ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/3552/19

Провадження № 11-кп/820/176/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000183 від 13.09.2018 року, за апеляційною скаргою прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2024 стосовно обвинуваченого за ч. 2 ст. 369-2 КК України ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Райківці Хмельницького району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, раніше не судимого,

визнано невинуватим за ч.2 ст.369-2 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Процесуальні витрати в розмірі 2002 грн ухвалено компенсувати за рахунок держави.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 20.01.2021, на речові докази - скасовано.

ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) земельних ресурсів та надр, поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Хмельницької області, будучи відповідно до ст.3 Закону України "Про запобігання корупції" особою, уповноваженою на виконання функцій держави, маючи реальну можливість вплинути на посадових осіб головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, умисно, з корисливих мотивів, 19 вересня 2018 року, близько 20 год, перебуваючи біля банкомату АТ "Укрсиббанк" на вул. І.Франка, 6/1, у м.Хмельницькому, отримав для себе та заступника начальника управління начальника відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області ОСОБА_8 , який є особою, уповноваженою на виконання функцій держави, від ОСОБА_9 частину неправомірної вигоди в розмірі 200 доларів США, що станом на 19.09.2018 становило 5630 грн, за вплив останнього щодо проведення ним перевірки вимог земельного законодавства за заявою ОСОБА_9 .

В подальшому, доводячи свій злочинний умисел до кінця, 30 жовтня 2018 року, близько 17 год, ОСОБА_6 , перебуваючи біля буд. №51, на вул. Пилипчука, у м.Хмельницькому, отримав для себе від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 500 доларів США, що станом на 30.10.2018 становило 14100 грн, за здійснений вплив на ОСОБА_10 щодо проведення перевірки вимог земельного законодавства за заявою ОСОБА_9 та видачі актів проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства по земельним ділянкам сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами :02:016:0281, :02:016:0282, :02:011:0008 на користь власника земельних ділянок, інтереси якого представляє ОСОБА_9 .

Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.369-2 КК України як одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи, за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Суд мотивував своє рішення тим, що ряд доказів, на які посилалася сторона обвинувачення, є недопустимими, а інших доказів, які є у справі, недостатньо для доведення вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, поза розумним сумнівом, тому його слід виправдати у висунутому за ч.2 ст.369-2 КК України обвинуваченні, на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Вважає, що вказаний вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апелянт вказує, що при ухваленні виправдувального вироку суд безпідставно визнав недопустимими докази у кримінальному провадженні, а саме: протокол огляду та вручення грошей від 19.09.2018; протокол огляду та вручення грошей від 30.10.2018; протокол №1540т/39/121/18 про хід і результати негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 14.11.2018; протокол №1544т/39/121/18 про хід і результати негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 14.11.2018, що складались та на підставі постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину, а також протоколи №1542/39/121/18, №1541т/39/121/18 та №1543т/39/121/18 про проведення аудіо, відеоконтролю за особою від 14.11.2018 з відеозаписами, що здійснювались на підставі дозволу апеляційного суду. На думку суду першої інстанції підставою для визнання вищевказаних доказів недопустимими є не відкриття та ненадання стороною обвинувачення на стадії судового розгляду постанови про проведення контролю за вчиненням злочину, доручення прокурора на проведення НСРД, ухвал Львівського апеляційного суду від 02.08.2018, 17.09.2018 та ухвали Тернопільського апеляційного суду від 22.10.2018. Разом з тим, на момент ознайомлення учасників з матеріалами кримінального провадження, в порядку ст. 290 КПК України, в органу досудового розслідування не було в наявності зазначених постанови, доручення та ухвал, оскільки вони були засекречені, однак суд першої інстанцій не вказав, як саме відкриття вказаних матеріалів стороні захисту, до дня ухвалення судом вироку, вплинуло на реалізацію процесуальних прав обвинуваченого або перешкодило його реалізації, та наявності обґрунтованих порушень п. 1 ст. 6 Конвенції. Таким чином, суд фактично не з`ясував причин несвоєчасного відкриття стороні захисту документів, які були підставами для проведення НСРД. Апелянт переконує, що в ході ознайомлення з матеріалами провадження, після завершення досудового розслідування, сторона захисту не ставила під сумнів їх допустимість, а під час розгляду справи в суді першої інстанції не ставилась під сумнів їх достовірність. Сторона захисту була ознайомлена з реєстром матеріалів кримінального провадження та з матеріалами у цілом, під час виконання заходів, передбачених ст. 290 КПК України. З того часу і, фактично, до ухвалення судом виправдувального вироку будь-яких клопотань щодо необхідності надання їй процесуальних документів, що стосуються підстав проведення НСРД, обвинувачений не заявляв. Прокурор стверджує, що ухвали Апеляційного суду Львівської області відкриті стороні захисту, водночас, від останньої, за весь вказаний період, будь-яких зауважень щодо змісту даних ухвал та законності підстав для їх реалізації не надходило. Стороною обвинувачення вжито вичерпних заходів для одержання зазначених судових рішень зі знятим грифом секретності, відкрито їх стороні захисту, а судом надано обвинуваченому вичерпну можливість для висловлення своїх аргументів та доводів з даного приводу, а також для оскарження достовірності доказів та протидії їх використанню.

Окрім цього, суд не надав оцінку очевидному факту допущеної оперативним співробітником описки у складених протоколах НСРД, яка полягає у розбіжності реквізитів (номер та дата) ухвал, що вказані у протоколах НСРД, а тому, помилково дійшов висновку про не відкриття стороні захисту у кримінальному провадженні ухвал Львівського апеляційного суду №718т від 02.08.2018 та №719т від 17.09.2018, які у даному кримінальному провадженні не постановлялись. Апелянт зазначає, що суд, маючи у своєму розпорядженні відкриті та досліджені у ході судового розгляду ухвали слідчого судді апеляційного суду Львівської області №03647т та №03648т від 17.09.2018, якими надавався дозвіл на проведення НСРД стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не надав належну оцінку та не обґрунтував у своєму рішенні мотиви неврахування розсекречених ухвал слідчого судді апеляційного суду Львівської області №03647т та №03648т від 17.09.2018 та їх доказове значення щодо проведених НСРД. Крім того, суд першої інстанції, зазначаючи про не відкриття стороні захисту ухвали Тернопільського апеляційного суду №01/191т від 22.10.2018 залишив поза увагою те, що на її виконання будь-які документи не складалися і до суду у якості доказів не подавалися, тобто вона не була реалізованою, тому, відповідно, у сторони обвинувачення не було потреби її відкривати стороні захисту і подавати до суду.

На переконання сторони обвинувачення місцевий суд не вказав у виправдувальному вироку підстави, а також мотиви неврахування окремих доказів, які підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення та винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, зокрема рядом письмових доказів та поясненнями свідків.

Щодо істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, то прокурор посилається на те, що необґрунтованими є висновки суду першої інстанцій про недопустимість ряду доказів з посиланням на доктрину «плодів отруйного дерева», а саме необґрунтоване визнання недопустимими: протокол огляду місця події від 30.10.2018 з відеозаписом його проведення, протокол освідування від 30.10.2018 з відеозаписом його проведення, протокол огляду від 14.11.2018 з фотокопією заяви, висновок експерта №8.11-1352:18 від 27.11.2018, висновок експерта №2.1-0240:18 від 26.10.2018 та протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30.10.2018. Суд визнав вищевказані докази недопустимими у зв`язку з тим, що, на його думку, такі докази є похідними і стосуються реалізації негласних слідчих (розшукових) дій. Разом з тим переконує, що такі висновки суду є хибними та необґрунтованими, оскільки кожен з досліджених вищевказаних доказів, у відповідності до вимог КПК України, є окремим по своїй природі доказом та не містить причинно-наслідкового зв`язку із проведенням негласних слідчих (розшукових) дій. Більше того, визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК, саме по собі не дає підстав для застосування правила частини 1 статті 87 КПКУ до похідних від них доказів. Також в оскаржуваному рішенні про визнання «похідних» доказів недопустимими місцевий суд не зазначив, які саме конкретно вимоги ст. 87 КПК України порушено та більше того, не вказав, чи взагалі істотно порушено права або свободи обвинуваченого, які саме та у який спосіб.

Сторона обвинувачення уважає, протокол огляду місця події від 30.10.2018 з відеозаписом його проведення, протоколу освідування від 30.10.2018 з відеозаписом його проведення, протокол огляду від 14.11.2028 з фотокопією заяви, висновки експертиз №8.11-1352:18 від 27.11.2018, №2.1-0240:18 від 26.10.2018, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30.10.2018, належними та допустимими доказами. Зібрані у ході досудового розслідування кримінального провадження докази вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення, які оголошено та досліджено у суді є належними та допустимими і отриманні у порядку, встановленому КПК України без порушення прав та свобод людини.

В ході апеляційного розгляду, 17 грудня 2025 обвинувачений ОСОБА_6 подав до суду клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за строками давності та закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , на підтримку поданого клопотання, думку прокурора, який не заперечував щодо його задоволення, перевіривши доводи, поданого клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, в період 19 вересня 2018 року та 30 жовтня 2018 року.

На час розгляду клопотання обвинуваченого санкція ч.2 ст.369-2 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох до п`яти тисяч п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі від двох до п`яти років.

На час інкримінованого ОСОБА_6 злочину санкція ч.2 вказаної статті передбачала найтяжче покарання, також, у виді позбавлення волі від двох до п`яти років.

У відповідності до ст. 12 КК України, в редакції, яка була чинною на час інкримінованого обвинуваченому злочину, він відносився до злочинів середньої тяжкості, на час розгляду клопотання до нетяжких злочинів.

Згідно з приписами п. 3ч. 1ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадків, передбачених у пункті 2 цієї статті.

Такі ж вимоги були виписані і в редакції п.3 частини 1 цієї статті, яка була чинною на час інкримінованого ОСОБА_6 злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду, в разі настання обставин, передбачених частиною 1 статті 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено.

Положення ч. 1-3 ст. 49 КК, якими передбачено підстави та умови звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не наділяють суд дискрецією. Адже законодавець чітко визначив, що суд звільняє від кримінальної відповідальності особу у разі існування підстав для застосування положень ст. 49 КК. Ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності є безумовною, на відміну від інших, наприклад, передбачених ст. ст. 47, 48 КК, в яких вказано, що суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності.

Передбачений ст. 49 КК вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) не вчинення протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості; 3) не ухилення особи від слідства або суду.

У даному випадку, відповідно до обвинувального акту, Рокицькому інкримінується вчинення продовжуваного злочину 19 вересня 2018 року та 30 жовтня 2018, тобто понад п`ять років тому, а тому, строк давності притягнення, останнього, до кримінальної відповідальності закінчився 30 жовтня 2023 року.

Крім того, у матеріалах справи відсутні відомості щодо вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, а також щодо ухилення його від органів досудового розслідування або суду, тому перебіг давності не зупинявся, підстав для не застосування положень п.3 ч.1 статті 49 КК України немає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.369-2 КК України, на підставі вимог п.3 ч.1 статті 49 КК України та закриття провадження підлягає задоволенню.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини 4 статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

На підставі системного аналізу вищевикладених приписів кримінального процесуального закону вбачається, що якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, та за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

В своїй постанові від 11 листопада 2020 року колегія суддів Третьої судової палати ККС у складі ВС у справі №455/229/17 (провадження №51-3298км20) сформулювала правову позицію, відповідно до якої звільнення від кримінальної відповідальності особи, на підставіст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності застосовується, незважаючи на невизнання нею своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення. Про згоду особи на звільнення її від кримінальної відповідальності за цією статтею може свідчити чітко сформульована нею вимога в апеляційній скарзі, а також окреме клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності.

Частиною 3 статті 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 8 статті 284 КПК України закриття кримінального провадження, на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. Тоді кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції, відповідно до положень ст. 285 КПК України ОСОБА_6 , було роз`яснено наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав. Будь-яких заперечень він не висловлював, просив задовольнити його клопотання.

Відповідно до статті 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

З огляду на викладене, керуючись статтями 284, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2024 стосовно обвинуваченого за ч. 2 ст. 369-2 КК України ОСОБА_6 скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрити, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Процесуальні витрати в розмірі 2002 (дві тисячі дві) гривні віднести на рахунок держави.

Речові докази:

- які зберігаються в ХВП ГУНП в Хмельницькій області, згідно з квитанціями №621 від 14.11.2018, №676 від 11.12.2018, зокрема: мобільний телефон "Самсунг" з аксесуарами, службове посвідчення, одяг ОСОБА_6 повернути останньому за належністю, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 31.10.2018.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3