ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3383/25 Справа № 215/8025/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2025 року, якою продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000462 від 17 травня 2024 р., -

в с т а н о в и л а:

у провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000462 від 17 травня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження судом першої інстанції за клопотанням прокурора розглянуто питання щодо доцільності продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

За результатами дослідження обставин, передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України, та оцінки доводів сторони обвинувачення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для подальшого застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і ухвалою від 10 жовтня 2025 року продовжив строк його дії на 60 діб - до 08 грудня 2025 року включно.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а запобіжний захід змінити на інший, не пов`язаний із триманням під вартою. У своїй скарзі апелянт зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не доведені, а сам факт перебування обвинувального акта в матеріалах провадження не може свідчити про його винуватість. Також у скарзі звертається увага на значну тривалість його перебування під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні на адресу апеляційного суду не надходило, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю учасників провадження.

Дослідивши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст. 178 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини дав визначення «обґрунтованій підозрі», згідно з яким цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції встановив, що станом на момент розгляду клопотання відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про зменшення або відсутність ризиків, на підставі яких було обрано та надалі продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що тяжкість інкримінованого злочину та можливість призначення суворого покарання у разі визнання обвинуваченого винуватим об`єктивно посилюють ризик переховування ОСОБА_6 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений не має постійного місця роботи та міцних соціальних зв`язків, а також раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що у сукупності підтверджує наявність ризику вчинення ним нового кримінального правопорушення або незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні. З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, діючи у межах вимог кримінального процесуального закону, врахував характер і ступінь тяжкості пред`явленого обвинувачення, особу обвинуваченого, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також положення практики Європейського суду з прав людини щодо необхідності забезпечення високих стандартів захисту суспільних інтересів, і обґрунтовано продовжив дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів дійшла висновку, що на даний час у ОСОБА_6 відсутні будь-які стримуючі фактори, які б гарантували його належну поведінку у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладені обставини та встановлені ризики, подальше застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 є необхідним і пропорційним завданням кримінального провадження. Застосований захід не є надмірним, не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і не принижує гідність обвинуваченого, оскільки його застосування зумовлене наявністю суспільно значимого інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, у конкретній ситуації переважає над правом на особисту свободу.

Доводи апелянта щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, що узгоджується з характером інкримінованого ОСОБА_6 діяння.

З урахуванням того, що ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01.05.2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також подальшою ухвалою від 21.08.2025 року вже було вирішено питання щодо відсутності правових підстав для визначення застави, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у визначенні її розміру у межах чинного клопотання.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції від 10 жовтня 2025 року є законною, обґрунтованою та постановленою з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і підстав для її задоволення не містять.

Керуючись ст. ст. 406, 407, 418, 419, 422-1, 424, КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2025 року, якою продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000462 від 17 травня 2024 р., - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді