Справа № 703/6360/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла кримінальне провадження №0000425 від 1 липня 2025 року, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця - водія перевезення автомобільним транспортом в/ч НОМЕР_1 , несудимого,

за ч. 3 ст. 286 -1 КК України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем водієм перевезення автомобільним транспортом військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», 30 червня 2025 року, близько 20 год 30 хв, керуючи автомобілем «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в порушення вимог п.2.3 б) 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, відповідно до якого: «водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по проїжджій частині вул. Сунківська у м. Сміла Черкаської області, в напрямку від вул. Героїв Холодноярців до с. Сунки Черкаського району Черкаської області, в порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, тобто не вжив всіх заходів для безпечного подальшого руху, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїзної частини вправо відносно напрямку руху з подальшим зіткненням із нерухомим об`єктом у вигляді стовпа.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, тулуба та кінцівок, що супроводжувалася переломами кісток, ураженнями внутрішніх органів і кровотечею та отяготилася недокрівністю внутрішніх органів із набряком-набубнявінням мозкової речовини, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-6-02/208 від 26.08.2025, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Керування транспортним засобом на час даної дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння водієм ОСОБА_5 підтверджується висновком судово-медичної(токсикологічної) експертизи № 05-3-08/1831 від 22.08.2025, відповідно до якого ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного сп`яніння (2,74 проміле).

Згідно висновку експерта № 377/25-23 від 18.07.2025, порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_5 , а саме вимог пунктів

п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.1 Правил дорожнього руху, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні винним себе визнавповністю і зазначив, що кримінальне правопорушення він вчинив неумисно, з необережності, суду пояснив, що 30 червня 2025 року у вечірній час керував автомобілем «ВАЗ-21099» у стані алкогольного сп`яніння і рухаючись по проїжджій частині вул. Сунківська у м. Сміла Черкаської області в напрямку від вул. Героїв Холодноярців до с. Сунки Черкаського району Черкаської області, був неуважний, здійснив виїзд за межі проїзної частини вправо відносно напрямку руху та зіткнувся із стовпом. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження від який настала її смерть.

Наразі він щиро розкаюється,завдані збитки потерпілій відшкодував повністю, запевнив суд, що більше не сідатиме за кермо в стані алкогольного сп`яніння.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними, за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Належним чином викликана в судове засідання потерпіла ОСОБА_7 не прибула, направила до суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд кримінального провадження без її участі, щодо міри покарання обвинуваченому просила суворо не карати.

Суд не бачить перешкод до проведення судового засідання і ухвалення за його результатами відповідного рішення за відсутності потерпілої з огляду на положення ст. 325 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримав обвинувачення, викладене стосовно ОСОБА_5 в обвинувальному акті, просив визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на 5 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин кримінального провадження, чи немає сумнівів у добровільності позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України,суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і суд установив, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і провів судовий розгляд із застосуванням правил частини 3 зазначеної статті, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого та матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, визнанням своєї вини.

Ухвалюючи вирок, суд вважає за необхідне відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд вважає доведеним «поза розумним сумнівом» пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення та кваліфікує його діяння за частиною 3 статті 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілому.

При призначенні покарання суд враховує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, який згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. І хоча дії обвинуваченого, які полягали у порушенні правил дорожнього руху, є необережними, однак призвели до непоправних наслідків, що настали, - у виді загибелі людини.

Суд враховує, що позиція потерпілого хоча і може бути врахована при призначенні покарання, однак у цій справі не є вирішальною, оскільки вчинений ОСОБА_5 злочин відноситься до категорії злочинів проти безпеки руху, до того ж в стані алкогольного сп`яніння, а також те, що вчинений ОСОБА_5 злочин є грубим нехтування ним п.2.9 а) ПДР України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, для самого себе та власності третіх осіб.

Ураховуючи вище викладене, суд виходить із того, що ОСОБА_5 , сідаючи за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, не міг не розуміти, що він піддає загрозі як своє життя так і життя оточуючих, зокрема потерпілої ОСОБА_6 .

Водночас суд ураховує і особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем - водієм перевезення автомобільним транспортом в/ч НОМЕР_1 , за місцем проживання і служби характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, раніше не судимий, відсутність обтяжуючих покарання обставин та пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та наявність на утриманні неповнолітніх дітей, добровільне часткове відшкодування майнової шкоди в ході досудового розслідування.

Суд також бере до уваги досудову доповідь працівника Черкаського РВ №3 філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області, відповідно до якої, виправлення ОСОБА_5 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк, а також правову позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_5 не має.

При цьому, зважаючи на наведене, керуючись принципами індивідуалізації покарання, необхідності і достатності покарання, суд не знаходить підстав для застосування ст. 69 КК України, з огляду на таке.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції

частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що ч. 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд виходить з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину.

У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим (постанова Верховного Суду від 27 квітня 2021 року, справа № 712/4384/20, провадження № 51-548км21). Правова позиція Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 12 квітня 2023 року у справі № 606/1059/22

Підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням не вбачається, оскільки ч.1 ст. 75 КК України прямо вказує на неможливість прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Керуючись принципами індивідуалізації покарання, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд приходить до переконання про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Так, санкція ч. 3 ст. 286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що при засудженні особи за ч.3 ст. 286-1 КК України, позбавлення права керування транспортним засобом є обов`язковим додатковим покаранням.

Таке рішення законодавця цілком узгоджується з нормою ч. 2 ст. 50 КК України, адже покарання має на меті також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, Верховний Суд у своїй постанові по справі № 702/301/20 від 04 вересня 2023 року зазначає, що особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Крім того, враховуючи обставини кримінального провадження, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 додаткове покарання, яке передбачене санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК

України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки дане покарання покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню, як учасника дорожнього руху.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Разом з цим, враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи позитивну характеристику, відшкодування потерпілій шкоди, думку потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 основне покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімальної межі санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України.

У строк відбування покарання ОСОБА_5 , згідно з правилами передбаченими ч. 7 ст. 72 КК України, слід зарахувати час його перебування під цілодобовим домашнім арештом, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов по справі відсутній.

Відповідно до вимог ст. 124 КПК України з ОСОБА_5 підлягають стягненню в дохід держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 12133 грн.68 коп.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369-374, 394 КПК України, суд,

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_5 на підставі ч. 7 ст. 72 КК України час його перебування під цілодобовим домашнім арештом у строк покарання з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі з 12.09.2025 до 12.11.2025

Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , на користь держави 12133 грн.68 коп. витрат на проведення судово автотехнічної та експертизи технічного стану автомобіля.

Зняти арешт з автомобіля: «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаськлої області від 8 липня 2025 року, власником якого є ОСОБА_9 , проживаючого ща адресою: АДРЕСА_1 .

Речові докази:

-автомобіль: «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на території ВП №2 ЧРУП ГУНП в Чркаській області, за адресою: вул. Перемоги, 13, м. Сміла Черкаської області, повернути власнику;

- лазерний диск із відеозаписом механізму розвитку ДТП, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти днів з моменту його проголошення до Черкаського апеляційного суду через міськрайсуд, а засудженим з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий: ОСОБА_1