ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 644/1500/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2266/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Харкова від 08 липня 2025 року стосовно ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 08 липня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч.5 ст.191 КК України, та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із позбавленням права займати посади в органах державної влади строком на 2 (два) роки, без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 (один рік), якщо вона протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представником особи, яка не є учасником кримінального провадження ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, яка містить прохання про поновлення строку на подання вказаної апеляційної скарги та про зміну оскаржуваного вироку, виключивши з його мотивувальної частини будь-які згадки та формулювання, що прямо чи опосередковано стверджують про участь «невстановлених посадових осіб» ТОВ «ЕКО СТОР» у злочинній змові та здійсненні безтоварних операцій.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

При перевірці вказаного клопотання та матеріалів кримінального провадження в порядку статті 398 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність повернення апеляційної скарги з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці регламентує наступне: положення п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно зі статтями 398, 399 КПК питання про те, чи подана апеляційна скарга на вирок чи ухвалу суду першої інстанції особою, яка має права її подавати, розглядається і вирішується суддею-доповідачем суду апеляційної інстанції до прийняття рішення про відкриття апеляційного провадження. Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Коло ж осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено ст. 393 КПК. Пунктом 10 цієї норми передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 3 березня 2016 року (справа № 5-347кс15), конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження; і при цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК.

З викладеного вбачається, що право на оскарження вироку щодо ОСОБА_5 у ОСОБА_3 та його представника може виникнути тільки у випадку, якщо вирок стосується їх прав, свобод та інтересів.

Так, оскаржуваним вироком встановлено вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_4 зазначає, що що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, безпідставно вийшов за межі висунутого ОСОБА_5 обвинувачення та фактично встановив вину інших осіб, а саме фактично встановив винуватість «невстановлених посадових осіб ТОВ «ЕКО СТОР» у вчиненні злочину. А оскільки, ОСОБА_3 на момент зазначених подій був директором цього товариства, вважає, що вказане формулювання порушує принцип презумпції невинуватості останнього.

Проте, на переконання апеляційного суду, з огляду на формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, воно стосується виключно обвинувачення ОСОБА_5 . Пояснення, надані обвинуваченою під час судового розгляду щодо ТОВ «ЕКО СТОР» не є юридично встановленим фактом.

Дослідження та оцінку правомірності діяльності вказаного вище товариства суд першої інстанції не здійснював, тим більше не вирішував наперед питання про його прав, свобод чи інтересів, і не встановлював преюдиційних фактів щодо нього.

Крім того, як вказав Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 24 липня 2025 року по справі №759/19740/21 обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участі інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціального значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила має обмежуватися даними конкретного провадження.

В той же час як вбачається з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, твердження апелянта про те, що судом першої інстанції було зроблено висновок щодо вини особи, яка не була обвинуваченим у даному кримінальному провадженні є безпідставними.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Харкова від 08 липня 2025 року стосовно ОСОБА_5 повернути особі, яка її подала.

Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_2