Справа №705/4733/25
1-кс/705/2005/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м.Умань

Слідчий суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

власника майна ОСОБА_3 ,

користувача майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна (зняття заборони користування) відповідно до ст. 174 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2025 ОСОБА_4 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням про часткове скасування арешту майна (зняття заборони користування) відповідно до ст. 174 КПК України.

У клопотанні зазначив, що ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 від 22.09.2025 накладено арешт на майно, а саме: легковий автомобіль марки Mitsubishi Pajero з д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, що на праві власності належить ОСОБА_3 . Накладення арешту, зокрема заборона користування транспортним засобом, суттєво порушує життєві інтереси як власника та його дружини ОСОБА_5 , так і володільця, що прямо впливає на здоров`я та життя власника майна. Власник майна є особою з інвалідністю ІІ групи, володілець особою з інвалідністю ІІІ групи, дружина власника майна особою з інвалідністю за віком. У зв`язку зі станом здоров`я вони всі потребують регулярного медичного обстеження та лікування. Заявник є володільцем даного автомобіля та здійснює регулярне перевезення батька та матері до лікарень і клінік. Ураховуючи віддаленість місця проживання від м. Умань та неможливість користування громадським транспортом для осіб з інвалідністю, автомобіль Mitsubishi Pajero є єдиним засобом забезпечення життєво необхідної медичної домового. Заборона користування цим транспортним засобом фактично ставить під загрозу, а можливо, і життя власника майна та його дружини, що є неприпустимим.

Просив суд: частково скасувати арешт, накладений ухвалою Уманського міськрайонного суду від 22.09.2025, на легковий автомобіль Mitsubishi Pajero, д.н.з. НОМЕР_1 ; дозволити володільцю ОСОБА_4 та власнику ОСОБА_3 користуватися зазначеним автомобілем; зберегти заборону щодо відчуження (продажу, дарування, міни), розпорядження та будь-яких інших дій, що можуть призвести до зміни власника автомобіля.

У судовому засіданні власник майна ОСОБА_3 та користувач майна ОСОБА_4 клопотання підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі.

Старший слідчий СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, 01.12.2025 подав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення клопотання ОСОБА_4 , яке подане в рамках кримінального провадження № 0000368 від 05.03.2025.

За наведених обставин слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання за відсутності особи, яким його було подано та старшого слідчого, без фіксування за допомогою технічних засобів за правилами частини четвертої статті 107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У частині другій статті 173 КПК України унормовано, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, у судовому засіданні встановлено, що Уманським РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000368 від 05.03.2025.

Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.08.2025 у справі № 705/4733/25 (провадження № 1-кс/761/1418/25) був накладений арешт у кримінальному провадженні № 0000368 на легковий автомобіль марки Mitsubishi Pajero з д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, яким користується ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та який належить ОСОБА_3 .

Підставами для накладення арешту слідчий суддя зазначив відповідність транспортного засобу вимогам ст. 98 КПК України, що вказує на мету цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді збереження речових доказів.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів». Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним [рішення у справі Iatridis v.Greece від 25 березня 1999 року (заява № 31107/96), § 58; рішення у справі Frizen v.Russia від 24 березня 2005 року (заява № 58254/00), § 33].

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт на автомобіль Mitsubishi Pajero з д.н.з. НОМЕР_1 , накладений з метою збереження речових доказів та забезпечення його подальшого дослідження у кримінальному провадженні.

За загальним правилом, встановленим ч. 4 ст. 174 КПК України, суд вирішує питання про скасування арешту майна одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, що кореспондує положенням ч. 4 ст. 374 КПК України, відповідно до якої у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо речових доказів і документів та застосованих заходів забезпечення кримінального провадження.

Водночас слідчий суддя враховує, що старший слідчий у заяві, поданій до суду, не заперечував проти задоволення клопотання.

За таких обставин, для повного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, захисту законних прав та інтересів власника майна, а також відсутності негативних наслідків для інших осіб, слідчий суддя вважає за доцільне передати вказане у клопотанні майно власнику на відповідальне зберігання з правом користування власника та користувача (володільця) даним автомобілем, до вирішення справи по суті.

На переконання слідчого судді, передача автомобіля на відповідальне зберігання із збереженням заборони на розпорядження ним в будь-який спосіб, не призведе до втрати речового доказу та буде сприяти його збереженню в належному стані. Одночасно таке пом`якшення арешту буде забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав заявника, як власника майна. За таких обставин клопотання заявника належить задовольнити та частково скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.08.2025, в частині заборони власнику та користувачу (володільцю) користуватись зазначеним автомобілем, залишивши в силі заборону відчуження та заборону розпоряджатись зазначеним транспортним засобом.

Зважаючи на таке рішення, слід передати вказаний вище автомобіль на відповідальне зберігання власнику майна до прийняття остаточного рішення в кримінальному провадженні, та попередити особу, якій передано на зберігання речовий доказ, про необхідність збереження майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170, 173, 174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Частково скасувати накладений ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 серпня 2025 року арешт на майно, а саме на автомобіль Mitsubishi Pajero з д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, яким користується ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та який належить ОСОБА_3 ,в частині заборони користування арештованим майном.

Передати транспортний засіб Mitsubishi Pajero з д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, власнику ОСОБА_3 на відповідальне зберігання.

Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1