Справа № 569/8463/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Бородянка, Бучанського району, Київської області, громадянина України, українця, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст..89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, суд,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 26 березня 2025 року, близько 17 год. 23 хв., перебуваючи біля банку «Пумб», що по вул. Міцкевича, що м. Рівне, маючи умисел на викрадення офіційних документів, діючи з корисливих мотивів, з метою використання коштів з карткового рахунку для подальшого власного матеріального збагачення та в особистих інтересах, шляхом вільного доступу, таємно викрав належну ОСОБА_5 банківську картку АТ «Пумб» N? НОМЕР_1 , яка знаходилася в банкоматі, і яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, є офіційними документами.

В подальшому, в період часу з 26 березня 2025 року до 31 березня 2025 року, ОСОБА_4 , перебуваючи в магазинах та закладах, що в м. Рівне відповідно, використовуючи знайдену ним належну потерпілому ОСОБА_5 банківську картку АТ «Пумб» N? НОМЕР_1 , маючи єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою власного матеріального збагачення, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 N?64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердженого Законом України від 24.02.2022 N?2102-IХ, який в подальшому продовжено, переконавшись, що на раніше знайденій ним карті АТ «Пумб», яка відкрита на ім?я потерпілого ОСОБА_5 наявна система з безконтактною технологією оплати, що забезпечує швидкі розрахунки без вводу PIN-коду, здійснив оплату товару та послуг з використанням цієї банківської картки шляхом проведення транзакцій, таємно викравши з рахунку потерпілого ОСОБА_5 грошові кошти в загальній сумі 11 248 грн. 95 коп., чим завдав останньому майнової шкоди у вищевказаному розмірі.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, 26 березня 2025 року, близько 17 год. 23 хв., перебуваючи біля банку «Пумб», що по вул. Міцкевича, що м. Рівне, маючи умисел на викрадення офіційних документів, діючи з корисливих мотивів, з метою використання коштів з карткового рахунку для подальшого власного матеріального збагачення та в особистих інтересах, шляхом вільного доступу, таємно викрав належну ОСОБА_5 банківську картку АТ «Пумб» N? НОМЕР_1 , яка знаходилася в банкоматі, і яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, є офіційними документами. Своїми умисними діями, які виразились у викраденні офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

В подальшому, в період часу з 26 березня 2025 року до 31 березня 2025 року, перебуваючи в магазинах та закладах, що в м. Рівне відповідно, використовуючи знайдену ним належну потерпілому ОСОБА_5 банківську картку АТ «Пумб» N? НОМЕР_1 , маючи єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою власного матеріального збагачення, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 N?64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердженого Законом України від 24.02.2022 N?2102-IX, який в подальшому продовжено, переконавшись, що на раніше знайденій ним карті АТ «Пумб», яка відкрита на ім?я потерпілого ОСОБА_5 наявна система з безконтактною технологією оплати, що забезпечує швидкі розрахунки без вводу PIN-коду, здійснив оплату товару та послуг з використанням цієї банківської картки шляхом проведення транзакцій, таємно викравши з рахунку потерпілого ОСОБА_5 грошові кошти в загальній сумі 11 248 грн. 95 коп., чим завдав останньому майнової шкоди у вищевказаному розмірі.

Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав свою вину та підтвердив обставни, які зазначені у вироці. Зазначив, що 26.03.2025 перебуваючи біля банку «Пумб», що по вул. Міцкевича, що м. Рівне, з метою використання коштів з карткового рахунку для подальшого власного матеріального збагачення та в особистих інтересах, шляхом вільного доступу, таємно викрав належну ОСОБА_5 банківську картку АТ «Пумб» N? НОМЕР_1 , яка знаходилася в банкоматі. В подальшому, в період часу з 26 березня 2025 року до 31 березня 2025 року, перебуваючи в магазинах та закладах, що в м. Рівне відповідно, використовуючи знайдену ним належну потерпілому ОСОБА_5 банківську картку АТ «Пумб» N? НОМЕР_1 переконавшись, що на раніше знайденій ним карті АТ «Пумб», яка відкрита на ім?я потерпілого ОСОБА_5 наявна система з безконтактною технологією оплати, що забезпечує швидкі розрахунки без вводу PIN-коду, здійснив оплату товару та послуг з використанням цієї банківської картки шляхом проведення транзакцій, таємно викравши з рахунку потерпілого ОСОБА_5 грошові кошти в загальній сумі 11 248 грн. 95 коп..

У вчених кримінальних правопорушеннях свою вину визнає, щиро кається.

Потерпілий на електронну пошту суду надіслав клопотання про відсутність можливості брати участь у судовому розгляді, тому просить судовий розгляд проводити за його відсутності.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненому злочині, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу винного. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, вони не викликають сумнівів у добровільності їх позицій. Судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Вина обвинуваченого знайшла своє підтвердження в суді.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані вірно, а саме за ч.1 ст.357 КК України викрадення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів та за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України судом не встановлені.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання. Згідно довідки Комунального підприємства «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради (КН«РОЦПЗН») №1626 від 11.04.2025 року ОСОБА_4 звертається за медичною допомогою до лікаря нарколога в КП «РОЦПЗН», діагноз: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотичних речовин. За медичною допомогою до лікаря-психіатра протягом останніх п`яти років не звертався. Не судимий. До адміністративної відповідальності раніше притягувався.

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_4 такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням обставин справи і даних про особу винного, усвідомлення ним протиправності своєї злочинної поведінки та наміру в подальшому суворо дотримуватись закону, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.357 ч.4 ст.185 КК України в межах санкцій даних статей .

При призначені остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України належить застосувати спосіб повного поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Суд враховує також і поведінку обвинуваченого після скоєння злочинів і вважає, що його поведінка свідчить про те, що ОСОБА_4 вживає заходи щодо свого виправлення, щиро розкаявся, тому суд вважає, що ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.

Враховуючи викладене, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, приймаючи до уваги обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає можливим щодо ОСОБА_4 застосувати положення ст.75 КК України з встановленням іспитового терміну, оскільки саме це покарання, на переконання суду, найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст.50 КК України. При цьому на ОСОБА_4 необхідно покласти обов`язки визначені ст. 76 КК України.

Крім того, застосовуючи ст. 75 КК України, суд враховує, що потерпілий ОСОБА_5 претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, в матеріалах кримінального провадження відсутні цивільні позови.

На переконання суду, призначене покарання буде достатнє для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Витрати за проведення судових експертиз - відсутні.

Речові докази по справі вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100, ч. 2 ст. 124 КПК України.

Цивільні позови у кримінальному провадженні потерпілими не заявлялися.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому наступне покарання:

за ч.1 ст. 357 КК України ? штраф у розмірі 50 ( п`ятдесяти ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п`ятдесят ) гривень;

за ч.4 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки на період іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: роздруківку інформації про рух коштів за період з 01.03.2025 по 31.03.2025 (а.с.27) залишити в матеріалах кримінального провадження; банківську картку АТ «Пумб» № НОМЕР_1 , яку упаковано до спец. пакету НПУ №PSP1232961 ( а.с.45) знищити; бейсболку синього кольору марки «Nike», яку упаковано до спец. пакету НПУ №RIC2241607 (а.с.45) повернути ОСОБА_4 ; чоловічі джинси, синього кольору, марки «ZARA BASIC 21975 DENIM» з ременем, без маркувальних позначок, чорного кольору та куртку, блакитного кольору, марки «MASITA», які упаковано до спец. пакету НПУ №WAR1625017(а.с.45) повернути ОСОБА_4 ; оптичний диск DVD+R(а.с.58) - залишити в матеріалах кримінального провадження; оптичний диск DVD+R(а.с.65) - залишити в матеріалах кримінального провадження; оптичний диск DVD+R(а.с.72) - залишити в матеріалах кримінального провадження; оптичний диск DVD+R(а.с.79) - залишити в матеріалах кримінального провадження; оптичний диск DVD+R(а.с.86) - залишити в матеріалах кримінального провадження; оптичний диск DVD+R(а.с.91) - залишити в матеріалах кримінального провадження; оптичний диск СD-R(а.с.109) - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів моменту проголошення вироку через Рівненський міський суд.

Згідно ст. 376 ч 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_6