Провадження №: 1-кп/336/836/2026
УХВАЛА

Іменем України

28 січня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ),

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка Верхньорогачицького району Херсонської області, громадянина України, неодруженого, утриманців немає, який перебував на посаді командира 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В Шевченківському районному суді м.Запоріжжя перебуває вище вказане кримінальне провадження.

Ухвалою суду від 26.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні прокурор клопотав про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану. Посилався на ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених пунктами 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме обвинувачений може:

переховуватися від суду;

незаконно впливати на свідків;

вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений та його захисник заперечили проти задоволення клопотання, захисник клопотав відмовити у задоволенні клопотання повністю, зазначивши, що ризики, на які посилається прокурор є лише припущенням та не підтверджені жодним доказом. Обвинувачений додав, що він самостійно повернувся у ВЧ, оскільки дізнався, що у випадку самостійного повернення до військової служби можливе звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. Також додав, що він більше 4х місяців перебував у лікарні, оскільки під час виконання бойового завдання отримав тяжку травму. Доказів того, що він збирається вчиняти інші кримінальні правопорушення немає, вливати на свідків також не планує та переховуватися не буде, оскільки розуміє наслідки. Також додав, що його затримали коли він проходив військову службу, о говорить про той факт, що він не збирається переховуватися.

Вислухавши прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, дослідивши надані матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора виходячи з наступного.

В судовому засіданні суддею встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що не заперечувалось і самим обвинуваченим.

Також обґрунтованість підозри підтверджується ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02.12.2025 про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 .

У відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Згідно вимогам ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, прокурор у клопотанні та у судовому засіданні послався на ризики, які передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те що підозрюваний ОСОБА_4 може:

переховуватися від органів досудового розслідування;

незаконно впливати на свідків;

вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

В судовому засіданні прокурор обґрунтовує його наявність тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та невідворотність покарання, почне переховуватися від суду. Однак, суддя вважає, що зазначений ризик є лише припущення прокурора, а його обґрунтування тяжкістю та суворістю покарання суперечить практиці ЄСПЛ з цього питання.

Так, Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Neumeister v.Austria» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Окрім того, у справі «В. проти Швейцарії» 14379/88 від 26 січня 1993 року Європейський суд зазначає, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Прокурор в судовому засіданні послався на положення ст. 224 КПК України. Разом з тим, суддя зазначає, що ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

Прокурором не надано доказів, як то заяви свідків, що ОСОБА_4 намагається вплинути на їх показання, та матеріали справи не містять.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Вказаний ризик також стороною обвинувачення не підтверджено жодним доказом. Навпаки, суддя підкреслює, що ОСОБА_4 раніше не був засуджений, до кримінальної відповідальності не притягувався, має зареєстроване та постійне місце проживання, а тому вказаний ризик, знову ж таки, є лише припущенням прокурора та не підтверджується жодними доказами.

Щодо можливості обрання іншого запобіжного заходу слідчий суддя зазначає наступне.

Під час розгляду клопотання прокурора суддею встановлено та враховується при прийнятті рішення, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне та зареєстроване місце проживання, на обліку у лікаря нарколога не перебуває. Окрім того, суд враховує той факт, що обвинувачений самостійно повернуся до ВЧ для подальшого проходження військової служби та виконував розпорядження командира, що не спростовано стороною обвинувачення.

Як вже зазначалось вище, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам передбаченим п.п.1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, викладеної у пункті 80 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Пункт 1 статті 5 Конвенції визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, передбачених законом і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Доводи сторони обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, про наявність яких зазначено прокурором, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами і прокурором у судовому засіданні не доведені.

Припис першого речення ч. 2 ст. 177 КПК визнає достатньою підставою для суду його переконаність, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Водночас комплексний аналіз приписів ч. 1 та 2-го речення ч. 2 ст. 177 КПК свідчить, що суд повинен надавати оцінку законності та обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, в якому має бути доведено «існування спроб», перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК. Одного лише припущення прокурора про те, що такі спроби можуть потенційно виникнути, недостатньо для ухвалення рішення про продовження застосування запобіжного заходу (особливо, якщо йдеться про тримання під вартою).

Окрім власне припущень, суду мають бути подані конкретні докази реального існування спроби/спроб (ч. 2 ст. 177 КПК). Тому якщо прокурор не доведе суду, що існують підстави для застосування запобіжного заходу, не доведе наявність обґрунтованої підозри чи наявність спроб, перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, то таке клопотання не підлягає задоволенню.

Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013 р.№511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу у процесі розгляду відповідних клопотань, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК); пам`ятати про критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу, передбачені уч. 1 ст. 194 КПК, а тому суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, та на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4 ст.194 КПК України).

Враховуючи, що стороною обвинувачення доведено обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, однак не доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують будь-які ризики, передбачені статтею 177 КПК України та не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора про подовження застосування до ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.3, 176, 177, 178, 181, 183, 193 КПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Звільнити з-під варти ОСОБА_4 .

Ухвала судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Направити ухвалу суду до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор №10» для виконання та відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде складений та проголошений 29.01.2026 о 09.00год.

Головуючий суддя ОСОБА_6