Провадження №: 1-кс/755/4776/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" грудня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002750 від 21.08.2025 року про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва звернувся до суду із клопотанням, у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002750 від 21.08.2025 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190 КК України про арешт майна.

Клопотанням обґрунтоване тим, що Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, під процесуальним керівництвом Дніпровської окружної прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002750, у ході якого встановлено, що 08.07.2019 державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори - ОСОБА_4 здійснено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , 1930 року народження (з яким ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з 1972 року).

При цьому у ході досудового розслідування встановлено, що вищезазначена квартира перебувала у власності ОСОБА_6 , 1934 року народження, що підтверджується довідкою про сплату паєнакопичення на квартиру, датованою травнем 2011 р., у якій також вказано, що ОСОБА_6 являється членом ЖБК «Молодіжний-2» з грудня 1971 року.

15 травня 1979 року ОСОБА_6 склала заповіт на користь двох синів - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які згідно заповіту мали успадкувати вищезазначену квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, у зв`язку з цим 10 грудня 1997 року було розпочато спадкову справу №990/1997 щодо майна померлої.

При цьому під час ознайомлення з документами, які містяться у зазначеній спадковій справі, було встановлено наявність заяви про прийняття спадщини від імені ОСОБА_7 , датованої 08 січня 1998 року та відсутність заяви про прийняття спадщини від ОСОБА_8 , що свідчить про те, що останній спадщину від матері не приймав.

На момент реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_5 спадкова справа не була закінчена, що також підтверджується відповіддю Державного нотаріального архіву, датованою 08.10.2019, яка знаходиться у спадковій справі щодо майна померлого ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер, у зв`язку з чим 05 лютого 2019 року було розпочато спадкову справу № 99/2019 щодо майна померлого. Згідно матеріалів вказаної справи, ОСОБА_5 , того ж дня, написано заяву про прийняття спадщини від ОСОБА_8

21 червня 2019 року, після отримання довідки про сплату паєнакопичення на вищезазначену квартиру ОСОБА_6 , а також відповіді від Київського міського БТІ, згідно якої квартира АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована, державним нотаріусом ОСОБА_4 , було здійснено первинну реєстрацію права власності за померлою ОСОБА_6 .

Після чого, 08 липня 2019 року, уповноваженим ОСОБА_5 по довіреності - ОСОБА_9 було подано заяву про прийняття ОСОБА_5 спадщини від ОСОБА_8 , у якій зазначено, що спадкове майно складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_6 , спадкоємцем якої був ОСОБА_8 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, що насправді не відповідає дійсності, однак ОСОБА_4 , того ж дня, на підставі даної заяви видала свідоцтво про право на спадщину № 2412 від 08.07.2019 ОСОБА_5 , у якому зазначено, що спадщина на яку видано свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що державним нотаріусом ОСОБА_4 , 06 червня 2019 року до 10-ї Київської державної нотаріальної контори було направлено запит про надання копій спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_6 , однак копії даної справи надійшли до ОСОБА_4 лише 16 жовтня 2020 року, тобто державний нотаріус ОСОБА_4 не дочекавшись копій спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_6 , здійснила реєстрацію права власності на цілу частину квартири за ОСОБА_5 , не пересвідчившись у прийняті спадщини від матері ОСОБА_8 , що свідчить про те, що останній не міг бути спадкодавцем цієї частки для свого батька та в існуванні інших спадкоємців, чим порушила права ОСОБА_7 , як законного спадкоємця.

Крім цього, 03.09.2025 після отримання запиту від правоохоронних органів щодо надання копій спадкової справи ОСОБА_5 (датованого 22.08.2025), державним нотаріусом після внесення змін до свідоцтва про право на спадщину № 2412 від 08.07.2019, здійснених рукописним текстом (дописано частки квартири), було проведено державну реєстрацію права власності за дочкою ОСОБА_5 - ОСОБА_10 на 1/2 частки вищезазначеної квартири.

Постановою слідчого об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, визнано речовим доказом у межах кримінального провадження.

Прокурор у судове засідання не з`явився, клопотав про задоволення клопотання у його відсутність.

Відповідно до ст.172 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, про необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, оскільки є необхідність забезпечення арешту майна, так як існують ризики відчуження майна до прийняття судом рішення.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного.

Згідно норми ч.1 ст.107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Крім того, п.1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно ч.1 ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, ч.2 ст.64-? КПК України передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Частиною 10 ст.170 КПК України, передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч.2 ст.170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.110, 131, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, шляхом заборони відчуження майна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1