 16.06.21р. за наслідками проведення фототехнічної експертизи, предметом якої було дослідження розкадрованого відеофайлу під назвою «VID_20171101_130015.AVI».

Стороною захисту також подавалося клопотання про визнання недопустимим доказом Висновку експерта

№ СЕ-19/123-21/2880-ВЗ від 16.06.21р., оскільки дана експертиза засновується виключно на дослідженні вказаного відеофайлу, який, на думку сторони захисту викладену перед цим в клопотанні про визнання доказів недопустимими, здобутий стороною обвинувачення з істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, внаслідок здійснення огляду (обшуку) без попереднього отримання ухвали суду про проведення такої процесуальної дії та з порушенням суттєвих умов встановлених ч. 3 ст. 233 КПК України. Вищевказані доводи базуються в тому числі і на положеннях доктрини «Плодів отруєного дерева».

Так, відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «Плодів отруєного дерева», якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Яременко проти України» та «Шабельник проти України»).

Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Зокрема ЄСПЛ застосував різновид доктрини «Плодів отруйного дерева», а саме, коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також ті докази, які не були б отримані, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Доктрина «Плодів отруєного дерева» знайшла практичне втілення та відображення в правозастосовній практиці Верховного Суду, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019р. по справі № 1-07/07 (провадження № 13-36зво19).

Таким чином, все вище викладене, вказує на те, що Висновок комплексної експертизи не відповідає умовам достовірності та допустимості.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься Висновок експерта від 17.02.2022р. № 16-22 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи (далі - Висновок).

Відповідно до ч. 5 ст. 69 КПК України експерт зобов`язаний особисто провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому запитання.

Разом з тим, суд вважає, що Висновок не може вважатися обґрунтованим та об`єктивним з огляду на наступне.

У згаданому Висновку, під час надання відповіді на запитання № 1, експертами вказується на те, що «при під`їзді до нерегульованого перехрестя перед яким був встановлений дорожній знак 2.3 «Головна дорога» та табличка до нього 7.8. «Напрямок головної дороги» лише зі сторони руху з м. Хмельницького водій автомобіля ОСОБА_19 повинен був визначити, що він наближається до нерегульованого нерівнозначного перехрестя та при відсутності можливості визначити черговість його проїзду по причині відсутності з боку його напрямку руху дорожніх знаків пріоритету, відповідно до вимог п. 16.15 РДР України повинен був вважати, що він перебуває на другорядній дорозі».

Проте, такий висновок експертів є необґрунтованим та необ`єктивним з декількох причин:

по-перше, дорожній знак 2.3. «Головна дорога», на який вказують експерти у Висновку, розміщений на відстані 103 м від перехрестя (згідно відповіді «Хмельницький облавтодор»), а фактично на відстані не менше 200 м.;

по-друге, дорожній знак 2.3. «Головна дорога» не перебуває у видимості водіїв, які під`їжджають до перехрестя по дорозі зі сторони с. Лисогірка. Вказана обставина підтверджується результатами проведеного стороною захисту огляду місцевості, що відображено в Протоколі огляду адвокатом місцевості від 20.04.2022р., який визнається судом допустимим доказом з огляду на наведені вище положення кримінально-процесуального законодавства України.

Зазначені обставини не були відомі експертам на момент проведення експертизи та складення Висновку, відтак, відповідаючи на запитання № 1 експерти прийшли до необґрунтованих та необ`єктивних відповідей внаслідок отримання неповних вихідних даних в частині місця та відстані розташування дорожнього знаку 2.3, а також його видимості зі сторони перехрестя, тож висновки експертів про те, що ДТП відбулося на нерівнозначному перехресті та те, що ОСОБА_4 рухався по другорядній дорозі - є необ`єктивними.

Крім цього, відповідаючи на запитання № 1 та № 2 експерти прийшли до висновку, що в заданій обстановці водій ОСОБА_4 повинен був керуватися п. 16.15 ПДР України, втім, з таким висновком погодитися також неможливо, оскільки п. 16.15 ПДР України стосується лише ситуацій, коли водій не в змозі визначити наявність дорожнього покриття через темну пору доби або сніг, бруд і т.д., - лише тоді, за відсутності дорожніх

знаків пріоритету, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі.

В даному випадку, згідно вихідних даних, ДТП сталося в світлу пору доби і на сухій дорозі з асфальтобетонним покриттям за відсутності дорожніх знаків пріоритету, тому експертами зроблено явно хибний висновок про те, що водій ОСОБА_4 повинен був керуватися п. 16.15 ПДР України.

Як наслідок неправильного вирішення питання № 1 експертами також зроблено хибний висновок під час надання відповіді на запитання № 2 про те, що водій ОСОБА_4 повинен був керуватися п. 16.11 ПДР України, оскільки даний пункт регулює дії учасників дорожнього руху під час проїзду нерівнозначних перехресть, а як вбачається з матеріалів справи та вихідних даних дане перехрестя було рівнозначним.

Вирішуючи питання № 4 експерти встановлювали технічну можливість для водія САЗ-3507 ОСОБА_7 уникнути зіткнення із автомобілем Volkswagen. Як вказано у Висновку (абз. 3, арк. 9) для визначення такої можливості експертам необхідно порівняти відстань на якій знаходився автомобіль САЗ-3507 від місця зіткнення в момент виникнення для нього небезпеки і його зупиночного шляху.

Отже, як вбачається з самого Висновку, однією із вихідних даних для вирішення даного питання є момент виникнення для водія САЗ-3507 небезпеки.

Так, відповідно до п. 1.1.3. Розділу ІІ Науково-Методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998р., момент виникнення небезпеки для руху має зазначатися у документі про призначення експертизи. Якщо момент виникнення небезпеки у постанові про призначення експертизи не зазначено, то експерт, виходячи із аналізу дорожньої обстановки, може визначити його за даними, що містяться в матеріалах справи.

Однак, як вбачається із постанови про призначення даної експертизи, а також із змісту Висновку, слідчий, призначаючи дану експертизу, не надав такої вихідної даної як момент виникнення небезпеки для водія автомобіля САЗ-3507. Крім цього, як вбачається із дослідницької частини Висновку, експерти самостійно також не визначили моменту виникнення небезпеки для водія автомобіля САЗ-3507.

Отже, виходячи із вказаного, відповідаючи на запитання № 4, експерти не могли дати обґрунтовану відповідь на поставлене слідчим запитання, оскільки не оперували важливою вихідною даною, що ставить під сумнів об`єктивність всього Висновку.

Крім цього, відповідаючи на запитання № 4, експертами серед вихідних даних, які використовувалися для підготовки Висновку, вказано про те, що автомобіль САЗ-3507 рухався із швидкістю 45 км на годину (арк. 9), однак, матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей про джерело та законність походження вказаної вихідної даної, а саме швидкості автомобіля САЗ-3507.

Швидкість автомобіля САЗ-3507 експертним шляхом не визначалася, а відтак дані відомості не можуть вважатися зібраними стороною обвинувачення в порядку ст. 93 КПК України, а отже не може бути вихідною даною для проведення експертизи.

Використання експертами під час виконання експертних досліджень незаконних вихідних даних ставить під сумнів допустимість експертного висновку, оскільки в розумінні ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом.

Таким чином, все вище викладене, вказує на те, що Висновок комплексної експертизи не відповідає умовам обґрунтованості та об`єктивності.

Крім цього, Висновок не може бути визнаний допустимим доказом також у зв`язку з нижченаведеними обставинами.

Як вбачається з вступної частини Висновку вихідні дані для проведення експертизи також були отримані із Висновку експерта № СЕ-19/123-21/2880-ВЗ від 16.06.21р. за наслідками проведення фототехнічної експертизи, предметом якої було дослідження розкадрованого відеофайлу під назвою «VID_20171101_130015.AVI».

В ході судового розгляду стороною захисту було подано клопотання про визнання недопустимим доказом Висновку експерта № СЕ-19/123-21/2880-ВЗ від 16.06.21р. оскільки дана експертиза засновується виключно на дослідженні вказаного відеофайлу, який, на думку сторони захисту викладеної перед цим в клопотанні про визнання доказів недопустимими, здобутий стороною обвинувачення з істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, внаслідок здійснення огляду (обшуку) без попереднього отримання ухвали суду про проведення такої процесуальної дії та з порушенням суттєвих умов встановлених ч. 3 ст. 233 КПК України.

Відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «Плодів отруєного дерева», якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Яременко проти України» та «Шабельник проти України»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Зокрема ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», а саме, коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також ті докази, які не були б отримані, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Доктрина «Плодів отруєного дерева» знайшла практичне втілення та відображення в правозастосовній практиці Верховного Суду, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019р. по справі № 1-07/07 (провадження № 13-36зво19).

В матеріалах кримінального провадження містяться зокрема такі докази як:

1)Протокол огляду місця події з 15 год. 10 хв. по 16 год. 00 хв. від 13.01.2021р.

2)Постанова про приєднання до справи речових доказів від 13.01.2021р.

3)Відеофайл під назвою «VID_20171101_130015.AVI».

4)Протокол огляду (перегляду відеозапису) з карти пам`яті microSD об`ємом 16 Gb від 13.01.2021р.

5)Висновок експерта № СЕ-19/123-21/1367-КТ від 12.03.21р. за наслідками проведення комп`ютерно-технічної експертизи.

6)Висновок експерта № СЕ-19/123-21/2880-ВЗ від 16.06.21р. за наслідками проведення фототехнічної експертизи.

Вказані докази не відповідають умовам допустимості доказів встановлених КПК України з огляду на наступне.

13 січня 2021 року з 15 год. 10 хв. по 16 год. 00 хв. слідчим було проведено огляд транспортного засобу Фольксваген Транспортер д.н.з. НОМЕР_1 , за результатами огляду салону якого слідчим було виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, ключ до вказаного автомобіля та відеореєстратор марки Safetywarning моделі Х7 із картою пам`яті формату microSD об`ємом 16 Gb.

Згідно вилученого свідоцтва про реєстрацію власником транспортного засобу Фольксваген Транспортер д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_4 .

За наслідками вказаного огляду салону автомобіля слідчим складено Протокол огляду місця події від 13.01.2021р., в якому зазначено, що огляд проведено слідчим на підставі «письмового дозволу», але при цьому не зазначено хто саме надав такий дозвіл. Крім цього у протоколі вказано, що огляд проведено за участю власника приміщення чи іншого володіння особи ОСОБА_20 .

В подальшому в протоколі міститься вказівка про добровільність видачі громадянкою ОСОБА_10 безпосередньо самого транспортного засобу Фольксваген Транспортер д.н.з. НОМЕР_1 , двох ключів, свідоцтва про реєстрацію та відеореєстратора із картою пам`яті та міститься підпис ОСОБА_10 .

В подальшому 13.01.2021р. слідчий ОСОБА_21 своєю постановою визнав речовими доказами транспортний засіб Фольксваген Транспортер д.н.з. НОМЕР_1 , ключ до нього, свідоцтво про реєстрацію та відеореєстратор із картою пам`яті та приєднав їх до справи.

Також 13.01.2021р. з 18 год. 00 хв. по 19 год. 30 хв. слідчий ОСОБА_21 провів огляд карти пам`яті з вилученого відеореєстратора і виявив на ній відеофайл під назвою « ОСОБА_22 ». За наслідками огляду слідчим вказаного відеофайлу складено Протокол огляду (перегляду відеозапису) з карти пам`яті microSD об`ємом 16 Gb.

Окремо варто зауважити, що в матеріалах кримінального провадження відсутнє окреме процесуальне рішення слідчого про залучення до матеріалів кримінального провадження відеофайлу під назвою «VID_20171101_130015.AVI» в якості доказу, хоча за практикою Верховного Суду всі докази та документи, які надаються експерту, повинні бути належним чином залучені до кримінального провадження в порядку передбаченому КПК України (залежно від способу збирання) і набути відповідного процесуального статусу/постанова ВС від 07.08.2019р. по справі № 555/456/18/.

При цьому, визнання речовим доказом відеореєстратора з картою пам`яті не спростовує зазначеного, бо карта пам`яті це лише носій електронної інформації і не несе в даному випадку доказової бази, оскільки доказом в даному випадку є саме відеофайл.

В подальшому відеофайл під назвою « ОСОБА_22 » та його розкадрування був предметом дослідження експертів під час проведення комп`ютерно-технічної експертизи (Висновок експерта № СЕ-19/123-21/1367-КТ від 12.03.21р.) та фототехнічної експертизи (Висновок експерта № СЕ-19/123-21/2880-ВЗ від 16.06.21р.).

Далі результати вищевказаних експертиз використовувалися в якості вихідних даних для проведення комплексної судової інженерно-транспортної транспортно-трасологічної експертизи та експертизи обставин та механізму ДТП (Висновок експерта від 13.12.2021р. № СЕ-19/123-21-5488-ІТ) та судової автотехнічної експертизи (Висновок експерта від 17.02.2022р. № 16-22).

Таким чином, всі вище вказані письмові докази, в т.ч. відеофайл під назвою «VID_20171101_130015.AVI», є недопустимими доказами, а оскільки деякі з них були предметами досліджень експертів або використовувалися в якості вихідних даних для проведення експертиз, то Висновки за наслідками проведення таких експертиз також не можуть бути визнанні допустимими доказами за наслідками застосування доктрини «Плодів отруйного дерева».

Як вже встановлено, огляд салону транспортного засобу Фольксваген Транспортер д.н.з. НОМЕР_1 , виявлення та вилучення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ключа та відеореєстратора марки Safetywarning моделі Х7 із картою пам`яті формату microSD об`ємом 16 Gb було проведено слідчим 13.01.2021р. з 15 год. 10 хв. до 16 год. 00 хв.

Клопотання про проведення обшуку в салоні автомобіля Фольксваген Транспортер д.н.з. НОМЕР_1 з метою відшукання вилучення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ключа та відеореєстратора марки Safetywarning моделі Х7 із картою пам`яті формату microSDоб`ємом 16 Gb підготовлено слідчим та погоджено прокурором 14 січня 2021 року, а подано до суду - 15 січня 2021 року.

Слід зазначити, що ст. 30 Конституції України не допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 234 КПК України встановлено, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

За нормами ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Як виняток, ст. 30 Конституції України передбачає, що у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Відповідно до ст. 233 КПК України визначено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім невідкладних випадків, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

Аналіз вищевказаних положень Конституції України та КПК України свідчить про те, що право слідчого, прокурора на проникнення до житла чи іншого володіння особи і проведення в ньому обшуку може виникати у трьох випадках: 1) за ухвалою слідчого судді, 2) без постановлення такої ухвали на підставі добровільної згоди власника житла чи іншого володіння особи; 3) до постановлення ухвали слідчого судді лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

В свою чергу, згідно положень ч. 3 ст. 233 КПК України, у такому випадку прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням і з прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами ст. 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

Як вбачається з матеріалів провадження:

- слідчий не отримував ухвалу слідчого судді про проведення обшуку в транспортному засобі належному ОСОБА_4 до проведення обшуку (огляду), тобто 13.01.2021р.;

- слідчий не отримав добровільну згоду ОСОБА_4 на проведення обшуку в належному йому транспортному засобу, а так-звана згода громадянки ОСОБА_10 не може вважатися згодою власника, оскільки вона не була власником транспортного засобу який оглядався;

- на момент огляду транспортного засобу не існували «невідкладні випадки» для проведення огляду (обшуку) у транспортному засобі викликані необхідністю рятування життя людей та майна чи переслідуванням осіб.

Слідчим жодним чином не аргументовано необхідність невідкладного проведення огляду (обшуку) транспортного засобу Фольксваген Транспортер д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки транспортний засіб одразу після ДТП був поміщений на штрафмайданчик поліції, а отже нічого не перешкоджало слідчому опечатати двері автомобіля на місці ДТП, помістити його на штрафмайданчик і після цього звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку в автомобілі та провести його.

Отже, проведений слідчим огляд (обшук) не був невідкладним, а тому згідно з приписами ч. 2 ст. 234 КПК такий обшук мав здійснюватися лише на підставі ухвали слідчого судді. І навіть з урахуванням того, що обшук 13.01.2021р. було легалізовано ухвалою слідчого судді від 15.01.2021р., суд обґрунтовано вважає, що обшук від 13.01.2021р. було проведено без достатніх правових підстав.

Верховний Суд неодноразово висловлювався стосовно незаконності проведення обшуків (оглядів) з подальшою їх легалізацією ухвалою слідчого судді без передбачених для того правових підстав та невідкладності їх проведення /постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 159/451/16-к, постанова від 26 березня 2019 року у справі № 752/3929/15-к, постанова Верховного Суду від 08 квітня 2021 року по справі № 573/2028/19/.

Крім цього, як зазначалося вище, відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, уразі невідкладного проникнення слідчим до житла або іншого володіння особи, прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням і з прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Згідно Великого тлумачного словника сучасної української мови (уклад. і голов. ред. В. Т. Бусел. 5-те вид. Київ; Ірпінь: Перун, 2005, стр. 750) «невідкладний» - це той, якого не можна відкладати; якого треба здійснювати, розв`язувати негайно.

Науковець ОСОБА_23 у своїй праці «Процесуальні строки за КПК 2012 р. Часопис цивільного і кримінального судочинства» 2014. № 5., проаналізувавши випадки використання у процесуальному законі категорії «невідкладно», дійшов такого висновку: «у випадках, коли вживається термін-строк «невідкладно», без чітко зазначеного часового виміру, мається на увазі, що процесуальна дія або процесуальне рішення повинно бути здійснено в термін значно менший ніж 24 години, і будь-яка затримка з реалізацією цього положення може бути свідченням порушення вимог закону».

Як вбачається з матеріалів провадження слідчий провів огляд (обшук) транспортного засобу ОСОБА_4 13.01.2021р. в період часу з 15 год. 10 хв. до 16 год. 00 хв. Після цього, як слідує з матеріалів провадження, слідчий 13.01.2021р. з 18 год. 00 хв. по 19 год. 30 хв. проводив огляд карти пам`яті з вилученого відеореєстратора та в не встановлений час готував постанову про приєднання до справи речових доказів від 13.01.2021р.

Тобто, після проведення огляду (обшуку) в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий не вжив заходів щодо невідкладного звернення з клопотанням до слідчого судді про проведення обшуку, а займався іншими справами, які не були невідкладними в розумінні КПК України.

Клопотання про проведення обшуку в салоні автомобіля Фольксваген Транспортер д.н.з. НОМЕР_1 з метою відшукання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ключа та відеореєстратора марки Safetywarning моделі Х7 із картою пам`яті формату microSD об`ємом 16 Gb слідчий підготував лише 14 січня 2021 року, а подав до суду - 15 січня 2021 року, тобто, в даному випадку слідчий не дотримався вимог ч. 3 ст. 233 КПК України щодо невідкладного звернення з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Намагаючись обґрунтувати неможливість невідкладного подання клопотання до суду слідчий зазначає в клопотанні інформацію про те, що 13.01.2021р. йому забракло часу, а 14.01.2021р. була несправною електромережа в м. Деражня, втім вказані аргументи слідчого не заслуговують на увагу та не можуть виправдати його бездіяльність щодо невідкладного звернення з клопотанням до

слідчого судді, оскільки, як вказано вище, слідчий мав можливість підготувати таке клопотання 13.01.2021р., якби не проводив огляд відеозапису з складенням протокол та не готував постанову про приєднання до справи речових доказів; доводи слідчого про відсутність електропостачання в м. Деражня 14.01.2021р. спростовується безпосередньо Ухвалою суду про надання дозволу на проведення обшуку від 15.01.2021р., де зокрема вказано на те, що знеструмлено приміщення Деражнянського районного суду було лише в період з 13 год. 10 хв. по 16 год. 43 хв. Згідно інформації розміщеної на сайті суду, суд працює з 08:00 год. до 17:00 год. Відтак у слідчого було достатньо часу, а саме як мінімум з 08:00 год. до 12:00 год. 14.01.2021р. щоб подати клопотання про обшук до суду. Крім цього, відсутність електропостачання не перешкоджає поданню до канцелярії суду клопотання.

Крім цього, слідчим 14.01.2021р. було підготовлено клопотання про проведення обшуку та клопотання про арешт майна, а в ЄДРСР містяться судові рішення ухвалені Деражнянським районним судом 14.01.2021р. Вказаним спростовується відсутність в м. Деражня електропостачання протягом всього дня 14.01.2021р.

З огляду на зазначене, правомірно дійти висновку, що слідчий порушив вимогу ч. 3 ст. 233 КПК України в частині того, що проникнувши в транспортний засіб належний ОСОБА_4 на праві власності, невідкладно не звернувся з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді, а його доводи про неможливість це зробити вчасно є необґрунтованими та спростовуються матеріалами провадження.

Варто також звернути увагу на ту обставину, що ч. 3 ст. 233 КПК України надає право слідчому лише проникнути до володіння особи, а не проводити там слідчі дії, зокрема огляд та обшук, без попереднього отримання ухвали слідчого судді про дозвіл на здійснення таких процесуальних дій.

Як зазначалося вище, згідно ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Таким чином, з огляду на наведені вище мотиви, суд визнає усі згадані у даному вироку клопотання сторони захисту обґрунтованими та задовольняє їх вимоги про визнання зазначених в їх тексті відповідних письмових доказів, включно з висновками експертів, недопустимими доказами.

Разом з тим, суд також звертає увагу на інші порушення та недоліки досудового розслідування, що свідчать про його неправильність, однобічність та неповноту, які в сукупності із наведеними вище суттєвими грубими порушеннями КПК України, унеможливлюють постановлення у даній кримінальній справі обвинувального вироку відносно обвинуваченої особи.

До таких недоліків слід віднести:

- не проведення під час здійснення досудового розслідування органом досудового розслідування слідчого експерименту, хоча в справах про ДТП слідчий експеримент є важливою слідчою дією для здобуття доказової інформації та вихідних даних для подальших експертиз;

- під час здійснення досудового розслідування стороною обвинувачення жодного разу не поставлено питання перед експертами про наслідки виїзду автомобіля «САЗ» на зустрічну смугу, де й безпосередньо відбулося зіткнення між автомобілями та відповідно наслідки такого виїзду для настання ДТП;

- під час досудового розслідування органом досудового розслідування не було визначено швидкість автомобіля «САЗ» експертним шляхом, а, вочевидь, просто взято її з пояснень водія «САЗ» ОСОБА_7 без жодної об`єктивної перевірки;

- під час досудового розслідування органом досудового розслідування не визначалася видимість дорожнього знаку 2.3 «Головна дорога», який встановлений на автодорозі Голосків-Деражня, з місця виїзду автомобіля «Фольксваген» на перехрестя, натомість така видимість знаку 2.3 «Головна дорога» була встановлена стороною захисту в протоколі від 20.04.2022р., де зокрема зазначено, що знак 2.3 «Головна дорога» з місця виїзду автомобіля «Фольксваген» на перехрестя є невидимим. Більш того, згідно листа «Хмельницький облавтодор», отриманого стороною захисту, встановлено, що від відстань знаку 2.3 «Головна дорога» до перехрестя доріг становить 103 м.;

- сторона обвинувачення стверджує про перевищення ОСОБА_4 максимально допустимої швидкості в населеному пункті, але при цьому не аргументує, яка саме максимально допустима швидкість в с. Шпичинці, оскільки по ходу руху автомобіля ОСОБА_4 по автодорозі з с. Лисогірка до с. Шпиченці не було встановлено дорожнього знаку «Початок населеного пункту» с. Шпиченці з відомостей якого ОСОБА_4 повинен був визначити, яка саме максимальна швидкість допускається в с. Шпичинці. Це зокрема пояснюється тим, що згідно ПДР дорожній знак «Початок населеного пункту» виконується в двох можливих кольорах: на білому фоні і на синьому фоні, при цьому відомо, якщо знак «Початок населеного пункту» виконано на білому фоні, то максимальна швидкість у відповідному населеному пункті не повинна перевищувати 50 км/год. В той же час, якщо знак «Початок населеного пункту» виконано на синьому фоні, то у відповідному населеному пункті максимальна швидкість залишається такою ж, яка діяла на автодорозі до в`їзду в населений пункт;

За таких обставин, правомірно дійти висновку, що сторона обвинувачення, стверджуючи про перевищення ОСОБА_4 швидкості в населеному пункті не аргументувала, з яких дорожніх знаків ОСОБА_4 повинен був бути поінформований про те, що він в`їхав в населений пункт і що в цьому населеному пункті діє обмеження швидкості до 50 км/год.;

В свою чергу, висновок експертизи проведений експертами Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на підставі ухвали суду найбільше відповідає умовам достовірності, об`єктивності та повноти, оскільки отриманий на підставі повних вихідних даних.

У зазначеному висновку експерти зокрема дійшли таких висновків: Швидкість автомобіля «Фольксваген» - 48,6 км/год.; Швидкість автомобіля «САЗ» - 54-58 км/год.; У діях водія «Фольксваген» ОСОБА_4 не вбачається невідповідностей ПДР, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП; Водій «Фольксваген» ОСОБА_4 не мав технічної можливості запобігти зіткненню; Водій автомобіля «САЗ» ОСОБА_7 повинен був діяти згідно п. 16.3, 16.12 ПДР.; Водій автомобіля «САЗ» ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти зіткненню; У діях водія «САЗ» ОСОБА_7 вбачаються недотримання вимог п. 16.3, 16.12 ПДР.; Невідповідність дій водія ОСОБА_7 п. 16.12 ПДР перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП.

З огляду на викладене, суд небезпідставно вважає, що спроби представника державного обвинувачення прокурора ОСОБА_3 , зорієнтувати суд на постановлення обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 на підставі наданих органом досудового розслідування доказів, були заздалегідь обмеженими процесуальними помилками самого органу досудового розслідування.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення інкримінованого йому у винуватість.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 в межах судового розгляду не обирався.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України: - автомобіль марки «САЗ» моделі 3507 синього кольору із д.н.з. НОМЕР_2 із номером кузова НОМЕР_9 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 на автомобіль марки САЗ моделі 3507 синього кольору із д.н.з. НОМЕР_2 повернути ОСОБА_7 ;

- автомобіль марки «Volkswagen Transporter» чорного кольору із д.н.з. НОМЕР_1 номером кузова НОМЕР_10 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 на автомобіль марки «Volkswagen Transporter» чорного кольору із д.н.з. НОМЕР_1 ; ключ від автомобіля марки «Volkswagen Transporter» чорного кольору із д.н.з. НОМЕР_1 ; відеореєстартор марки SAFETY WARNIBG моделі X7 із картою пам`яті формату micro SD об`ємом 16 GB повернути ОСОБА_24 (фактично повернуто 25.08.2023).

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Деражнянського районного суду Хмельницької області від 16.01.2021 року після набрання вироком суду законної сили, слід скасувати.

Судові витрати у справі за проведення всіх судових експертиз - віднести на рахунок Держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 368-371 та 373-376 КПК України, ст. 65-67 КК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдати за недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення.

Речові докази по справі:

- автомобіль марки «САЗ» моделі 3507 синього кольору із д.н.з. НОМЕР_2 із номером кузова НОМЕР_9 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 на автомобіль марки САЗ моделі 3507 синього кольору із д.н.з. НОМЕР_2 повернути ОСОБА_7 ;

- автомобіль марки «Volkswagen Transporter» чорного кольору із д.н.з. НОМЕР_1 номером кузова НОМЕР_10 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 на автомобіль марки «Volkswagen Transporter» чорного кольору із д.н.з. НОМЕР_1 ; ключ від автомобіля марки «Volkswagen Transporter» чорного кольору із д.н.з. НОМЕР_1 ; відеореєстартор марки SAFETY WARNIBG моделі X7 із картою пам`яті формату micro SD об`ємом 16 GB повернути ОСОБА_24 (фактично повернуто 25.08.2023).

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Деражнянського районного суду Хмельницької області від 16.01.2021 року після набрання вироком суду законної сили, скасувати.

Судові витрати у справі за проведення всіх судових експертиз - віднести на рахунок Держави.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана через Деражнянський районний суд Хмельницької області, який його ухвалив, до апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після проголошення вручається безпосередньо обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1