Номер провадження 1-кп/754/536/26
Вирок

Іменем України

07 січня 2026 року місто Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Деснянського районного суду міста Києва кримінальне провадження № 30002146 від 20.07.2025 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, працюючого неофіційно, із середньо-спеціальною освітою, офіційно неодруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого: востаннє 15.06.2021 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, 09.09.2024 звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 1 місяць 14 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 17.07.2025 о 16 годині 28 хвилині, перебуваючи в закладі харчування «Місце зустрічі», що розташований за адресою: місто Київ, проспект Червоної Калини, 15 побачив раніше незнайомого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який тримав при собі мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 13 Pro» кольору «Sierra Blue» з об`ємом пам`яті 256 GB, після чого у нього виник протиправний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, який введено з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та неодноразово продовжено Указами Президента України: від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2022 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 14.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 № 740/2024, від 18.04.2025 №4356 та від 14.07.2025 № 478/2025 строком на 90 діб.

Реалізуючи свій протиправний умисел, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 18 год. 10 хв. 17.07.2025 ОСОБА_4 діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії є таємними для оточуючих, викрав чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_6 а саме: мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 13 Pro» кольору «Sierra Blue» з об`ємом пам`яті 256 GB вартістю 14 100 гривень 00 копійок.

Продовжуючи свій протиправний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , утримуючи вищевказане майно при собі, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 14 100 гривень 00 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та пояснив, що літом ввечері приблизно о 18 годині він прийшов у кафе випити та перекусити. До обвинуваченого підсів потерпілий із яким він поговорив та випив. Після того як потерпілий пішов із кафе обвинувачений побачив на підлозі під столом мобільний телефон потерпілого. Попередньо обвинувачений бачив телефон у потерпілого і розумів що останній є власником телефону. Далі обвинувачений забрав телефон собі, викрав та поїхавши на ОСОБА_7 продав за 2000 грн. Вартість телефону не оспорював. Шкоду не відшкодовував, оскільки був затриманий і не мав зв`язку із потерпілим.

Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до принципу індивідуалізації юридичної відповідальності, призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. часу, місця, способу учинення.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Обвинувачений ОСОБА_4 висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки.

Інших обставин, які б пом`якшували покарання, судом не встановлено.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , суом не встановлено.

Суд зазначає, що пункт 1 частини першої статті 67 КК передбачає як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину повторно та рецидив злочинів. Оскільки будь-які спеціальні застереження щодо визначення повторності та рецидиву злочинів у цій статті відсутні, при встановленні змісту даної обставини як такої, що обтяжує покарання, необхідно керуватися статтями 32 та 34 КК.

При цьому, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Згідно примітки до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

З довідки щодо судимостей ОСОБА_4 вбачається, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності лише злочини, передбачені ст.ст. 185, 186, 187, 189, 190 КК України, а згідно обвинувального акту повторність йому інкриміновано як ознаку, що впливає на кваліфікацію злочину.

Ураховуючи викладене суд не враховує рецидив злочинів як обставину, що обтяжує відповідальність ОСОБА_4 .

Відповідно до даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 : він раніше неодноразово судимий, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом та наглядом лікаря - психіатра не перебуває.

Також судом враховуються позиції: прокурора, яка просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років і на підставі ст. 71 КК України, остаточне покарання визначити у виді позбавлення волі на строк п`ять років та один місяць; захисника, який просив суд призначити обвинуваченому покарання із застусуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України; обвинуваченого, який просив його суворо не карати.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, суд робить висновок про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах встановлених у санкції відповідної статі особливої частини КК України, з огляду на обставини, визначені ст.ст. 66, 67 КК України, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, належну процесуальну поведінку обвинуваченого і характеризуючі особу обвинуваченого відомості, який: раніше неодноразово судимий, під наркологічним диспансерно-динамічним та наглядом лікаря - психіатра не перебуває.

Зазначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого правопорушення та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Приписами ч. 4 ст. 81 КК України визначено, що у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Разом із тим, відповідно до положень ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Так ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.09.2024 ОСОБА_4 звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 1 місяць 14 днів за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2021 та в період невідбутої частини покарання - 17.07.2025 вчинив нове кримінальне правопорушення.

Ураховуючи викладене остаточне покарання ОСОБА_4 суд призначає шляхом часткового складання покарань та вважає за неможливе виправлення засудженого без відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно вимог ст. 124 КПК України, зі ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта.

Також судом встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.11.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб. Строк тримання під вартою постановлено рахувати з 14 год. 45 хв. 13.11.2025.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 слід обчислювати з моменту його затримання, зарахувавши йому в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення виходячи з положень ст. 72 КК України, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 1 (один) день позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарання за даним вироком та невідбутої частини покарання, згідно ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.09.2024, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання - із 13.11.2025.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Речові докази в кримінальному провадженні: оптичний носій CD-R на якому містяться записи з камер відеоспостереження закладу харчування «Wellcome Eat» (м. Київ пр-т Червоної Калини, 15) за 17.07.2025 - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути із ОСОБА_4 в доход держави документально підтверджені процесуальні витрати в сумі 1782,8 грн, за проведення експертиз.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1