УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000505 від 23.04.2025,

установив:

29.07.2025 до Шевченківського районного суду міста Києва надійшло (вхід № 78575) клопотання старшого слідчого 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000505 від 23.04.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 29.07.2025, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 30.07.2025 клопотання разом з додатками передано слідчому судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвалою слідчого судді від 30.07.2025 зазначене клопотання прокурора повернуто та встановлено строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, тривалістю 72 (сімдесят дві) години, який обліковується з моменту отримання цієї ухвали.

07.08.2025 до Шевченківського районного суду міста Києва повторно надійшло (вхід № 81760) клопотання старшого слідчого 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000505 від 23.04.2025.

Обґрунтовуючи клопотання про арешт майна, слідчий ОСОБА_3 зазначив про таке.

Слідчими 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000505 від 23.04.2025, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

За версією органу досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , будучи завербованим представниками іноземної організації ФСБ РФ як позаштатний працівник та виконуючи завдання спецслужб РФ на шкоду державній безпеці України, зокрема, з дестабілізації внутрішньополітичної ситуації в Україні, при невстановлених досудовим слідством обставин та невстановлений час, але не пізніше 05.06.2012, розпочав спілкування з ОСОБА_7 , який на прохання ОСОБА_8 , здійснював перевірки громадян України за інформаційно-комунікаційною системою «Інформаційний портал Національної поліції України», за грошову винагороду.

ОСОБА_7 , перебуваючи з 07.08.2006 по 06.11.2015 на різних посадах в системі МВС України, достеменно знаючи законодавство України та обізнаний про форми та методи роботи працівників правоохоронних органів України, в ході виконання своїх службових обов`язків мав доступ як до облікових баз даних МВС України, так і інших державних інформаційних систем України.

Так, ОСОБА_7 , використовуючи вказані можливості, діючи умисно, за грошову винагороду, на виконання злочинного завдання представника іноземної організації - позаштатного працівника ФСБ РФОСОБА_8 , із використанням особистої електронної поштової скриньки із найменуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », 06.06.2012 розпочав передавати останньому різноманітну інформацію щодо громадян України.

Надалі, незважаючи на анексію території АР Крим РФ, втечу колишнього Президента України ОСОБА_9 на територію РФ у супроводі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , будучи обізнаним про вищезазначені події, продовжив виконувати за грошову винагороду завдання представника іноземної організації - позаштатного працівника ФСБ РФОСОБА_8 на шкоду державній безпеці України з надання інформації про громадян України, які потрапили в поле зору ФСБ РФ, з метою їх подальшого вербувального вивчення представниками зазначених спецслужб РФ.

21.07.2025 у зазначеному кримінальному провадженні з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, у період часу з 11 год 38 хв по 16 год 02 хв, проведено обшук у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено таке майно:

- 3 блокнота (2 зеленого та 1 бордового кольору) з чорновими записами;

- 6 аркушів паперу формату А4, які ймовірно містять відомості з обмеженим доступом;

- грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількістю 169 купюр старого зразка та 216 купюр нового зразка, номіналом 50 доларів США у кількості 14 купюр. Загалом у розмірі 39200 доларів США;

- грошові кошти номіналом 100 Євро у кількості купюр 29 од., номіналом 50 Євро у кількості 8 купюр, номіналом 10 Євро у кількості 4 купюри, номіналом 5 Євро у кількості 2 купюри. Загалом у розмірі 3350 Євро;

- паспорт громадянина України ОСОБА_7 серії НОМЕР_1 ;

- картку платника податків ОСОБА_7 ;

- свідоцтво про переміну прізвища, імені, по батькові НОМЕР_9;

- паспорт громадянина України для виїзду закордон НОМЕР_2 ОСОБА_10 ;

- мобільний термінал марки Nomi чорного кольору без маркувань з сім-картою імовірно оператора мобільного зв?язку "Vodafone" НОМЕР_3 ;

- мобільний термінал марки Nokia, чорного кольору, без маркувань із 2 сім-картами НОМЕР_4 та НОМЕР_10 LTE.MC;

- мобільний термінал марки iPhone 16Pro, S/N НОМЕР_5 , imei 1- НОМЕР_6 , imei 2 - НОМЕР_7 із сім-карткою з номером ? НОМЕР_8 ?;????

- фрагмент аркушу паперу з роздруківкою мобільних номерів.

Слідчий у клопотанні зазначив, що з урахуванням наявних інших матеріалів кримінального провадження, а також результатів уже проведених слідчих дій, на його думку, є достатні підстави вважати, що вилучені під час обшуку матеріальні об`єкти є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У зв`язку викладеним, для забезпечення збереження речових доказів, у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 України.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному слідчому судді від 18.08.2025, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 19.08.2025 клопотання разом з додатками передано слідчому судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про арешт майна підтримав та просив задовольнити. Крім того, слідчий зазначив, що клопотання про арешт майна направлено до суду у встановленні строки, водночас, на його думку, відбулась помилка працівників АТ «Укрпошта» під час пакування та направлення цього клопотання. Згідно офіційного сайту АТ «Укрпошта» відслідковано трекінг поштового відправлення № 668, де зазначено що відправлення прийнято 22.07.2025, а отримано адресатом 29.07.2025, тобто порушення передбачених КПК України строків не відбулось. Також у судовому засіданні слідчий долучив копію квитанції та накладної на підтвердження направлення клопотання до суду 22.07.2025.

Адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, зазначивши, що 1) слідчим невірно зазначено власника тимчасово вилученого майна; 2) обшук, який проведено в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України легалізовано частково; 3) орган досудового розслідування зобов`язано повернути частину вилученого майна, питання щодо арешту якого є предметом розгляду у цьому провадженні; 4) клопотання про арешт майна подано неналежним суб`єктом звернення; 5) слідчим порушено строки на звернення із клопотанням про арешт майна, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України; 6) майно, про арешт якого просить слідчий, не має жодного відношення до обставин кримінального провадження та безпідставно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала думку адвоката ОСОБА_4 та просила відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши клопотання та додані на його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Так, слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000505 від 23.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами відділу Офісу Генерального прокурора.

Відповідно до протоколу обшуку від 21.07.2025 у період часу з 11 год 38 хв по 16 год 02 хв, проведено обшук у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено майно на яке слідчий просить накласти арешт.

Надалі 21.07.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України, а саме:

-у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: наданні іноземній державі, іноземній організації, її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України;

-у несанкціонованому копіюванні інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі, що призвело до її витоку, вчинені особою, яка має право доступу до такої інформації, вчиненого повторно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.07.2025 у справі № 761/31951/25 надано дозвіл на проведення обшуку, що був проведений за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності у розмірі частки належить ОСОБА_7 , старшим слідчим 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_11 , згідно протоколу обшуку від 21.07.2025 у кримінальному провадженні № 0000505 від 23.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 362 КК України, для виявлення та вилучення речей та документів, а саме:

-3 блокнота (2 зеленого та 1 бордового кольору) з чорновими записами;

-6 аркушів паперу формату А4, які ймовірно містять відомості з обмеженим доступом;

-мобільний термінал марки «Nomi» чорного кольору без маркувань з сім-картою імовірно оператора мобільного зв?язку «Vodafone» НОМЕР_3 ;

-мобільний термінал марки «Nokia», чорного кольору, без маркувань із 2 сім-картами НОМЕР_4 та НОМЕР_10 LTE.MC;

-мобільний термінал марки «iPhone 16Pro», S/N НОМЕР_5 , imei 1- НОМЕР_6 , imei 2 - НОМЕР_7 із сім-карткою з номером ? НОМЕР_8 ?;?

-фрагмент аркушу паперу з роздруківкою мобільних номерів.

Звернення слідчого з клопотанням про арешт на зазначене тимчасово вилучене майно зумовлено необхідністю збереження речових доказів, оскільки вилучене майно, на думку слідчого, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Слід зазначити, що не можуть бути взяті до уваги доводи адвоката ОСОБА_4 про те, що слідчим порушено строк, визначений ст. 171 КПК України, на звернення до слідчого судді із клопотання про арешт майна, оскільки положеннями ч. 5 ст. 171 КПК України, встановлено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як установлено під час судового засідання, майно вилучене 21.07.2025 під час проведення обшуку у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, та з клопотанням про арешт майна слідчий звернувся 22.07.2025, тобто у строк встановлений вимогами ч. 5 ст. 171 КПК України.

Надалі слідчий, отримавши 04.08.2025 ухвалу слідчого судді від 30.07.2025 про усунення недоліків у клопотанні, 05.08.2025 за допомогою поштового зв`язку звернувся повторно до суду з цим клопотанням після усунення недоліків.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою старшого слідчого 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_11 від 21.07.2025 майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовими доказами.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в цьому випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що ці докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в цьому кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Викладена у клопотанні фабула кримінального провадження у сукупності з дослідженими матеріалами, доданими до клопотання, свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а саме: 3 блокнотів (2 зеленого та 1 бордового кольору) з чорновими записами; 6 аркушів паперу формату А4; мобільного терміналу марки «Nomi» чорного кольору без маркувань з сім-картою імовірно оператора мобільного зв?язку «Vodafone» НОМЕР_3 ; мобільного терміналу марки «Nokia», чорного кольору, без маркувань із 2 сім-картами НОМЕР_4 та НОМЕР_10 LTE.MC; фрагменту аркушу паперу з роздруківкою мобільних номерів.

Слідчий суддя вважає доведеним існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на зазначене майно може призвести до його можливого відчуження на користь третіх осіб, знищення або настання інших наслідків, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість цього кримінального провадження.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано це клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, стадію кримінального провадження, наявність підстав для проведення експертиз, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовими доказами постановою слідчого від 21.07.2025, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на: 3 блокнота (2 зеленого та 1 бордового кольору) з чорновими записами; 6 аркушів паперу формату А4; мобільний термінал марки «Nomi» чорного кольору без маркувань з сім-картою імовірно оператора мобільного зв?язку «Vodafone» НОМЕР_3 ; мобільний термінал марки «Nokia», чорного кольору, без маркувань із 2 сім-картами НОМЕР_4 та НОМЕР_10 LTE.MC; фрагмент аркушу паперу з роздруківкою мобільних номерів.

На думку слідчого судді, накладення арешту на це майно в цьому випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. При цьому слідчий суддя враховує, серед іншого, суспільну небезпеку можливих кримінальних правопорушень, їх специфіку та тяжкість.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено негативних наслідків такого арешту майна для третіх осіб. Що стосується прав та законних інтересів власників майна, то слідчий суддя вважає, що такі обмеження не є занадто обтяжливими для них. При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

Водночас, як вбачається з матеріалів, які знаходяться у розпорядженні слідчого судді, клопотання в частині арешту грошових коштів, паспорту громадянина України ОСОБА_7 ; картки платника податків ОСОБА_7 ; свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові; паспорту громадянина України для виїзду закордон ОСОБА_12 , є необґрунтованим, оскільки слідчим в цій частині не доведено наявність достатніх підстав вважати, що зазначене майно має значення для досудового розслідування та може бути доказами під час судового розгляду.

Крім того, слідчий суддя враховує, що частина грошових коштів, а також мобільний термінал марки «iPhone 16Pro» належить ОСОБА_5 , яка не має статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, а тому з клопотанням про арешт майна, яке належить ОСОБА_5 , відповідно до ст. 64-2 КПК України, повинен звертатись виключно прокурор.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які винесені на його розгляд, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань матеріали, з урахуванням вищенаведеного, вважає за необхідне частково задовольнити клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000505 від 23.04.2025.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 22, 26, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання старшого слідчого 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000505 від 23.04.2025 - задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку 21.07.2025 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

-3 блокнота (2 зеленого та 1 бордового кольору) з чорновими записами;

-6 аркушів паперу формату А4;

-мобільний термінал марки «Nomi» чорного кольору без маркувань з сім-картою імовірно оператора мобільного зв?язку «Vodafone» НОМЕР_3 ;

-мобільний термінал марки «Nokia», чорного кольору, без маркувань із 2 сім-картами НОМЕР_4 та НОМЕР_10 LTE.MC;

-фрагмент аркушу паперу з роздруківкою мобільних номерів.

В іншій частині клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1