Справа № 354/277/25
Провадження № 11-кп/4808/345/25
Категорія ч.1 ст.382 КК України
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк
Суддя-доповідач
06 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майдан Тисменицького району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, -
в с т а н о в и л а :
Вирішено питання щодо речових доказів.
ОСОБА_7 будучи належним чином ознайомлений з зазначеною вище постановою суду, діючи умисно, в порушення вимог п. 9 ст. 129 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не виконав вказане судове рішення в частині позбавлення права керування транспортними засобами, а саме 05.01.2025 о 13:40 год керував транспортним засобом марки Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції в м. Яремче по вул. Андрія Шудравого Надвірнянського району Івано-Франківської області, за порушення Правил дорожнього руху України.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, наближеного до мінімального, передбаченого санкцією статті. Судом недостатньо враховано інформацію досудової доповіді про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, за змістом якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення є високий, а ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, є середнім, ризик шкоди здоров`ю оцінюється як низький; в обвинуваченого відсутня мотивація до позитивних змін. Водночас, судом не враховано, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став та не відбувши покарання вчинив нове кримінальне правопорушення.
Під час апеляційного розгляду:
- прокурор підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити;
- обвинувачений ОСОБА_7 просив суворо його не карати та призначити йому найбільш м`яке покарання.
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за ч. 1 ст. 382 КК України у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.
Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ґрунтуються на законі.
Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Зокрема, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд відніс його щире каяття.
Суд також взяв до уваги досудову доповідь Надвірнянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, згідно з якою ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення є високий, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб є середнім, а ризик шкоди здоров`ю оцінюється як низький. В обвинуваченого відсутня мотивація до позитивних змін, оскільки він не прибув за викликом до Надвірнянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» для участі у підготовці досудової доповіді. З огляду на викладене, орган пробації вважає, що його виправлення без ізоляції від суспільства можливе при покладенні на нього обов`язків, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 76 КК України (а.с. 30-34).
З урахуванням вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у межах санкції, встановленої ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 гривень.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.65 КК України призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені ч. 1 ст. 382 КК країни, але за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.
Вирішуючи питання щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд не в повній мірі прийняв до уваги системну протиправну поведінку обвинуваченого, де попередньо накладені адміністративні стягнення не сприяли його виправленню та запобіганню вчиненню нових правопорушень, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, а вчинив умисний злочин, що свідчить про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно з п 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Частина 1 статті 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.
Водночас, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання.
При цьому, в матеріалах провадження відсутнє документальне підтвердження сплати ОСОБА_7 штрафу, призначеного йому за вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2024 року. Таким чином, ОСОБА_7 до повного відбуття покарання за вказаним вироком, вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 1 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбуття основного покарання чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також, коли новий злочин вчинено після оголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
Вищевказана позиція щодо призначення покарання за сукупністю вироків висловлена також і в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.06.2018 року (справа №511/37/16-к).
Однак, при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 1 ст. 71 КК України не визначив остаточне покарання за сукупністю вироків, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання.
Апеляційний суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, особу винного, а саме те, що він раніше судимий, на обліку в КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Колегія суддів визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 щире каяття.
Колегією суддів не встановлено обставини, що обтяжують покарання.
Колегія суддів також враховує висновок органу пробації, відповідно до якого можливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства за умови інтенсивного нагляду та при покладенні на нього обов`язків, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 76 КК України.
Колегія суддів вважає, що саме таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначене покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З урахування викладеного, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.
Керуючись ст.ст. 370,374,404,405,407,409,418,419,420,421 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Яремчанського відділу Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 09 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09 липня 2024 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

В решті вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 09 травня 2025 року залишити без змін.

Вирок Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4