КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/9144/25
Провадження № 1-кс/552/2269/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2025 Слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України,

В С Т А Н О В И В :

11.11.2025 до слідчого судді Київського районного суду м. Полтави надійшло клопотання адвоката ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 всупереч його волі був примусово доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 та утримується там без своєї згоди та не маючи порушень військового обліку. ОСОБА_3 незаконно утримується без судового рішення, яке набрало законної сили. Просить зобов`язати відповідні органи державної влади чи службову особу, яка утримує останнього доставити його до суду для з`ясування підстав позбавлення свободи, звільнити позбавленого свободи ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного.

Стаття 206 КПК визначає загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини . Так, згідно ч. 1 зазначеної статті, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Також згідно ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

При цьому, відповідно до ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, статтею 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_3 не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою неуповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України та ізоляторі тимчасового тримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень згідно з цим Кодексом.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу і особисту недоторканість в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі "Мельник проти України" Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Під час розгляду клопотання встановлено, що питання про звільнення ОСОБА_3 не відноситься до повноважень слідчого судді, оскільки Кримінально Процесуальним Кодексом України з`ясування підстав позбавлення волі особи у випадках, не пов`язаних з кримінальним провадженням, слідчим суддею не передбачено. При цьому, у разі не прийняття рішення, у належні строки, за зверненням особи з заявою про вчинення щодо неї протиправних дій, що містять ознаки кримінального правопорушення (позбавлення свободи), дії/бездіяльність посадових осіб такого правоохоронного органу можуть бути оскаржені шляхом подання скарги до слідчого судді в межах територіальної юрисдикції якої знаходиться орган досудового розслідування.

У разі порушення прав чи інтересів особи службовими (посадовими) особами ТЦК та СП чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаних із мобілізацією, така особа для захисту своїх прав може звернутись із адміністративними позовом до компетентного адміністративного суду.

Крім того, статтею 206 КПК України не передбачено повернення чи відмова у відкритті провадження за зверненням щодо звільнення позбавленої свободи особи, а тому в даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, а саме ч. 4 ст. 304 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи вищезазначене, провадження за клопотанням адвоката про зобов`язання звільнити ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України, не підлягає відкриттю.

Керуючись ст. ст. 206, 304, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1