В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки, кримінальне провадження № 0000193 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, освіта повна загальна середня, особи з інвалідністю ІІІ групи, ФОП, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 , у порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно, систематично вчиняв дії психологічного та економічного насильства, які проявлялись у словесних образах потерпілої, нецензурній лайці на її адресу, фізичної розправи, обмеження фінансовими коштами відносно дружини, ОСОБА_4 , що призвело до психологічних страждань потерпілої.

Так, 29 травня 2024 року на ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за вчинення психологічного та економічного насильства відносно дружини ОСОБА_4 , яке виразилось у висловлюванні нецензурною лайкою, погроз різного характеру та обмеження фінансовими коштами. Постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23 липня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

05 червня 2024 року та 17 червня 2024 року на ОСОБА_5 складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення психологічного насильства відносно дружини ОСОБА_4 , що виразилося у висловлюванні нецензурною лайкою, погроз фізичною розправою. Постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 червня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і звільнено від відповідальності в зв`язку з малозначністю вчиненого порушення, обмежившись усним зауваженням.

У подальшому ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, належних висновків для себе не зробив та 20 червня 2024 року, знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , умисно, вчинив по відношенню ОСОБА_4 психологічне насильство, що виразилось у систематичному висловлюванні словесних образ та погроз щодо неї, та призвело до її психологічних страждань, а також у подальшому вчинив фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні одного удару металевою тростиною у область пальця правої руки останньої, які за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Зазначені вище ситуації фізичного, психологічного та економічного насилля з боку чоловіка - ОСОБА_5 , в період часу з березня 2024 року по липень 2024 року для ОСОБА_4 є істотно психотравмувальними, погіршували її соціальне функціонування та якість життя, обумовили формування негативних психоемоційних переживань та змін, а саме: фіксованість на сімейній проблемі, ситуативна тривожність, почуття приниженої гідності та образи, фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень, знижений і нестійкий настрій, чим заподіяв потерпілій психологічні ( моральні) страждання.

Також, бажаючи продемонструвати свою владу і в повній мірі контроль над потерпілою ОСОБА_5 систематично, у зазначений вище проміжок часу, вчиняв економічне насильство, яке виразилось у контролі фінансів останньої, вимагання звітів про пророблену роботу.

Зазначеними насильницькими діями ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_4 систематичні психологічні, економічні та фізичні страждання, що завдали шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними протиправними діями, які виразились у систематичному вчиненні фізичного, економічного та психологічного насильства щодо подружжя ОСОБА_4 , що призвело до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, тобто домашнього насильства, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, не визнав.

ОСОБА_5 показав суду, що дійсно ОСОБА_4 писала звіти про використані кошти та про виконану за день роботу, однак він також це робив. Вважає, що між ними були часті сварки. Вважає, що ОСОБА_4 перестала його «уважати», що також стало причиною хвороби їх спільного сина. Постанови про притягнення його до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП не сприймав серйозно та не розумів наслідки їх прийняття, тому їх не оскаржував. 20.06.2024 року за місцем його проживання приїхала ОСОБА_4 та допомагала йому з сином. Пізніше повідомила, що заморилась і пішла відпочивати. Коли він зайшов до будинку, між ним та ОСОБА_4 (яка в цей час перебувала в спальній кімнаті на ліжку) розпочалась сварка. Після сварки він вийшов на двір, а коли повернувся, то колишня дружина закрила перед ним двері та не впускала його до будинку. Так як сину потрібні були ліки, які були в будинку, він викликав працівників поліції. Про те, що дружина також викликала поліцію не знав. Тілесних ушкоджень ОСОБА_5 колишній дружині не наносив і вважає, що вона могла отримати їх коли зачиняла двері, прищемивши пальця. 20.06.2024 року дійсно користувався тростиною, у зв`язку з перенесеною напередодні операцією. Крім цього, ОСОБА_5 підтвердив, що дійсно розбив потерпілій телефон, оскільки після перегляду його змісту, виявив, що вона спілкується з іншим чоловіком. Також зазначив, що в період, коли вони перебували в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 писала йому розписку приблизно 15.06.2024 року про те, що зобов`язується його лікувати до 30.06.2024 року (Реабілітація: товари возити в магазин, зарплата 30000 в цей період, розмовляти спокійним тоном, не обманювати, не робити шкоди.), але вона не виконала обіцянку. Ініціатором сварок у сім`ї була ОСОБА_4 . Останнім часом, із метою уникнення сварок, він ішов із дому.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, його винність повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування і дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні:

- показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка підтвердила, що обставини, викладені в обвинувальному акті повністю відповідають дійсності. Насильство в сім`ї триває дуже довго, та раніше вона не наважувалась звертатись із заявами про вчинення насильства так як бажала зберегти сім`ю. Також зазначила, що вона повинна була звітувати про всі використані кошти на суму більше 50 грн. Такі витрати обов`язково записувались, і якщо такі дії не вчинені вона просила в обвинуваченого вибачення а також отримувала «щелбан». Також був контроль використання телефону з настанням визначеної ОСОБА_5 часу потерпіла не мала права більше ним користуватись. 20.06.2024 року між потерпілою і обвинуваченим відбулась сварка, під час якої ОСОБА_5 замахнувся на неї палицею, із якою він ходив і коли вона руками закривала голову, то удар прийшовся по пальцю руки. Після удару він вийшов надвір і вона закрила двері таким чином, щоб він не знайшов у будинок. За вказаним фактом вона зверталась із заявою до поліції. Раніше обвинувачений також застосовував до неї фізичну силу «брав прута та бив», а також постійно ображав словесно. Коли останній раз звернулась до поліції із заявою, то хотіла саме притягнення до кримінальної відповідальності. Працівники поліції також роз`яснили, що в подальшому вона не зможе відмовитись від такої заяви.

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 29.05.2024, зі змісту якого встановлено, що ОСОБА_4 звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення 29 травня 2024 року ОСОБА_5 домашнього насильства психологічного характеру ( том 1 а.с. 106);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04.06.2024, зі змісту якого встановлено, що ОСОБА_4 звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення 02 червня 2024 року ОСОБА_5 домашнього насильства за місцем проживання погрожував фізичною розправою ( том 1 а.с.83);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.06.2024, зі змісту якого встановлено, що ОСОБА_4 звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення 05 червня 2024 року ОСОБА_5 домашнього насильства за місцем проживання учинив психологічне насильство в сім`ї: нецензурно виражався в адресу потерпілої, голосно кричав, провокував бійку, ображав ( том 1 а.с.95);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.06.2024 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_4 звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення 20 червня 2024 року ОСОБА_5 за місцем проживання домашнього насильства шляхом нанесення удару дерев`яною палицею по вказівному пальцю правої руки ( том 2 а.с.56);

- рапортом ВП № 2 полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, зі змісту якого встановлено, що на службу 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_4 про те, що 20.06.2024 року о 19:00 годині в АДРЕСА_1 колишній чоловік поводиться агресивно, застосував фізичну силу та погрожував застосувати ще, стукає у помешкання до заявниці. За результатами виїзду складено два протоколи: на ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо вчинення обома особами насильства в сім`ї ( том 2 а.с.62);

- заявою ОСОБА_4 про залучення її до провадження як потерпілу за фактом учинення домашнього насильства від 11.07. 2024 року та врученням їй цього ж дня пам`ятки про процесуальні права та обов`язки ( том 2 а.с.51-52);

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 316410 від 20.06.2024 року, зі змісту якого встановлено, що 20.06.2024 року інспектором СРПП ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області встановлено, що цього дня, приблизно о 19:00 ОСОБА_5 вчинив психологічне насильство в сім`ї : відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_4 і малолітнього сина ОСОБА_9 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

- постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 червня 2024 року по справі № 532/1391/24, якою ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Так, судом установлено, що ОСОБА_5 02 червня 2024 року приблизно о 22:30 годині, в с. Бродщина по вулиці Шкільній,56 вчинив психологічне насильство відносно своєї дружини, ОСОБА_4 , а саме: погрожував їй фізичною розправою. 05 червня 2024 року об 11:00 годині в с.Бродщина по вулиці Шкільній,56, ОСОБА_5 вчинив відносно своєї дружини, ОСОБА_4 домашнє насильство психологічного характеру. Постанова суду набрала законної сили 29 червня 2025 року ( том 1 а.с.123);

- постановою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23 липня 2024 року по справі № 532/1310/24, якою ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Так, судом установлено, що ОСОБА_5 29 травня 2024 року об 11:00 годині, в АДРЕСА_1 , вчинив стосовно своєї дружини, ОСОБА_4 , психологічне насильство, а саме ображав її нецензурною лайкою, погрожував та розбив її телефон ( а.с. 127). Постанова набрала законної сили 02 серпня 2024 року;

- оригіналом довідки лікаря КНП «Кобеляцька міська лікарня» від 21.06.2024 № 3539/40 та оригіналом довідки лікаря КНП «Кобеляцька міська лікарня» від 21.06.2024, зі змісту яких установлено, що ОСОБА_4 зверталась 21.06.2024 року до зазначеної лікарні з скаргами на травми другого пальця правої кисті, зазначаючи, що отримала травму 20.06.2024 приблизно о 17:00 годині в результаті нанесення іншою особою ( том 1 а.с.141-142);

- фотознімком пошкодженого пальця ОСОБА_4 , наданого слідчому потерпілою, яка повідомила, що отримала пошкодження у результаті удару ціпком чоловіком ОСОБА_5 ( том 1 а.с.143-144);

- висновком експерта № 271, відповідно до якого встановлено, що при судово-медичній експертизі ОСОБА_4 виявлений шрам на другому пальці правої кисті, який є результатом загоєння пани пальця. Виявлене пошкодження могло виникнути від дії тупого предмету і кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Таке ушкодження могло виникнути в час. Вказаний підекспертною ( 20.06.2024). ОСОБА_4 нанесено один удар. ОСОБА_4 не могла отримати вказане ушкодження при падінні. Вказане ушкодження виникло від дії тупого предмету. ОСОБА_4 не могла нанести дане ушкодження власною рукою ( том 1 а.с.149). Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_10 показала суду, що виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження заподіяні в результаті дії тупих предметів. Наявна травма свідчить про те, що не було механізму зжаття, а тому травма не могла бути отримана в результаті зжаття дверима.

- висновком експерта № 286, відповідно до якого встановлено, що свідчення потерпілої ОСОБА_4 , надані нею 24.07.2024 року, під час слідчого експерименту не суперечать об`єктивним даним судово-медичної експертизи щодо механізму, характеру і локалізації тілесних ушкоджень ( том 1 а.с.159);

- висновком експерта № 394, відповідно до якого встановлено, що ситуації фізичного, психологічного та економічного насилля з боку чоловіка ОСОБА_5 , в період часу з березня 2024 по липень 2024 були для підекспертної ОСОБА_4 істотно психотравмувальними, погіршували її соціальне функціонування і якість життя, обумовили формування негативних психоемоційних переживань та змін, а саме: фіксованість на сімейній проблемі, ситуативна тривожність, почуття приниженої гідності та образи, фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень знижений та нестійкий настрій, чим заподіяли потерпілій психологічні (моральні) страждання (том 1 а.с.151-153). Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_11 показав суду, що під час проведення експертизи враховуються відомості, надані слідчим, а також враховується комплекс ситуації, яка відбувається у сім`ї, зокрема й факт розлучення подружжя. Однак, процес розлучення у цій справі має побічний характер і саме ситуація, яка відбулась у сім`ї і призвела до розлучення. Той факт, що напередодні проведення експертизи потерпіла отримала значний стрес не пов`язаний із діями ОСОБА_5 не міг вплинути на висновок експерта, так як аналіз проводиться у системності вчинених дій, тривалих повторюваних дій. Коли йдеться про психологічне насильство, воно відмежовується від конфлікту, як разової ситуації. Врахуванню підлягає системність конфліктів. Ситуація із сином є маніпулятивною і частиною насильства по відношенню до ОСОБА_4 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_4 від 24.07.2024 з фототаблицями до нього. Під час слідчого експерименту потерпіла показала як саме ОСОБА_5 наніс їй удар тростиною по другому пальцю правої руки, яка була спереду над головою, унаслідок чого з`явилась кров ( том 1 а.с.154-158);

- протоколом огляду телефону Galaxy A24, який належить потерпілій ОСОБА_4 . Під час дослідження SMS повідомлень ( переписки) між потерпілою і обвинуваченим, яка відбулась у період із 08.07.24 вбачається, що між сторонами тривають стійкі неприязні відносини. При цьому потерпіла постійно звертає увагу, що в період шлюбу зазнала від чоловіка насильства (фізичного : 26.08.24 «Б`єш нещасну жінку. Що всі в шоці; Жінку бити мастак». ОСОБА_5 не заперечує проти таких повідомлень ОСОБА_4 і продовжує ображати потерпілу. Крім цього, за результатами дослідження повідомлень убачається, що ОСОБА_5 продовжує контролювати витрати потерпілої. Так, із повідомлень убачається, що частина коштів, які надходять від підприємницької діяльності перераховуються на карту, яка перебуває у користуванні потерпілої. ОСОБА_5 вимагає повернення йому карти. На наявність економічного насильства в цьому випадку свідчить обставини цієї справи. Так, судом установлено, що після того, як ОСОБА_4 залишила чоловіка та почала проживати окремо, їх спільна малолітня дитина, ОСОБА_12 залишився проживати з батьком. Незважаючи на свій вік, дитина пише матері SMS повідомлення, які свідчать про те, що з боку батька здійснюється тиск і негативні характеристики в сторону матері (Так, із змісту переписки між матір`ю і дитиною маються такі повідомлення: «Аби ти мене любила віддала б карточку», «Мені не втямки, чому я допомагаю папі по бізнесу і мені 200-300 грн. А ти нічого не робиш і тобі на карту 51 тис у місяць», «Віддай і докажи, що ти чогось варта», «Віддай картку будемо розмовляти», «Віддай карту потом розкажеш про мамину любов» ( том 1 а.с. 163- 216). Суд вважає, що такі повідомлення є свідченням того, що батько формує у дитини негативну думку про матір. Зазначена інформація не перебуває у вільному доступі та без повідомлення інших осіб не може бути доступна дитині. Крім цього, суд звертає увагу, що під час переписування матері і дитини, останній надсилає фото, ідентичні тим, які направляє батько потерпілій фото з зображення «Зозулі», та підписує їх також назвою цієї пташки саме в тому значенні, що вона є особою, яка залишила свою дитину.

Інших доказів, які б за своїм змістом мали значення для вирішення кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення у ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду цього кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на положення п. 9 ч. 2 ст. 129 та 129-1 Конституції України, відповідно до якого серед основних засад судочинства є «обов`язковість судового рішення» і обов`язковість його виконання.

За таких обставин, доводи сторони захисту про відсутність вини ОСОБА_5 у вчиненні адміністративних правопорушень та незгоду з постановами Кобеляцького районного суду Полтавської області про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, з огляду на те, що вони не оскаржувалися та набрали законної сили, суперечать принципу остаточності судового рішення, що за своєю правовою природою є неприпустимим.

Крім цього, під час розгляду цієї справи в суді сам ОСОБА_13 підтвердив, що оглядав зміст мобільного телефону ОСОБА_4 без її згоди. Доводи ОСОБА_4 про те, що чоловік контролював кількість підписників у її соціальних мережах, а також забороняв користуватись телефоном після настання визначеного ним часу, ОСОБА_13 в суді не заперечував. Також зазначив, що перший протокол про адміністративне правопорушення, який складено на нього за насильство в сім`ї, та в подальшому визнано винуватим постановою суду були за фактом пошкодження мобільного телефону дружини. Він дійсно розбив телефон дружини після того як побачив переписку в її телефоні з іншим чоловіком. Також, ОСОБА_5 під час розгляду справи в суді неодноразово звертає увагу на те, що " ОСОБА_4 була хазяйка на "4-", а цілувалась на "5+"", також він контролював виконану ОСОБА_4 роботу за день та писав їй завдання того, що потрібно зробити за день, зокрема "помити золодильник" що свідчить про його психологічний тиск у сім`ї, намагання домінувати та контролювати ситуацію.

Судом установлено, що події, за якими ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення вчинені ним в період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Шлюб розірвано Кобеляцьким районним судом Полтавської області та станом на 20 червня 2024 року рішення не набрало законної сили.

Статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

В постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі №585/3184/20 (провадження №51-5266км21) зауважено, що ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

За вчинення одиничних діянь, які мають ознаки домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, винувата особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Іншими словами адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст. 173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК України (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

Тобто для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК України, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

При цьому кількісний критерій систематичності як ознака домашнього насильства полягає в учиненні трьох і більше актів насильства, про що зазначав Верховний Суд (справа №583/3295/19, провадження №51-6189км20).

Ця ознака кримінального правопорушення поряд з іншими, визначеними ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягає доказуванню в установленому законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту домашнього насильства якимось певним видом доказів. Діяння та наслідки, зазначені у ст. 126-1 КК України, підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України.

Тобто факт документування домашнього насильства має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази, тому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факти актів насильства.

Відповідно систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

За таких обставин те, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК України.

Тобто попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи.

Відповідно обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, є також наслідки у вигляді фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

При цьому шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, яка могла бути чи завдана потерпілій особі, передбачена як наслідок адміністративного правопорушення, передбаченого 173-2 КУпАП, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи», що є наслідком кримінально-караних діянь, визначених ст. 126-1 КК України, на чому наголошував Верховний Суд (справа № 583/3295/19, провадження № 51-6189км20).

Судом, як вказано вище, встановлено факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_5 по відношенню ОСОБА_4 . Постанови суду набрали законної сили.

Однак, незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив та 20.06.2024 року перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив щодо дружини, ОСОБА_4 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Таким чином, судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не вчиняв дій, які виразились у систематичному вчиненні економічного, фізичного та психологічного насильства щодо подружжя, тобто домашнього насильства, оскільки вони є суперечливими, не відповідають обставинам справи, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за фактично вчинене ним кримінальне правопорушення.

Зазначені вище ситуації фізичного, психологічного та економічного насилля з боку чоловіка - ОСОБА_5 , в період часу з березня 2024 року по липень 2024 року для ОСОБА_4 є істотно психотравмувальними, погіршували її соціальне функціонування та якість життя, обумовили формування негативних психоемоційних переживань та змін, а саме: фіксованість на сімейній проблемі, ситуативна тривожність, почуття приниженої гідності та образи, фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень, знижений і нестійкий настрій, чим заподіяв потерпілій психологічні ( моральні) страждання.

Поведінка ОСОБА_4 під час судового розгляду, яка неодноразово прохає закрити провадження у справі, на переконання суду, є підтвердженням психоло- гічного насильства сім`ї (знижений і нестійкий настрій, фіксованість на сімейній проблемі), так як кожного разу мотивами таких висловлювань є згода на будь-які дії та вчинки з її боку, за умови отримання дозволу на побачення із неповнолітнім сином. Зазначене також підтверджується тим, що сам син у своїх повідомленнях до матері наслідує поведінку батька. Сам же ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначав, що в сім`ї повинен бути в усьому звіт із боку обох із подружжя, однак ініціативи майже в усіх випадках ішли з його боку та поведінку ОСОБА_4 , яка вирішила розлучитись пов`язує, зокрема, із тим, що «він дав слабину».

Показання ОСОБА_5 про те, що в сім`ї «грошам щьоту не знали» та вільно ними розпоряджались не спростовує того факту, що обов`язковою умовою використання коштів є подальший, у тому числі й письмовий звіт про їх використання.

Про постійний фінансовий контроль чоловіка свідчить також і його поведінка в судовому засіданні. Так, у судовому засіданні ОСОБА_5 навіть на момент розгляду справи достовірно вказує кількість карткових рахунків, якими володіє, на цей час його колишня дружина та суму коштів, які повинна бути на них.

Твердження ОСОБА_5 про те, що потерпіла могла отримати тілесні ушкодження коли зачиняла двері, прищепивши пальця дверима, не знайшло свого підтвердження перевіреними судом доказами.

По-перше, сам ОСОБА_5 зазначив, що така версія події є його припущенням, так як він колись прищемив пальця дверима дверки автомобіля, тому вважає, що й ОСОБА_4 20.06.2024 року могла травмувати пальця дверима. По-друге, згідно висновку експерта травма заподіяна тупим предметом, а допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_10 зазначила, що під час ушкодження пальця руки потерпілої не було механізму зжаття.

Також суд звертає увагу, що під час давання показань ОСОБА_5 про події, які мали місце до 20.06.2024 року його свідчення є чіткими та послідовними. Однак, події 20.06.2024 року він пам`ятає не чітко.

Судом установлено, що 20.06.2024 року сварка між подружжям ( рішення про розірвання шлюбу прийнято але не набрало законної сили) розпочалась у той час, коли ОСОБА_4 перебувала на ліжку в спальній кімнаті, однак причини її виникнення ОСОБА_5 не пам`ятає, хоча стверджує, що підтверджується і показаннями потерпілої, що в той час ОСОБА_4 погано себе почувала та пішла відпочити. ОСОБА_5 у судовому засіданні показав суду, що останнім часом стосунки складались таким чином, що для того, щоб уникнути сварки він ішов з дому та йому приходилось «забиватись в угол і ховатись від неї». З урахуванням особливостей стосунків, які на той час склались між подружжям, ОСОБА_5 міг не йти до кімнати, щоб не розпочинати сварку.

Посилання адвоката ОСОБА_6 на те, що потерпіла не подавала заяву про вчинення саме кримінального правопорушення, а тому в діях ОСОБА_5 може бути лише склад адміністративного правопорушення, спростовується перевіреними судом доказами.

Так, із протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 21.06.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення 20 червня 2024 року ОСОБА_5 за місцем проживання домашнього насильства шляхом нанесення удару дерев`яною палицею по вказівному пальцю правої руки.

Така форма відповідає Порядку ведення єдиного обліку в органах ( підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердила, що вважала за необхідне подання саме заяви про кримінальне правопорушення і розуміла наслідки подання такої заяви. Крім цього, ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що 20.06.2024 року коли приїхали працівники поліції ОСОБА_4 наполягала на необхідності зняття у неї побоїв.

Після подання заяви відомості за таким фактом не були одразу внесене до ЄРДР, а були зареєстровані в ЖЕО, а потім, після попередньої перевірки, відомості за фактом домашнього насильства внесені до ЄРДР. Твердження адвоката про те, що ЄРДР внесені відомості не за заявою потерпілою, а за рапортом працівника поліції, не спростовує встановлених судом обставин подання заяви потерпілою.

Наданий суду протокол огляду від 24.09.2024 року з аудіозаписами та стенограмою розмови між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , отримані за результатами огляду телефону марки Samsung Galaxy A05s, належного обвинуваченому ( том 1 а.с.218-224) не є належним доказом у справі. Відомості, які містяться у вказаних документах не мають відношення до суті пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення. Інформація стосується спору подружжя щодо вирішення питання про розлучення. Посилання обвинуваченого на те, що потерпіла «Бігала по Кобеляках боса і заплакана» за день до відвідування психолога, що могло вплинути на висновок останнього, спростовується дослідженим судом висновком і показаннями самого психолога, наданими в судовому засіданні, який повідомив суду, що така подія не могла вплинути на висновки експерта.

Отже, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить висновку про винуватість ОСОБА_5 в умисному систематичному вчиненні економічного, фізичного та психологічного насильства щодо подружжя, що призвело до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_4 , тобто домашнього насильства, кваліфікуючи його дії за ст. 126-1 КК України.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно з ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів і відомості про особу винного.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню нових кримінальних правопорушень, суд враховує ступінь тяжкості скоєних них кримінальних проступків, обставин за яких вони були вчинені, особу обвинуваченого.

Обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, є ФОП, особою з інвалідністю, виховує неповнолітню дитину, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. За місцем проживання характеризується позитивно: приймає активну участь у житті громади, підтримує добросусідські відносини, займає активну життєву позицію.

Суд також приймає до уваги, що постановами Кобеляцького районного суду Полтавської області: від 17 червня 2024 року ( справа № 532/1393/24) ОСОБА_4 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення 05 червня 2024 року психологічного насильства відносно свого чоловіка ОСОБА_5 ; від 20 серпня 2024 року ( справа № 532/1548/24) ОСОБА_4 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-КУпАП- за вчинення 20 червня 2024 року домашнього насильства психологічного характеру відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_8 та малолітнього сина ОСОБА_9 ( том 1 а.с.239, 240).

В судовому засіданні ОСОБА_4 прохала не карати ОСОБА_5 та зазначила, що він уже поніс покарання за вчинене.

Крім цього, суд враховує отриману судом досудову доповідь, згідно якої виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства.

Суд також обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисний нетяжкий злочин, вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, отже не шкодує про вчинене. При цьому, суд також ураховує обставини цієї справи, а саме те, що станом на 20.06.2014 року судом прийнято рішення про розірвання між подружжям шлюбу і на цей час вони проживають у різних населених пунктах, тому суд, з врахуванням наведеного, вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання за ст. 126-1 КК України, в межах санкції статті, у виді пробаційного нагляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» програмою для кривдника є комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Враховуючи систематичність вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства по відношенню до потерпілої - його дружини (колишньої дружини) ОСОБА_4 і ризик вірогідності повторюваності вчинення домашнього насильства, так як сторони продовжують конфліктувати з питання виховання і місця проживання сина, суд дійшов висновку, що в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, необхідно застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме: направити його для проходження програми для кривдників на строк 3 (три) місяці.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід, із покладенням обов`язку, буде сприяти виправленню обвинуваченого ОСОБА_5 та покращенню психологічного здоров`я потерпілої ОСОБА_4 .

Отже, у підсумку, таке покарання із застосуванням обмежувального заходу на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

На думку суду обрана міра покарання та покладений обмежувальний захід є необхідними та достатніми для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення як ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників на строк 3 (три) місяці.

Речові докази: оригінал довідки лікаря КНП «Кобеляцька міська лікарня» від 21.06.2024 року № 3539/40 та оригінал довідки лікаря КНП «Кобеляцька міська лікарня» від 21.06.2024 року залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Кобеляцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Суддя