ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/819/23 Номер провадження 11-кп/814/690/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

представника

потерпілого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава матеріали кримінального провадження №0000504 від 22.10.2022, за апеляційними скаргами прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_11 -адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бугаївка Глобинського району, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта повна середня, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуваючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком судової колегії в кримінальних справах апеляційного суду Полтавської області від 13 вересня 2005 року за ст.ст.115 ч.2 п.6, 187 ч.4, ст.70 КК України до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1,6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та, на підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточно призначив покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів та судових витрат.

За вироком суду, 20.10.2022, у вечірній час, ОСОБА_10 прибув до домогосподарства ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , щоб вирішити питання боргових зобов`язань перед ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Зайшовши до подвір`я домогосподарства, ОСОБА_10 зустрів ОСОБА_13 з яким почав вести розмову з приводу повернення боргу. ОСОБА_12 в цей час знаходилася в приміщенні будинку.

Під час розмови, між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 виник конфлікт з приводу неповернення боргу. ОСОБА_10 достовірно знаючи, що в будинку останніх є грошові кошти і на ґрунті особистих неприязних відносин до сім`ї ОСОБА_14 , у ОСОБА_10 , виник злочинний умисел на вбивство Бурбиг із корисливою метою заволодінням грошових коштів останніх.

Так, ОСОБА_10 , 20.10.2022, у період часу з 18.00 год. до 19.00 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, узяв до рук плоский колюче-ріжучий предмет типу клинка ножа, який має обушок і гостре лезо та наніс не менше 6-ти ударів в область грудної клітини спереду, спини, шиї та обох рук ОСОБА_13 . Після цього, ОСОБА_10 доводячи свій злочинний умисел до кінця, узяв до рук твердий тупий предмет, який має обмежену контактуючу поверхню з трьохгранним кутом, та з великою силою наніс не менше 5-ти ударів по голові ОСОБА_13 у наслідок чого останній помер на місці.

Причиною смерті ОСОБА_13 є травма голови у вигляді множинних переломів кісток склепіння та основи черепа (руйнування лівої скроневої кістки з якої бере початок лінія перелому, розповсюджується на лобну та тім`яну кістки та затухає на рівні ламбоподібного шву, лінійний перелом основи черепу, що розповсюджується косо поперечно в бік малого крила клиноподібної кістки з переходом на ліву передню черепну ямку з формуванням двох фрагментів невизначеної форми, далі переходить на передню праву черепну ямку через верхній край півнячого гребня з його повним відокремленням), субарахноїдальних крововиливів (крововиливів під м`які мозкові оболонки) обох півкуль в лобній, скроневій та тім`яних ділянках, крововилив в лівий та правий скроневий м`яз та наявністю забитих ран на волосяній частині голови, лівій вушній раковині та крововиливів в м`які покрови голови з боку їх внутрішньої поверхні в ділянці цих ран.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_10 , переслідуючи єдину мету заволодіння грошовими коштами сім`ї Бурбиги, від місця вбивства ОСОБА_13 перебіг до будинку домогосподарства Бурбиг, де біля будинку зустрів ОСОБА_12 . Після чого, ОСОБА_10 , колючо-ріжучим предметом, який має обушок та гостре лезо наніс ОСОБА_12 не менше 32 ударів в область обличчя та рук потерпілої. Потім, ОСОБА_10 , доводячи свій злочинний умисел на вбивство двох осіб, узяв до рук тупий твердий предмет з обмеженою подовженою контактуючою поверхнею, та наніс декілька ударів по руках та не менше 8-ми ударів по голові ОСОБА_12 .

Причиною смерті ОСОБА_12 є травма голови у вигляді: синців обох повік правого та лівого ока, забійні рани голови з синцями та саднами навколо, крововиливи в правий та лівий скроневий м`яз, великоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепа, перелом верхньої щелепи, крововилив під тверду мозкову оболонку, крововилив в м`яку мозкову оболонку скроневої, тім`яної та потиличної долях правої півкулі мозку та мозочка, крововиливи в речовині мозку правої долі та стовбурі головного мозку.

Після цього, ОСОБА_10 , переконавшись, що потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 мертві, продовжуючи діяти з корисливого мотиву, направленого на заволодіння грошовими коштами потерпілих, забіг до приміщення будинку, де незаконно заволодів грошовими коштами в сумі 3800 доларів США (відповідно до курсу НБУ станом на 20.10.2022 еквівалентно 138 966 грн.) та 34000 грн. на загальну суму 172 966 грн. Після чого, ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зник, та у подальшому з метою уникнення відповідальності, на мотоциклі марки Lifan д.н.з. НОМЕР_1 виїхав із смт. Градизьк та направився до м. Кропивницький, де викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, а саме за 2 тис. доларів США придбав автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO», д.н.з. НОМЕР_2 , решту грошових коштів залишив при собі.

У поданій апеляційній скарзі прокурор та представник потерпілого просять скасувати вирок суду щодо ОСОБА_10 скасувати та ухвалити новий, яким засудити останнього за ч.4 ст.187 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна; за п.п. 1, 6 ч.2 ст.115 КК України призначити покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна обвинуваченого.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_10 був раніше судимий за аналогічні особливо тяжкі злочини проти життя особи та власності, через малозначний привід, наносячи численні удари та ножові поранення, позбавив життя двох потерпілих, які були особами похилого віку, залишив їх без надання допомоги, після вбивства заволодів їхнім майном, вину у вчиненому не визнав, не розкаявся.

Обвинувачений ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього скасувати та закрити кримінальне провадження за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Зазначає, що під час першочергового огляду мотоциклу Lifan 23.10.2022 не було слідів з речовиною, схожою на кров, а дані сліди були знайдені лише 29.11.2022 під час повторного огляду. Не було проведено повторного допиту свідка ОСОБА_15 22.10.2022 незаконно проведений обшук за фактичним місцем проживання обвинуваченого у АДРЕСА_1 , без пред`явлення рішення суду про обшук, без відео зйомки та без опису вилученого майна. Вилучені у обвинуваченого кошти були його власністю за продаж автомобілю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисників та обвинуваченого, які підтримували апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора та представника потерпілого, які підтримували власні апеляційні скарги, перевіривши вирок суду та матеріали кримінального провадження в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Вина ОСОБА_10 у вчинені злочину, передбаченого за ч.4 ст.187, п.п. 1, 6 ч.2 ст.115 КК України підтверджуються зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції за участю сторін кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо істотного порушення норм КПК України під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження та відсутність достатніх, належних та допустимих доказів вчинення злочину саме ОСОБА_10 не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, обшук за місцем проживання ОСОБА_10 у АДРЕСА_1 проводився 22.10.2022 за участі понятих та з відео фіксацією (т.1,а.с.229-231). Крім того, оскільки обшук проводився за правилами ч.3 ст.233 КПК, відповідно до якої слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи. А тому, в подальшому, ухвалою слідчого судді Окртябрського районного суду м. Полтави від 24.10.2022 було надано дозвіл на проведення обшуку за указаною вище адресою (т.1., а.с.227).

Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо безпідставності проведення додаткового огляду мотоциклу Lifan, оскільки що відсутність у КПК поняття «додатковий огляд» не свідчить, що слідча дія - огляд місця події - може бути проведена виключно один раз, оскільки хід слідчої дії визначає слідчий на підставі законодавчо визначеного порядку її проведення, з урахуванням потреб досудового розслідування та відповідно до умов, які склалися. Наголошено на тому, що додатковий огляд здійснюється у випадках, коли в ході розслідування виникає необхідність оглянути певний об`єкт або ділянку місця події, які або взагалі не були оглянуті під час первинного огляду, або були оглянуті недостатньо ретельно і поверхово. У таких випадках огляду підлягає не все місце події, а тільки окремі його об`єкти або ділянки.

Так, з аналізу статей 214, 223, 237 КПК випливає, що огляд є слідчою дією, хід якої оформлюється протоколом, натомість положення процесуального законодавства не містить жодних заборон щодо проведення повторних або додаткових оглядів місця події, оскільки слідчий, виходячи з обставин кримінального провадження, вільний у виборі того обсягу і виду слідчих дій, які необхідно провести для досягнення цілей цього кримінального провадження.

Зазначена позиція узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 квітня 2023 року (справа № 671/612/16-к.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що вилучені у нього грошові кошти були його власністю за продаж автомобілю, колегія суддів зазначає, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини.

Крім того, звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_16 була допитана у судовому засідання 02.08.2023 за участі сторін захисту та обвинувачення, сторони судом у можливості постановленні питань свідку не обмежувались. Більше того, саме свідок ОСОБА_16 пояснила суду першої інстанції, що бачила ОСОБА_10 на місці вчинення злочину в день вбивства подружжя ОСОБА_17 , чула крики з їх домогосподарства.

Таким чином, враховуючи показання інших свідків та наявних у справі письмових доказів, зібраних у кримінальному провадженні, суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги сторони захисту, ухвалив правильне рішення про визнання ОСОБА_10 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 п.п. 1, 6 ч.2 ст.115 КК України та вірно кваліфікував його дії за указаними статтями.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом ОСОБА_10 покарання за вчинений злочин, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Проте, суд першої інстанції не перевірив додержання наведених приписів закону, не проаналізував доводів прокурора, не зіставив їх із даними, наявними у кримінальному провадженні, які мають правове значення при виборі заходу примусу, і по суті не вмотивував, чому вважає за можливе досягти мети покарання при його призначенні у виді позбавлення волі на певний строк.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_10 покарання за п.п. 1, 6 ч.2 ст.115 КК України у основного покарання виді позбавлення волі на строк 15 років та за ч.4 ст.187 КК України основного покарання у виді 10 років позбавлення волі, врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень проти життя, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами. Обвинувачений раніше судимий, одружений, офіційно не працевлаштований, має реєстрацію та постійне місце помешкання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Проте, враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_10 основного покарання у виді позбавлення волі на певний строк, взагалі не врахував фактичні обставини вчинення обвинуваченим злочинів, який вчинив умисне вбивство потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_18 (обоє 1957 р.н.), При цьому, ОСОБА_10 позбавив потерпілих життя шляхом завдання їм численних ударів колюче-ріжучим предметом типу клинка ножа та твердим тупим предметом, який має обмежену контактуючу поверхню з трьохгранним кутом в життєво-важливі ділянки тіла, залишив їх на місці події без надання медичної допомоги, і намагався приховати свої злочини, що характеризує нелюдське ставлення ОСОБА_10 до життя інших людей. Крім того, такі дії обвинуваченого свідчать про його особливу суспільну небезпечність для суспільства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції лише перерахував дані про особу обвинуваченого, проте належним чином не врахував того, що ОСОБА_10 був засуджений вироком Апеляційного суду Полтавської області від 13.09.2005 за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст187 КК України (т.1, а.с.148), та по відбуттю покарання до погашення або зняття судимості у встановленому законом порядку вчинив аналогічний злочин проти життя, яке зпричинило непоправні наслідки у виді загибелі двох осіб

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного і однакового застосування вказаної норми, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», довічне позбавлення волі призначається лише у випадках, спеціально передбачених КК України, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинно мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.

Призначаючи покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчинених злочинів, які відносяться до особливо тяжких, те, що вчинені ОСОБА_10 злочини мають підвищений рівень суспільної небезпеки, направлений проти закріплених Конституцією України природних і невідчужуваних прав людини, а саме проти її життя і здоров`я, які визнаються найвищою соціальною цінністю, спосіб вчинення злочинів, дані щодо обвинуваченого, який є раніше судимою особою за аналогічний злочин та щодо двох осіб похилого віку.

Вказане свідчить про нехтування останнім загальнолюдськими моральними цінностями, крайню зневагу до людського життя та вказують на виключну небезпеку його особи для суспільства.

При визначенні міри покарання колегія суддів враховує особу обвинуваченого, який вину не визнав, не розкаявся, раніше судимий, одружений, офіційно не працевлаштований, має реєстрацію та постійне місце помешкання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами прокурора та представника потерпілого про необхідність та призначення найбільш суворої міри покарання - довічного позбавлення волі як за п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України, так і остаточно.

Через це апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого підлягають задоволенню, вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420, 615 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2024 року відносно ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією усього належного йому майна;

- за п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання довічним позбавленням волі, остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у виді довічного позбавлення волі конфіскацією усього належного йому майна.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк з моменту отримання копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4