ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиськ Тернопільської області в залі суду кримінальну справу (кримінальне провадження № 0000781) про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Збараж Тернопільської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одружений, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимий, проживає за місцем реєстрації в АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.5 КК України,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, в супереч вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , без поважних причин о 07.30 годині 13.03.2024 не з`явився та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, 01.09.2025 о 15.40 годині ОСОБА_5 був доставлений працівниками ВПС до відділення поліції № 5 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області в селище Підволочиськ, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину свою в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, від дачі показань відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, незважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними належними, допустимими та достатніми доказами в їх взаємозв`язку:

?наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 46 від 15.02.2024, відповідно до якого ОСОБА_5 було призвано на військову службу із запасу з 15.02.2024 та призначено в команду 4152 в/ч НОМЕР_1 солдатом (а. с. 79);

?листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.05.2025 № 11597 про те, що у період з 13.04.2024 по день написання листа ОСОБА_5 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не звертався (а. с. 81);

?поіменним списком від 15.02.2024 № 2817 про направлення ОСОБА_5 в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та направлення до вказаної військової частини командою НОМЕР_2 (а.с. 83);

?листом командира в/ч НОМЕР_3 від 22.07.2025 № 1505/16 про те, що ОСОБА_5 упродовж 2023-2024 років на стаціонарному лікуванні у даній військовій частині та у закладах Міністерства охорони здоров`я України, які розташовані в адміністративно-територіальній зоні відповідальності в/ч НОМЕР_3 не перебував (а. с. 87);

?протоколом затримання ОСОБА_5 від 01.09.2025, який був затриманий працівниками поліції у день складання протоколу о 15.40 годині, в порядку ст. 208 КПК України у даному кримінальному провадженні (а. с. 93-95);

?листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 22.05.2024 № 810/2553 про те, що 13.03.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло повідомлення командира в/ч НОМЕР_1 про факт самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_5 , відсутність якого без поважних причин була виявлена того ж дня під час перевірки наявності особового складу військової частини у зв`язку з чим вимагається реєстрація кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за ст. 407 ч.5 КК України (а. с. 101-102);

?матеріалами перевірки за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 , яке тривало з 01.05.2024 по 22.05.2024, відповідно до матеріалів якого було встановлено, що 13.03.2024 о 07.30 годині під час перевірки особового складу 4-ї навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки в/ч НОМЕР_1 було виявлено відсутність содата ОСОБА_5 , який знаходився на лікуванні у лазареті з 28.02.2024 по 04.03.2024, після чого 04.03.2024 був направлений у Рівненський військовий госпіталь (в/ч НОМЕР_3 ) на консультацію до терапевта, але в розташування в/ч НОМЕР_3 чи в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 не повернувся і його місцезнаходження не відоме (а. с. 103-114);

?наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 15.02.2024 № 47 солдата ОСОБА_5 було призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки в/ч НОМЕР_1 , зараховано до списку особового складу вказаної військової частини на всі види забезпечення (а. с. 115);

?наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 13.03.2024 № 75 солдата ОСОБА_5 було виключено з усіх видів забезпечення з 13.03.2024 та встановлено вважати таким, що з 13.03.2024 самовільно залишив військову частину (а. с. 116);

?копією військового квитка ОСОБА_5 , якою підтверджується його призов на військову службу 15.02.2024 та її проходження у в/ч НОМЕР_1 (а. с. 117-121).

При ухваленні вироку суд не бере до уваги та відкидає показання свідка ОСОБА_6 про обставини визволення обвинуваченого з полону, які відбувалися у 2014 році, як такі, що не відносяться до даної справи (неналежний доказ).

Не визнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні суд розцінює як обраний ним спосіб захисту, з метою уникнути покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Суд не погоджується із думкою захисника про не підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину жодними доказами та, як наслідок, необхідність виправдання обвинуваченого, оскільки вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в суді письмовими доказами, які суд зазначив у даному вироку вище.

Суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи. Злочинні дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме вчинення тяжкого злочину, дану на обвинуваченого задовільну громадську характеристику (а. с. 92), негативну службову характеристику (а. с. 122), його вік, стан здоров`я (а. с. 88-91; 98-100), сімейний стан, міцність соціальних зв`язків, вчинення злочину вперше, і вважає, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки обвинувачений є суспільно небезпечною особою, тому його виправлення вже не можливе без ізоляції від суспільства.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Залишити ОСОБА_5 до набрання даним вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання визначити з моменту затримання ОСОБА_5 , а саме з 01.09.2025.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання період його утримання під вартою з 01.09.2025 до дня набрання даним вироком законної сили (строк попереднього ув`язнення) із розрахунку один день перебування під вартою (попереднього ув`язнення) за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення, а засудженим із дня отримання копії вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Підволочиський районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію вироку видати сторонам під розписку.

Суддя ОСОБА_1