УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Хмельницький клопотання старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000969 від 17.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 409 КК України,

встановив:

16.12.2025 старший слідчий в ОВС Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із клопотанням, погодженим із процесуальним прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , про накладення арешту на наявне нерухоме майно, зареєстроване на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме: будинок, загальною площею 238,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :38:140:0639, а також земельна ділянка із кадастровим номером :38:140:0639, площею 0,1348 га, що у c. Хотянівка Вишгородського району Київської області5. Клопотання та доводи викладенні у ньому, прошу його розглянути без участі слідчого, прокурора, які підтримують його в повному обсязі.

Дослідивши наявні матеріали, приходжу до висновку, що клопотання підлягає поверненню, у зв`язку із наступним.

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000969 від 17.06.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 409 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, проте не пізніше жовтня 2024, головний сержант військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 , за попередньою змовою з начальником лазні військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 та ряду не встановлених на даний час військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , перебуваючи за місцем знаходження військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 , діючи умисно, користуючись наданими їм службовими повноваженнями, приймали рішення про звільнення військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , серед яких: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та інших на даний час невстановлених слідством осіб, від обов`язків військової служби, які в дійсності військовою службою не займались, а виконували завдання, непов`язані з проходженням військової служби за межами військової частини НОМЕР_2 , отримуючи при цьому відповідне грошове забезпечення, що передбачене для військовослужбовців за їх посадами, що заподіяло істотну шкоду у вигляді підриву авторитету держави, підрозділів Збройних Сил України, створення уявлення суспільства про вседозволеність та безкарність службових осіб вказаних підрозділів, неналежне здійснення покладених на них завдань, зокрема щодо захисту територіальної цілісності України, стримування збройної агресії проти України та відсіч їй.

ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 409 КК України. Таким чином, відповідно до ст. 12 КК України, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді караються позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років.

Так, згідно інформації з Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), на праві власності наявне нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 238,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :38:140:0639, а також земельна ділянка із кадастровим номером :38:140:0639, площею 0,1348 га, що у c. Хотянівка Вишгородського району Київської області.

15.12.2025 на адресу Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому з Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшла ухвала слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_11 від 04.12.2025, якою клопотання слідчого про арешт майна ОСОБА_5 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, повернуто прокурору та встановлено строк у сімдесят дві години для усунення недоліків.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Відповідно до ч 2 ст. 170 КПк України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна слідчий зазначив, що метою такого заходу кримінального провадження є відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та забезпечення можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, накладення арешту на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, передбачає наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Разом із тим, до клопотання не долучено цивільного позову з вимогою про відшкодування шкоди, завданої діями підозрюваного та не указано розміру шкоди, завданої вчиненням суспільно небезпечного діяння.

Слід врахувати і те, що згідно із ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті (конфіскація майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Проте санкціями ч. 4 ст. 409, ч.5 ст. 426-1 КК України, що інкримінується підозрюваному ОСОБА_5 , не передбачено покарання у виді конфіскації майна.

Окрім того, прокурором не усунуто недоліки зазначені в ухвалі слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.12.2025.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин клопотання прокурора про арешт майна не може бути розглянуто по суті і підлягає поверненню прокурору.

З урахуванням викладеного приходжу до висновку, що клопотання подано без додержання вимог статті 171 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000969 від 17.06.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 409 КК України - повернути прокурору та встановити строк для усунення недоліків в 72 (сімдесят дві) години з моменту отримання ухвали та клопотання з додатками.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя