Справа №751/7691/25
Провадження №1-кп/751/357/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 00000397 від 01 квітня 2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого до затримання за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого: - вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2003 року за ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 185,

ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; - вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від

19 квітня 2006 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; - вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 13 жовтня 2009 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць; - вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 жовтня 2014 року за

ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк

3 роки 9 місяців; - вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 березня 2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; - вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12 червня 2018 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2

ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1

ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк

4 роки 6 місяців; - вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2018 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 4 роки 10 місяців; - вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2019 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; - вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; - вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 лютого 2025 року за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на незаконне придбання, зберігання та збут бойових припасів, у невстановлені досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав два запали типу «УЗРГМ-2» та корпуси гранат «Ф-1» і «РГД-5», які згідно висновку експерта у конструктивному поєднанні становлять одну оборонну осколкову ручну гранату «Ф-1» та одну ручну осколкову гранату дистанційної дії «РГД-5» та є вибуховими пристроями промислового виготовлення та належать до категорії боєприпасів.

Вказані боєприпаси він зберігав з метою подальшого незаконного збуту у вигляді «прихованої закладки», закопавши їх у ґрунт під деревом на відкритій ділянці лісового масиву поблизу будинку № 52 по

вул. Тероборони у м. Чернігові, за координатами 51°29'34.1"N 31°14'26.7"E.

У подальшому, 31 березня 2025 року у період з 13 години 11 хвилин по 13 годину 22 хвилини ОСОБА_4 , перебуваючи в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» за адресою: м. Чернігів, вул. Реміснича, 2, незаконно збув вказані боєприпаси, отримавши кошти в сумі 8 000 гривень від

ОСОБА_5 за допомогою поповнення останнім банківських карток

№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 через термінал самообслуговування. У свою чергу о 13 годині 42 хвилини ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_5 про місцезнаходження «прихованої закладки» з боєприпасами на відкритій ділянці лісового масиву поблизу будинку № 52 у м. Чернігові, за координатами 51°29'34.1"N 31°14'26.7"E, де були закопані два запали типу «УЗРГМ-2» та корпуси гранат «Ф-1» і «РГД-5», що у поєднанні становлять одну гранату «Ф-1» та одну «РГД-5».

Крім того, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на незаконне придбання, зберігання та збут вогнепальної зброї та боєприпасів, у невстановлені досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав бойовий 7,62 мм автомат «АКМС», який згідно висновку експерта є вогнепальною зброєю, та тридцять бойових 7,62 мм проміжних патронів зразка 1943 року з кулями зі сталевими сердечниками, які згідно висновку експерта є боєприпасами.

Вказані вогнепальну зброю та боєприпаси він зберігав з метою подальшого незаконного збуту у вигляді «прихованої закладки», закопавши в ґрунт під деревом на відкритій ділянці лісового масиву поблизу будинку

№ 52 по вул. Тероборони у м. Чернігові, за координатами 51°29'39.1"N 31°14'15.6"E

У подальшому 14 липня 2025 року у період з 09 годині 22 хвилин по

09 годину 51 хвилину ОСОБА_4 , перебуваючи в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» за адресою: м. Чернігів, вул. Реміснича, 2, незаконно збув вказані вогнепальну зброю та боєприпаси, отримавши грошові кошти в сумі 30 000 гривень від ОСОБА_5 за допомогою поповнення останнім банківських карток № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 та № НОМЕР_2 через термінал самообслуговування. У свою чергу о

10 годині 06 хвилин ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_5 про місцезнаходження «прихованої закладки» з вогнепальною зброєю та боєприпасами на відкритій ділянці лісового масиву поблизу будинку № 52 по вул. Тероборони у м. Чернігові, за координатами 51°29'39.1"N 31°14'15.6"E, де був закопаний бойовий 7,62 мм автомат «АКМС», який згідно висновку експерта є вогнепальною зброєю, та тридцять бойових 7,62 мм проміжних патронів зразка 1943 року з кулями зі сталевими сердечниками, які згідно висновку експерта є боєприпасами.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, визнав повністю та беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, зокрема надав показання про те, що він з жовтня 2023 року по лютий 2024 року проходив військову службу в лавах Збройних Сил України у військовій частині НОМЕР_8 в АДРЕСА_2 зв`язківцем, з того часу має багато знайомих військових, у розпорядженні яких є зброя. Коли перебував на свободі, від свого знайомого на ім`я ОСОБА_6 дізнався про схованку зброї та боєприпасів. У подальшому зброю та бойові припаси переховав в іншому місці по вул. Тероборони в м. Чернігові, у двох схованках поряд одна від одної, зокрема автомат «АКМС» з патронами заховав під корінням зваленого дерева, а гранати - під деревом, на якому була шпаківня. Перебуваючи у слідчому ізоляторі, познайомився з хлопцем з іншої камери, якому розповів про схованки, останній дав номер мобільного телефону чоловіка на ім`я ОСОБА_7 і повідомив, що той зацікавлений і може придбати вміст схованок. У подальшому контактував з ОСОБА_7 та домовлявся про продаж зброї та бойових припасів по мобільному телефону. Гранати продав ОСОБА_7 весною 2025 року, точної дати не пам`ятає. ОСОБА_7 скинув на дві банківські картки 8 000 гривень, а він в свою чергу по орієнтирам на місцевості повідомив ОСОБА_7 місце розташування схованки. Банківський картки використовувалися співкамерника. У подальшу влітку, точної дати також не пам`ятає, продав ОСОБА_7 автомат «АКМС» з патронами. Так само ОСОБА_7 скинув на шість банківських карток 30 000 гривень, а він в свою чергу по орієнтирам на місцевості повідомив ОСОБА_7 місце розташування схованки. Банківські картки використовувалися співкамерників, потрібно було саме шість карток, оскільки банкомат пропускав поповнення карток лише по 5 000 гривень. Отримані від продажу зброї та боєприпасів гроші витрачав на власні потреби, перераховував кошти матері на картку, а та купувала, що він просив. Просив зняти арешт з мобільних телефонів та банківських карток його матері і повернути їх їй, оскільки про походження коштів вона не знала.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 вказав, що щиро розкаюється у вчиненому і просить його суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють обставини кримінального провадження і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції останнього, за згодою всіх учасників процесу, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням процесуальних документів щодо руху кримінального провадження, доказів на підтвердження процесуальних витрат і речових доказів, а також матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні. Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд кримінального провадження проводився щодо обвинуваченого ОСОБА_4 в межах пред`явленого йому обвинувачення. За встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у незаконному придбанні, зберіганні та збуті бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, та незаконному придбанні, зберіганні та збуті вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, суд кваліфікує за

ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Європейський Суд з прав людини також неодноразово зазначав у своїх рішеннях про те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретні обставини його вчинення, дані про особу ОСОБА_4 , який неодноразово раніше судимий, у тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності, під час відбування покарання у виді позбавлення волі, знову вчинив новий умисний корисливий злочин, офіційно не працевлаштований, до затримання проживав з матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке є пенсіонеркою і потребує лікування, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, а також стан здоров`я ОСОБА_4 , який має ряд тяжких хронічних захворювань.

Встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного призначення покарання, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали провадження щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Так, щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним злочину, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав свою провину і розкаявся і вчиненому, надавши критичну оцінку своїй поведінці.

Під активним сприянням розкриттю злочину необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вказав про те, що в ході досудового розслідування він детально розповів про обставини придбання, зберігання та збуту вогнепальної зброї та бойових припасів.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За таких обставин, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вбачає підстави для призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 під час досудового розслідування в межах цього кримінального провадження не обирався і суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили. ОСОБА_4 на даний час утримується в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», у зв`язку з відбуванням покарання у виді позбавлення волі, призначеного йому вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 лютого 2025 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 71 КК України).

За таких обставин, суд вважає, що остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироками Куликівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2025 року та Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 лютого 2025 року.

Що стосується доводів ОСОБА_4 про наявність у нього тяжких хронічних хвороб, то в порядку виконання вироків може бути вирішене питання про звільнення від покарання за хворобою (п. 6 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 50, 65-67, 71, 263 КК України, статтями 2, 94, 100, 302, 368-371, 373-374, 376, 381-382, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироками Куликівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2025 року та Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 лютого 2025 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової вибухово-технічної експертизи в сумі 3 565 гривень 60 копійок (висновок експерта № СЕ-19/125-25/7790-ВТХ від 03 червня 2025 року) та судової експертизи зброї в сумі 3 565 гривень 60 копійок (висновок експерта № СЕ-19/125-25/9756-ВТХ від 03 червня 2025 року), а всього в сумі 7 131 гривня 20 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 липня 2025 року, на мобільний телефон марки «Philips» IMEI 1: НОМЕР_9 , IMEI 2: НОМЕР_10 з абонентським номером НОМЕР_11 , мобільний телефон марки «Realme Note 10» IMEI 1: НОМЕР_12 , IMEI 2: НОМЕР_13 з абонентським номером НОМЕР_14 та банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 , які повернути власниці ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-два запали типу «УЗРГМ-2» та корпуси гранат «Ф-1» і «РГД-5» знищити (акт знищення вибухових матеріалів або таких, що їх нагадують, від 03 червня 2025 року № 237);

-18 бойових 7,62 мм проміжних патронів зразка 1943 року з кулями зі сталевими сердечниками, 3 гільзи, 3 кулі, 6 демонтованих патронів знищити;

-бойовий 7,62 мм автомат «АКМС» передати в розпорядження Міністерства оборони України на потреби Збройних Сил України;

-скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 липня 2025 року, на мобільний телефон марки «Sumsung» IMEI: НОМЕР_15 з абонентським номером НОМЕР_16 , який повернути власнику, на блокнот з чорновими записами номерів телефонів та банківських карток, два аркуші з чорновими записами мобільних телефонів та банківських карток, які знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1