Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/5850/25
Провадження № 1-кп/644/734/25
ВИРОК

Іменем України

11 листопада 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2а приміщення Індустріального районного суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000789 від 03.06.2025, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно працевлаштований у ТОВ «Велотрейд» слюсарем з механоскладальних робіт виробничого відділу, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 України,

ВСТАНОВИВ:

I.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

02.06.2025 близько 13 год 25 хв, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та маючи умисел, направлений на носіння предмету схожого на ніж без передбаченого законом дозволу, зберігав його під поясом шортів з правої сторони.

02.06.2025 в період часу з 14 год 46 хв по 15 год 10 хв співробітниками поліції в ході огляду місця події, а саме: за адресою АДРЕСА_3 , близько 30 метрах від входу до ІНФОРМАЦІЯ_2 на асфальтованій ділянці виявлено та вилучено предмет схожий на ніж штик, який ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , викинув, коли побачив, працівників поліції, згідно з висновком експерта № СЕ-19/121-25/15477-ХЗ від 24.06.2025, наданий предмет є військовим багнет-тисаком моделі «М30» зразка 1897 року для гвинтівок систем «Арісака», та відноситься до бойової клинкової холодної зброї колючо-ріжучої та рублячої дії. Наданий багнет-тисак виготовлений промисловим способом, який ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, носив при собі без передбаченого законом дозволу в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядам несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 662 від 21.08.1998 і Положення «Про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992.

Отже, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 263 КК України, зокрема носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

1.1.Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачена відображена в обвинувальному акті, з огляду на який прокурор зазначив, що визнання винуватості ОСОБА_4 у повному обсязі та надання стороною обвинувачення доказів, які досліджені судом та є достатніми для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичних обставин об`єктивній істині, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності дають підстави обґрунтовано визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України. Також, прокурор вважав, з урахуванням повного визнання вини ОСОБА_4 за обставин визначених у обвинувальному акті, недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, а також вважав за можливе, з урахуванням щирого каяття та активного сприяння органам досудового слідства обвинуваченим, призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 263 КК України, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

1.2.Позиція обвинуваченого

1.2.1.Обвинувачений ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свою вину у скоєнні інкримінованому йому кримінального правопорушення повністю визнав, з відповідною кримінально-правовою кваліфікацією його дій погодився, не оспорюючи фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті та висновку експертного дослідження. Свої дії ОСОБА_4 піддав критичній оцінці, у скоєному щиро розкаявся, висловив сором. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються, запевнив суд, що правильно розуміє зміст цих обставин, погоджується з кваліфікацією його діянь, визнає обставини встановлені стороною обвинувачення, також розуміє, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України. Також, обвинувачений просив суд призначення йому покарання мінімальне покарання передбачене ч. 2 ст. 263 КК України, з урахуванням його щирого каяття, активного сприяння органам досудового розслідування та необхідністю утримувати сім`ю.

II.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

За наведених вище обставин, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення - злочин, яке суд кваліфікує за ч. 2 ст. 263 КК України як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

III.Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів .

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 16.09.2024 (справа 444/870/22, провадження № 51- 2989 кмо 23) зазначила, що суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку

Беручи до уваги те, що обвинувачений винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, що у суду не викликало сумнівів у добровільності його позиції, тому суд, за згодою ОСОБА_4 , з`ясувавши думку прокурора, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Заразом, суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_4 зміст цих обставин, чи не оспорює їх, і не наполягає на дослідженні всіх доказів у справі, роз`яснив обвинуваченому, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 349 КПК України у зв`язку із надходженням відповідного клопотання від сторони обвинувачення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються у кримінальному провадженні, а також беззастережним підтриманням обвинуваченим клопотання про недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються, керуючись імперативною вимогою щодо дотримання принципів змагальності та диспозитивності, суд дійшов висновку, що незважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини за ч. 2 ст. 263 КК України, з урахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, санкція частини статті якої передбачає штраф від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або пробаційний нагляд на строк від двох до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до трьох років, суд визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів та установив такий порядок їх дослідження, визначений ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого у судовому засіданні допитано обвинуваченого, оголошено та досліджено надані стороною обвинувачення письмові докази, зокрема документи, що характеризують особу обвинуваченого та заходи забезпечення кримінального провадження за № 0000789 від 03.06.2025 стосовно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 263 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю визнав та надав суду такі покази.

02.06.2025 близько о 13 години 20 хвилин він прийшов до Індустріального РТЦК та зайшов у приміщення через металеві двері сірого кольору, з право від входу було віконце, де сидів черговий працівник з Індустріального РТЦК, у віконце обвинувачений попрохав чергового, щоб його зарахували до лав ЗСУ, але йому було відмовлено, після чого, він почав сваритися зі співробітниками РТЦК, останній продовжив сваритись з працівниками РТЦК, та згодом був вже дуже розлючений та зірвався і вирішив дістати штик-ніж який був у нього за поясом шортів, лівою рукою ОСОБА_4 дістав штик-ніж та сварка з працівниками продовжувалась, після чого він вдарив по підвіконнику у приміщенні РТЦК, після удару по підвіконнику він сховав ніж за пояс, працівники РТЦК сказали, що викличуть поліцію, після чого ОСОБА_4 вийшов на вулицю та стояв біля автівок, які були припарковані недалеко від входу у РТЦК. Згодом він побачив автівку поліції яка їхала у його сторону, та дістав з поясу штик-ніж і кинув його на землю, після чого ногою штовхнув під автівку. Коли приїхали працівники патрульною поліції, то вони почали запитувати мене, що сталося, згодом вони викликали слідчо-оперативну групу, котра вилучила вищевказаний штик-ніж з під автівки.

Суд дійшов переконання, що показання обвинуваченого не викликають сумніву у правильності розуміння змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, розповідь якого характеризується структурованістю, хронологією та не викликає сумнівів про відповідність дійсності.

Крім показань обвинуваченого, вина ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 263 КК України, підтверджується такими оголошеними та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами наданими стороною обвинувачення, зокрема:

1. довідкою № 4431 від 05.06.2025 КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» з якої вбачається, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с. 61);

2. довідкою № 2903 від 05.062025 КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР, згідно з якою ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра не перебуває (а.с. 62);

3. знятком з додатку «Дія» паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_1 , виданого 26.07.2018 органом 6316 (а.с. 63-64);

4. вимогою, щодо відомостей про судимості від 03.06.2025, згідно з якою вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий (а.с. 65-66).

5. постановою про визнання речовими доказами від 24.06.2025, а саме: предмет, який відповідно до висновку експерта № СЕ-19/121-25/15477-ХЗ від 24.06.2025, є військовим багнет-тисаком моделі «М30» зразка 1897 року для гвинтівок систем Арісака, та відноситься до бойової клинкової холодної зброї колючо-ріжучої та рублячої дії, виготовлений промисловим способом, який запаковано до сейф-пакету експертної служби МВС № 5523113 (а.с. 67);

6. постановою про визнання речовими доказами від 04.06.2025, а саме: CD-R диск з відеозаписом за 02.06.2025 вилученого в порядку ст. 245-1 КПК України з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 68);

7. ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Харкова від 06.06.2025 накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено під час огляду місця події за адресою: 61115, Харківська область, Харків, Косарєва вулиця, 49.3493, 36.5128, а саме: предмет схожий на холодну зброю - штик до гвинтівки, з металевими ножнами та шкіряною кобурою, загальна довжина штика 51 см., довжина клинка 39,5 см., рукоятки 10,5 см., обмежувач-упор 1 см., які упаковані до сейф-пакету №QYH0130500 (а.с. 69-71);

8. довідкою про витрати на проведення експертизи дослідження зброї № СЕ-19/121-25/15477-ХЗ від 24.06.2025 (а.с. 72);

9. протоколом допиту підозрюваного від 26.06.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 73-75);

10. копією паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_1 , виданого 26.07.2018 органом 6316 (а.с. 56);

11. копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_2 від 22.09.2021 виданого Холодногірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 57);

12. копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , згідно якого шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстровано 17.07.2021 Новобаварським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 238 (а.с. 58);

13. довідкою ТОВ «Велотрейд» від 06.11.2025, згідно якої ОСОБА_4 працює у ТОВ «Велотрейд» слюсарем з механоскладальних робіт виробничого відділу з 26.06.2025 по теперішній час (Наказ № 90-к від 25.06.2025) (а.с. 59).

Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та підсудного, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, зважаючи на позицію учасників судового провадження щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, надано та досліджено не було.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Суд визнає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його вини, зокрема, як і досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого.

Порушень вимог ст.87 КПК України не установлено, отже зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості у суду не викликають.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, де Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь - яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Отже, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою вину у скоєнні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні злочину, не оспорює фактичні обставини справи та правильно розуміє зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 263 КК України.

Суд дійшов переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце в умовах воєнного стану, оскільки Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на території України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово було продовжено, зокрема й з 05 години 30 хвилин 05.11.2025 на 90 діб згідно з Указом президента України № 793/2025 від 14.07.2025, тобто до 05 години 30 хвилин 03.02.2026. Так, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 маючи умисел, направлений на носіння предмету схожого на ніж без передбаченого законом дозволу, зберігав його під поясом шортів з правої сторони.

Враховуючи викладене вище, суд вважає винним обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, за яке до нього необхідно застосувати покарання передбачене санкцією відповідної статті КК України.

IV.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви призначення

покарання

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у зазначеній статті КК України міститься лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Судом враховано, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжкого злочину відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, зокрема: носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Суд зважає, що у рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Вивченням особи обвинуваченого, судом установлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Харкові, є громадянином України (а.с. 56), має середню освіту, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 57), зареєстрований як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47), та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де наразі офіційно працевлаштований у ТОВ «Велотрейд» слюсарем з механоскладальних робіт виробничого відділу, одружений (а.с. 58), в силу ст. 89 КК України раніше не судимий (а.с. 65-66). Підсудний на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 61, 62).

Суд враховує, що під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують відповідно до положень ст. 66, 67 КК України, що відповідає правовій позиції викладеній у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з якої вбачається, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до обвинувального акту від 27.06.2025, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття (а.с. 3). Так, ч. 6 ст. 368 КПК України визначено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 в справі № 457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 кримінальне провадження № 629/847/15-к).

Судом враховано вимоги постанови Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

Під час судових слухань справи ОСОБА_4 беззаперечно та дійсно визнав свою вину за тих обставин, які ставляться йому в провину, усвідомлюючи усю тяжкість скоєного, вільно та без утаювання розкривав суду усі відомі йому обставини вчиненого діяння, неодноразово засуджував свою поведінку, надаючи їй відверту негативну оцінку, неодноразово виражав щирий сором з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Суд зауважує, що безпосередньо сприймаючи під час судових засідань пояснення, показання, поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , дійшов переконання, що підсудний дійсно виражає глибокі переживання щодо того, що сталося, соромлячись діяння, яке скоїв, неохоче, але розкриває деталі скоєного задля забезпечення сприяння установлення усіх обставин що мають значення для справи, щиро засуджує свою кримінально карану поведінку, що може свідчити про позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь соціальної небезпечності підсудного, який виражає повну готовність нести кримінальну відповідальність та прийняте будь-яке покарання призначене судом.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, а також за клопотанням та поясненням прокурора, суд бере до уваги активне сприяння обвинуваченим розкриттю злочину, що підтверджується наданими до суду зізнавальними показами обвинуваченого на досудовому слідстві та відповідною поведінкою під час судового розгляду справи по суті, що відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 30.10.2018 у справі №559/1037/16-к та від 20.04.2021 у справі № 457/529/20.

Відповідно до обвинувального акта від 27.06.2025, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 у ході досудового розслідування не встановлено.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Під час визначення судом виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його поведінку як під час скоєння правопорушень, так і після цього, пом`якшуючі обставини, суд дійшов переконання, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`яти років, заразом суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд бере до уваги наявність малолітньої доньки на утриманні у ОСОБА_4 , заразом суд відносить до даних, що дають підстави для призначення ОСОБА_4 менш суворого покарання зокрема й те, що він раніше не судимий, наразі офіційно працевлаштований, щиро розкаявся та сприяв у розслідуванні злочину.

Із урахуванням наведеного, враховуючи думку прокурора, обвинуваченого та загальні засади призначення покарання, аналізуючи матеріали кримінального провадження в сукупності із позиціями сторони обвинувачення прокурора, та позицію підсудного, відсутність цивільного позову, обставини вчинення кримінального правопорушення, його характер та спосіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, із урахуванням особи обвинуваченого, його поведінки під час та після вчиненого, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливо при призначенні йому покарання за скоєння кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Санкцією ч. 2 ст. 263 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або пробаційним наглядом на строк від двох до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу (ч. 2 ст. 53 КК України).

Суд наголошує, що повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві. Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Судом не встановлено підстав для застосування ст. 69 та 75 КК України.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 офіційно працевлаштований, що свідчить про можливість виконати призначене судом покарання, яке не буде для обвинуваченого надмірним тягарем, тому, суд дійшов переконання, що призначення обвинуваченому такого покарання як штраф у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян є справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.

Суд дійшов переконання, що зазначене покарання відповідатиме його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). Таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину». Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

V.Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду .

Цивільний позов під час досудового розслідування у кримінальному провадженні потерпілим заявлено не було (а.с. 3).

VI.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Підстави застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру відсутні (а.с. 3).

Викривач у кримінальному провадженні відсутній, винагорода викривачу не пропонувалась (а.с. 3).

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у межах кримінального провадження № 0000789 від 03.06.2025 не застосовувався, а суд не вбачає підстав для його обрання та застосування.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

На вимогу положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту.

Отже, арешт накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Харкова від 06.06.2025 (а.с. 69-71) на речові докази, зокрема на майно, яке виявлено та вилучено під час огляду місця події за адресою: 61115, Харківська область, Харків, вулиця Косарєва, 49.3493, 36.5128, а саме: предмет схожий на холодну зброю - штик до гвинтівки, з металевими ножнами та шкіряною кобурою, загальна довжина штика 51 см., довжина клинка 39,5 см., рукоятки 10,5 см., обмежувач-упор 1 см., які упаковані до сейф-пакету №QYH0130500 скасувати, після набрання вироком законної сили.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення в тому числі й умисного кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі. Згідно з п.3 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, що триває і нині.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 186-р від 26.02.2022 із змінами, внесеними згідно з Розпорядженням КМУ №225-р від 16.03.2022 року, № 851-р від 27.09.2022 року, вирішено передати необхідне для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану конфісковане майно, майно, визнане безхазяйним, майно, за яким не звернувся власник до кінця строку зберігання (у тому числі майно, визначене у статті 184 Митного кодексу України), що за правом успадкування чи на інших законних підставах перейшло у власність держави, до сфери управління Державної служби з надзвичайних ситуацій, Міністерства оборони, інших центральних органів виконавчої влади та державних органів, які здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до закону, та правоохоронними органами. У разі коли майно, визначене в абзаці першому цього пункту, не було передано в установленому порядку, таке майно передається відповідній обласній військовій адміністрації за місцем його знаходження після погодження із зазначеними в цьому пункті державними органами.

Отже, враховуючи введення з 24.02.2022 воєнного стану на території України, необхідність забезпечення потреб оборони держави, забезпечення національної безпеки, відсічі збройної агресії російської федерації проти України, усунення загрози небезпеки, державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також, що чинним законодавством передбачено можливість передачі конфіскованого майна, що перейшло у власність держави, Збройним Силам України, суд вважає, що речові докази, а саме: військовий багнет-тисак моделі «М30» зразка 1897 року для гвинтівок системи Арісака, що відноситься до бойової клинкової холодної зброї колючо-ріжучої та рублячої дії та виготовлений промисловим способом, підлягає спеціальній конфіскації на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України, ч. 9 ст. 100 КПК України у власність держави та може бути використаний для потреб Збройних Сил України задля подальшого використання у протистоянні збройній агресії рф.

За приписами п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення судових експертиз, зокрема: експертизи дослідження зброї № СЕ-19/121-25/15477-ХЗ від 24.06.2025 у сумі, що становить 3 654 грн 60 коп та підтверджується довідкою (а.с. 72),що підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ч.2 ст.122 та ч.1, 2 ст.124 КПК України.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Отже, керуючись ст. 96-1, 96-2 КК України, ст. 100, 122, 124, 174, 331, 337, 342-351, 358, 368-371, 373, 374, 376, 395, 532, 615 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи дослідження зброї № СЕ-19/121-25/15477-ХЗ від 24.06.2025 у сумі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн 60 коп.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Харкова від 06.06.2025 на речові докази скасувати, після набрання вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні № 0000789 від 03.06.2025, після набрання вироком законної сили:

1. Конфіскувати у власність держави (для потреб Збройних Сил України):

1.1. Військовий багнет-тисак моделі «М30» зразка 1897 року для гвинтівок системи Арісака, що відноситься до бойової клинкової холодної зброї колючо-ріжучої та рублячої дії, виготовлений промисловим способом, що знаходяться у камері зберігання речових доказів ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області;

2. Залишитита зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000789 від 03.06.2025:

2.1. диск CD-R з відеозаписом за 02.06.2025, вилучений в порядку ст. 245-1 КПК України з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3

Надані суду матеріали кримінального провадження № 0000789 від 03.06.2025 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі № 644/5850/25.

Прокурору та обвинуваченому копію вироку вручити негайно після його проголошення, учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутні під час проголошення вироку суду - направити його копію.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова, протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 у той же строк з моменту вручення йому копії, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано не доцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. В іншому разі вирок набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційного суду, якщо його не буде скасовано.

Прокурору та обвинуваченому повний текст вироку вручається в день проголошення його резолютивної частини в умовах дії воєнного стану згідно ч.15 ст. 615 КПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Суддя ОСОБА_1