УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000183 від 31.07.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2025 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Вірменії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України,

Учасники судового провадження

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати невинуватим та виправдати за ч.3 ст. 114-2 КК України.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України та призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Застосовано спеціальну конфіскацію та конфісковано в дохід держави мобільний телефон марки «HUAWEI», назва пристрою «SLA-L22», з сім-картою оператора мобільного зв?язку з номером НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 та IMEI 2: НОМЕР_3 . Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 30 липня 2024 року по день набрання вироком законної сили.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі сторона захисту посилається на недопустимість доказу, а саме протоколу про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем від 17.07.2024р. та заперечує проти приєднання даного протоколу до матеріалів кримінального провадження з огляду на те, що клопотання про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій та ухвала Миколаївського апеляційного суду від 26.06.2024 містили посилання на абонентський номер НОМЕР_1 , якими на постійній основі користується ОСОБА_7 , в той час як в протоколі зазначено зовсім інший номер, до якого обвинувачений відношення не має, а саме НОМЕР_4 . Зауважує, що досудове розслідування не звернуло увагу на те, що у протоколі який передруковується з іншої справи є різна інформація і тільки після того, як даний доказ може бути визнаний недопустимим, свідок ОСОБА_9 , який складав протокол показав, що це була описка, яка не на що не впливає.

Посилається на порушення права обвинуваченого на захист, оскільки допит свідка обвинувачення, не був відкритий стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України. Вважає, що протокол обшуку є недопустимим доказом, оскільки є похідним від протоколу про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем від 17.07.2024, який містить посилання на абонентський номер НОМЕР_5 , до якого обвинувачений відношення не має. Крім того, вказує, що судом призначено покарання ОСОБА_7 , яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, і цей строк триває до цього часу. ОСОБА_7 , будучи «проросійськи» налаштованою особою, підтримуючи та виправдовуючи ведення ЗС РФ агресивної війни на території України, перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , о 14 год 36 хв. 28.04.2024, використовуючи належний йому мобільний термінал марки «HUAWEI», назва пристрою «SLA-L22», з сім-картою оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 та IMEI 2: НОМЕР_3 , за допомогою якого здійснював вхід в особистий обліковий запис в месенджері для швидкого обміну повідомленнями «Телеграм» з нік-неймом « ОСОБА_10 », ідентифікатор користувача « НОМЕР_6 » розпочав листування з користувачем « ОСОБА_11 ». При цьому ОСОБА_7 усвідомлював, що кінцевим користувачем акаунту « ОСОБА_11 » є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який шляхом створення відповідних каналів, чатів та ботів в месенджері «Телеграм», основними учасниками яких є особи, що підтримують та виправдовують ведення зс рф агресивної війни на території України, здійснює збір та накопиченням інформації щодо переміщення, руху і розташування Збройних Сил України, чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, з метою подальшої передачі такої інформації державі, що здійснює збройну агресію проти України, представникам її спецслужб, тощо.

Так, використовуючи вищевказаний спосіб, ОСОБА_7 під час листування в месенджері «Телеграм» з користувачем « ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 о 12 год 20 хв., реалізовуючи свій злочинний намір направлений на несанкціоноване поширення інформації про рух та переміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, перебуваючи за місцем свого проживання, діючи умисно, на шкоду основам національної безпеки України, передбачаючи що його дії можуть завдати шкоду обороноздатності та інформаційній безпеці України, та бажаючи настання таких суспільно небезпечних наслідків, використовуючи належний йому мобільний термінал марки «HUAWEl», за допомогою якого здійснював вхід в особистий обліковий запис в месенджері для швидкого обміну повідомленнями «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 », ідентифікатор користувача « НОМЕР_6 », направив повідомлення користувачу « ОСОБА_11 » наступного змісту:

05.07.2024 о 12.20: Привет, ОСОБА_13 ! На счёт птицефабрики в ОСОБА_14 . Да, действительно там некоторое время назад (2-3 недели) располагались нацики. Там есть админ здание, так там организовали типа офицерского штаба, а в технических помещениях - обычные ВСУшники, но не постоянно, а как перевалочный пункт. Т.е. привезли, побыли пару дней и увезли дальше. Что там сейчас происходит, попытаюсь выяснить в ближайшие несколько дней. Кстати, сегодня ночью в 1:04 меня разбудил громкий бах, скорее всего отработало ПВО, но звук новый, как раскатистый гром. Вышел на балкон второго этажа и со стороны реки минимум три прожектора светили. Может в Весняном и прячут это ПВО. Со светом сейчас вообще кошмар - отключают по 10 - 12 часов и это только днём и без всякого соблюдения графика. Так что, как будут новости и связь, сообщу тебе.

У вищевказаному повідомленні ОСОБА_7 05.07.2024 о 12 год 20 хв, під час листування в месенджері «Телеграм» з користувачем « ОСОБА_11 » здійснив поширення інформації про розташування підрозділів 3С України в АДРЕСА_2 .

В подальшому, 10.07.2024 о 20 год 07 хв. продовжуючи свою протиправну діяльність, направлену на збір та поширення інформації про розташування підрозділів ЗС України перебуваючи за місцем свого проживання, використовуючи належний йому мобільний термінал марки «HUAWEL», за допомогою якого здійснював вхід в особистий обліковий запис в месенджері для швидкого обміну повідомленнями «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 », ідентифікатор користувача « НОМЕР_6 », здійснив направлення повідомлення користувачу « ОСОБА_11 » наступного змісту:

10.07.2024 о 20:07: Поскольку у меня нет компьютера и высокоскоростного интернета, а в наличии только старенький смартфон, пришлось долго покопаться в Гугл картах. Но в итоге нашел!!!(спасибо пиндосам). В общем в/ч в Ракетке находится на пересечении улиц 1-я Госпитальная и ОСОБА_15 . Названия сейчас могут быть другие. На скриншоте красная метка и синяя стрелка обозначают точное расположение. Плюс ещё фотки ( хоть и сделанные несколько лет назад), доказывающие о наличии там военного объекта. В дополнение скажу, что рядом частный сектор находиться не так близко, ну ты меня понял. А что за интересная идея у тебя? Поделишся. Честное слово, никому не расскажу.

О 20:08 в доповнення до вищевказаного повідомлення ОСОБА_7 поширив шість графічних зображень, виконаних в застосунку «Google maps» з позначенням місць розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

В подальшому, 15.07.2024 о 12 год 13 хв, продовжуючи свою протиправну діяльність, направлену на збір та поширення інформації про розташування підрозділів ЗС України перебуваючи за місцем свого проживання, використовуючи належний йому мобільний термінал марки «HUAWEI», за допомогою якого здійснював вхід в особистий обліковий запис в месенджері для швидкого обміну повідомленнями «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 », ідентифікатор користувача « НОМЕР_6 », відповідаючи на повідомлення користувача « ОСОБА_11 »: «Привет, что то знаешь за в/ч возле варваровского моста?» здійснив направлення повідомлення такого змісту: ІНФОРМАЦІЯ_4 о 12:13: Блин, ну ты прямо в точку бьешь. Тебе бы в морской бой играть. В этой воинской части тоже неоднократно бывал. Там территория большая - начиная от улицы Никольской и почти до речки по ул. Большой Морской. Внутри в основном одно-двухэтажные строения: кательня, хозпостройки, естественно казармы и админ здание (штаб). Тяжёлой техники там никогда не было. Больших гаражей не видел. Ездил только один КрАЗ, обслуживающий эту часть. С водителем был хорошо знаком. Адрес: Большая Морская 14. О 13:33 в додаток до вищезазначеного повідомлення ОСОБА_7 поширив два графічних зображення, виконаних в додатку «Google maps» з позначенням місць розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

ОСОБА_7 , направляючи вищевказане текстове повідомлення, достовірно розумів, що інформація, яка міститься в ньому, не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами та збирається представником держави-агресора, що здійснює збройну агресію проти України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 114-2 КК України, як поширення інформації про розташування підрозділів Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану, з метою надання такої інформації представнику держави, що здійснює збройну агресію проти України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Звернув увагу суду на те, що номер телефону, зазначений в протоколі про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем від 17.07.2024 не відповідає належному йому номеру телефону. Його телефоном теоретично міг скористатись хто завгодно, відправляти повідомлення. Тобто ID та номер телефону його, а повідомлення він не посилав. Мав мобільний телефон з встановленим додатком Телеграм, користувався ним, в переписку з абонентом « ОСОБА_11 » не вступав, читав чати, але особисто не листувався. Пояснити звідки в його мобільному телефону взялась ця переписка не може. Його телефон був в ремонті певний час, інші особи могли ним скористатись. Користувався телефоном не так часто, тому міг не помітити наявну в телефоні переписку. Під час обшуку побачив, що міститься в телефоні. Не повідомив, під час обшуку, правоохоронні органи про це, оскільки був у стані шоку, викликаному фізичним та психологічним тиском з боку працівників поліції під час затримання. Не знав, що « ОСОБА_11 » є представником держави-окупанта. Мобільний телефон, вилучений під час обшуку належить йому. Фізичне насильство, яке було до нього застосоване під час затримання, не вплинуло на його покази, оскільки показів він не давав.

Разом з тим, вина ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, підтверджується показами свідка ОСОБА_9 (старшого оперуповноваженого ВКІБ ІНФОРМАЦІЯ_6 капітана), витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого у проваджені слідчого відділу УСБУ в Миколаївській області перебували об`єднані матеріали кримінального провадження №000107 від 29.04.2024 за ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 114-2 КК України, постановою про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження від 31.07.2024р. з кримінального провадження №0000107 від 29.04.2024р. відповідно до якої виділено матеріали досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, повідомленням начальника ВКІБ УСБУ в Миколаївській області від 06.06.2024 № 64/20-4993, ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 26.06.2024р., якою надано дозвіл на проведення відносно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 негласних слідчих (розшукових) дій: аудіо -, відеоконтроль розмов або інших звуків, рухів та дій особи, пов`язаних з його діяльністю або місцем перебування; візуальне спостереження за особою з метою пошуку, фіксації і перевірки відомостей про особу та її поведінку або тих, з ким ця особа контактує у публічно доступних місцях з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження, ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 26.06.2024р. якою надано дозвіл на проведення відносно ОСОБА_7 негласних слідчих (розшукових) дій, дорученням про проведення негласної слідчої (розшукової) дії у порядку ст. 40, 41, 246 КПК України від 26.06.2024 № 64/2733, яким доручено провести НСРД, визначені ухвалами Миколаївського апеляційного суду від 26.06.2024 в терміни та за ідентифікуючими ознаками обладнання, зазначеними у відповідних ухвалах.

Твердження сторони захисту про те, що протокол про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем від 17.07.2024р. є недопустимим доказом, з огляду на те, що клопотання про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій та ухвала Миколаївського апеляційного суду від 26.06.2024 містили посилання на абонентський номер НОМЕР_1 , якими на постійній основі користується ОСОБА_7 , в той час як в протоколі зазначено зовсім інший номер, до якого обвинувачений відношення не має, а саме НОМЕР_5 , колегія суддів суд оцінює критично.

Так, судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_9 (старший оперуповноважений ВКІБ ІНФОРМАЦІЯ_6 капітан), який складав протокол про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем від 17.07.2024р. та який показав, що при складені протоколу ним було взято в якості шаблону проект з іншої справи і внаслідок цього була допущена технічна помилка і не вірно зазначений номер телефону. При цьому ID зазначено вірно. Вказав, що номер телефону в клопотанні про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій зазначається на той випадок, якщо необхідно буде прослуховувати розмови. У випадку, що розглядається, досліджувалась переписка в Телеграм, для чого не потрібен номер телефону, має значення лише ID.

Колегія суду першої інстанції оцінивши наданий доказ на предмет допустимості вірно зазначила, що протокол про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем від 17.07.2024 містить технічну помилку у номері мобільного телефону оператору зв`язку, а саме вказано « НОМЕР_5 », замість вірного « НОМЕР_1 », який знаходиться у постійному та одноособовому користуванні громадянина України ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 та зазначений в ухвалі Миколаївського апеляційного суду від 26.06.2024, якою надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Така технічна помилка не впливає на результати проведення НРСД та не є підставою для визнання недопустимим цього доказу.

Крім того, колегією суддів встановлено, що ID співпадає в ухвалі та протоколі, при цьому ID - це системний ідентифікатор, який не залежить від номеру мобільного телефону або username. ID у Телеграм є незмінним. Отже, формальна технічна помилка, яка полягала у неправильному зазначенні номеру мобільного телефону у протоколі про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем від 17.07.2024, при тому, що протокол містить дані про кримінальне провадження (номер, дату внесення даних до ЄРДР), статтю закону України про кримінальну відповідальність, за якою здійснювалося досудове розслідування, назву проведеної НСРД, ID , тобто інформацію, що дозволяє точно ідентифікувати кримінальне провадження, вид проведеної НСРД та системний ідентифікатор, який не залежить від номеру мобільного телефону і є незмінним, в цілому не впливає на конституційні права особи та не порушує їх, та не є підставою для твердження про те, що докази зібрано усупереч порядку, встановленому КПК.

Крім того, сторона захисту вважала, що протокол обшуку є недопустимим доказом, оскільки є похідним від протоколу про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем від 17.07.2024, який містить посилання на абонентський номер НОМЕР_5 , до якого обвинувачений відношення не має.

Як вбачається з протоколу обшуку від 30.07.2024, який був проведений на підставі ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.07.2024р. та був розпочато о 10:56 та закінчено об 11:58, проведено обшук будинку за адресою: АДРЕСА_1 та під час обшуку виявлено та вилучено мобільний телефон, в корпусі синього кольору, марки «HUAWEI», назва пристрою «SLA-L22» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з сім-карткою мобільного оператору НОМЕР_1 . Вищевказаний телефон вилучено і поміщено до сейф-пакету АВ2011151. Сейф-пакет запечатаний таким чином, що отримати доступ до вмісту сейф-пакета без порушення його цілісності неможливо. До протоколу обшуку додано носій інформації з відеозаписом проведеного обшуку.

Як слідує з наявного в матеріалах провадження протоколу обшуку від 30.07.2024, обшук було проведено з дотриманням вимог ст. 236 КПК України за участю ОСОБА_7 , понятих та інших учасників кримінального провадження, що цілком узгоджується з положеннями вказаної норми статті. Присутність більшої кількості осіб, аніж вказано в протоколі, автоматично не впливає на достовірність, належність та допустимість проведення цієї слідчої дії і законність вилучення під час обшуку речей.

До того ж, відповідно до положень ч. 1 ст. 236 КПК України вказаною нормою передбачено коло осіб, які запрошуються для участі в проведені обшуку (учасники) та особи яких запрошують чи забезпечують для присутності. Окрім того, будь-яких зауважень при здійсненні обшуку його учасниками заявлено не було. Вказане узгоджується з правовою позицією висловленою в постанові ВС від 25 квітня 2023 року у справі № 753/130/19 (провадження № 51-942км23).

При проведенні обшуку власнику будинку ОСОБА_17 та обвинуваченому було роз`яснено ч. 3 ст. 236 КПК України, а саме право користуватися правовою допомогою адвоката або представника. Будь-яких зауважень або бажання залучити захисника при здійсненні обшуку його учасниками заявлено не було.

Також, під час судового розгляду судом першої інстанції був досліджений протокол огляду речей від 30.07.2024, відповідно до якого оглянуто мобільний термінал, в корпусі синього кольору марки «Huawei», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім-картою з номером мобільного зв`язку НОМЕР_1 та здійснено вхід в месенджер «Телеграм», де в розділі «Настройки» встановлено, що ОСОБА_7 використовує обліковий запис (акаунт) з нікнеймом « ОСОБА_10 ». В ході огляду здійснено перевірку наявних телеграм чатів акаунту «Бригадир» та виявлено листування з акаунтом « ОСОБА_11 ».

Постановою про визнання речовими доказами, долучення їх до матеріалів кримінального провадження та визначення їх місця зберігання від 31.07.2024 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000183 від 31.07.2024р. мобільний телефон, вилучений 30.07.2024р. в ході проведення обшуку, а саме мобільний телефон, в корпусі синього кольору, марки «Huawei», назва пристрою «SLA-L22» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім-картою мобільного оператора НОМЕР_1 .

Протоколом огляду речей та документів від 10.09.2024, а саме оптичного диску DVD-R Verbatim, встановлено, що на диску міститься файл під назвою «17413.хIsx» де міститься інформація, відповідно до якої термінал мобільного зв`язку з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_7 05.07.2024 об 11:30, 10.07.2024 о 20:04 та 15.07.2024 об 11:17 знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , щогла UTC (зона дії за місцем проживання обвинуваченого). Вказана інформація отримана на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєві від 14.08.2024 протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 09.09.2024.

Враховуючи період листування, тривалість, систематичність та зміст дослідженої переписки, місце з якого вона відбувалась, що зокрема підтверджується протоколом огляду речей та документів від 10.09.2024, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про неспроможність доводів обвинуваченого, що переписка могла вестись іншою особою шляхом отримання доступу до його мобільного телефону.

Щодо посилань захисника на те, що допит свідка обвинувачення, який не був відкритий стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України є порушенням права на захист, колегія суддів зазначає, що оскільки свідок був допитаний за клопотанням прокурора саме щодо обставин, на які під час судового засідання послалась сторона захисту, як на підставу для визнання доказів недопустимими, враховуючи, що ці обставини були виявлені вже на стадії судового розгляду і відповідно свідок не міг бути відкритий стороні захисту на стадії досудового розслідування, під час допиту був присутній захисник обвинуваченого, право на захист обвинуваченого ОСОБА_7 було забезпечено.

Тому колегія суддів критично оцінює таке твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_7 і пов`язує їх з обраною ними позицією захисту з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Щодо твердження сторони захисту про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 недозволених методів, під час затримання, колегія суддів зауважує, що ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17.06.2025р. (Т.2 а.с.165) було доручено ТУ ДБР у місти Миколаїв провести перевірку про застосування до ОСОБА_7 недозволених методів під час затримання. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції було прокурором надано відповідь ТУ ДБР у місті Миколаєві в якій вказано, що ухвала Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17.06.2025р. належним чином відпрацьована, про що листом від 14.07.2025р. №16-07-30552-25 повідомлено Миколаївський районний суд Миколаївської області.

Крім того, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що відповідно до диспозиції ч. 3 ст. 114-2 КК України, за вказаною частиною статті 114-2 КК України кваліфікуються дії, вчинені з метою надання інформації державі, що здійснює збройну агресію проти України, або її представникам, або іншим незаконним збройним формуванням, а « ОСОБА_11 » є громадянином України.

ОСОБА_7 обвинувачується у поширенні інформації про розташування підрозділів Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, з метою надання такої інформації представнику держави, що здійснює збройну агресію проти України. Зі змісту наведеної переписки, з матеріалів провадження, вбачається, що спілкування відбувається не з представником держави України. В даному кримінальному проваджені встановлення громадянства «ОСОБА_11» не потрібно, оскілки доведеним є те, що вказана особа є представником держави, що здійснює збройну агресію проти України.

При цьому, ОСОБА_7 усвідомлював, що рф здійснює широкомаштабну збройну агресію проти України та що надані відомості можуть бути використані нею для планування та проведення ударів по відповідних об`єктах. Це підтверджується його активною участю в дослідженій переписці, зокрема тим, що ОСОБА_7 відшуковував і передавав інформацію, яка становить інтерес для держави, що здійснює збройну агресію проти України.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку захисника обвинуваченого є підставами для скасування вироку, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та версію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав в повному обсязі, проаналізував та дослідив весь необхідний об`єм доказів, та слушно дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.114-2 КК України.

Що стосується доводів захисників, щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру . Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у відповідності до положень ст. 65, 66, 67 КК України врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є умисним особливо тяжким кримінальним правопорушення проти основ національної безпеки України, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неодружений, офіційно не працює, має постійне місце мешкання, на психіатричному обліку не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягався, при цьому винуватість не визнав та не розкаявся у вчиненому, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, за такого обґрунтовано дійшов висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивував своє рішення.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з призначеним ОСОБА_7 покаранням та вважає, що таке покарання, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального закону, апеляційний суд не вбачає.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено, а доводи апеляційної скарги захисника, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а відтак вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2025 року, стосовно ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді