"20" листопада 2025 р. Справа № 363/5481/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород клопотання прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває вищезазначений обвинувальний акт.

Ухвалою суду від 19.09.2025 року в межах кримінального провадження призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26.09.2025 року було обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті строком на 60 (шістдесят) днів по 24 листопада 2025 року включно, без визначення застави.

До початку підготовчого судового засідання прокурором ОСОБА_3 було подано клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000656 від 19.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було мотивовано наявністю обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а також продовженням існування ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, які передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливістю переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, можливістю вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення кримінального правопорушення.

В обґрунтування наявності ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором було зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання. Вік обвинуваченого, його соціальні зв`язки, стан здоров`я, дозволяють останньому переховуватись від суду.

ОСОБА_4 володіє інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних даних свідків та потерпілого, які надали органу досудового розслідування покази стосовно нього, крім того деяких з них ОСОБА_4 знає особисто, у зв`язку з чим останній перебуваючи на волі матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів.

ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення, враховуючи що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Так, 16.01.2018 вироком Новомосковського міського суду Дніпропетровської області був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, до позбавлення волі строком 3 роки, та на підставі ст. 86 КК України, ст. 2 Закону України «Про амністію 2016 року» був звільнений від кримінальної відповідальності. 05.06.2019 був засуджений Оболонським районним судом міста Києва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, до позбавлення волі строком 2 роки, та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. 13.06.2023 засуджений Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, із застосування ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі (дана судимість не погашена). Крім того, відповідно до рапорту начальника сектору розкриття злочинів проти власності ВКП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, під час виконання доручення за допомогою баз ІПНУ встановлено, що ОСОБА_4 зазначений ІНФОРМАЦІЯ_2 як особа, що самовільно залишила військову частину, тобто на момент затримання у рамках цього кримінального провадження ОСОБА_4 можливо вчинив самовільне залишення військової частини. На думку прокурора це вказує на те, що ОСОБА_4 не став на шлях виправлення та продовжив свою протиправну поведінку. Враховуючи зазначене ризик того що ОСОБА_4 вчинить нове кримінальне правопорушення, або ж продовжить вчиняти кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, є реальним.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Доводи, викладенні у клопотання підтримав у повному обсязі. Заперечував проти застосування до обвинуваченого більш м?якого запобіжного заходу.

Крім того, прокурор в підготовчому засіданні просив суд змінити місце тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою з гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 на державну установу «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, мотивуюче це тим, що гауптвахта ІНФОРМАЦІЯ_3 позбавлена технічної можливості доставляти обвинуваченого в судові засідання до Вишгородського районного суду Київської області.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважав, що ризики зазначені прокурором є безпідставними, не обґрунтованими та не доведеними. Просив суд долучити до матеріалів справи документи що характеризують його особу та стан його здоров`я. Прохав суд змінити йому запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави. Щодо заявленого прокурором клопотання про зміну місця тримання під вартою категорично заперечив.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміну місця тримання під вартою обвинуваченого з гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 на державну установу «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, оскільки це суперечить як нормам діючого міжнародного права, так і нормам національного законодавства.

В своїх запереченнях стороною захисту було зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем Збройних Сил України. Відповідно до ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» до військовослужбовців застосовується лише тримання на гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Наказом Міністерства оборони №394 від 03.11.2020 року регламентований порядок тримання військовослужбовців на гауптвахті, Наказом Міністерства Юстиції України №1769/5 від 14.06.2019 року затверджені правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України.

Стосовно обставин подій, що сталися 19.07.2025 приблизно о 15.00 годині у в гаражному приміщенні АДРЕСА_1 , зазначив що між ОСОБА_4 як клієнтом з однієї сторони, та ОСОБА_6 , як виконавцем робіт технічного обслуговування автомобіля виникли цивільно-правові відносини, регламентовані Законом України «Про захист прав споживачів», щодо ремонту автомобіля Ford Focus, державний номер НОМЕР_1 , з приводу якого між ними виникла конфліктна ситуація, оскільки ОСОБА_4 не влаштовувала якість та вартість проведеного ремонту. Зазначені відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не мають складу кримінального правопорушення. На даний час у ОСОБА_6 , який визнаний по кримінальному провадженню потерпілим будь яких претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, про що є відповідна заява потерпілого, яка надана суду. Вважає що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення не обґрунтованим.

Щодо незгоди з клопотанням прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначив, що ризики зазначені прокурором не доведені. ОСОБА_4 не має наміру ухилятися від суду, а напроти зацікавлений у розгляді справи, оскільки бажає довести свою невинуватість. Так само ОСОБА_4 не має наміру впливати на свідків чи потерпілого. Натомість сам потерпілий просить звільнити обвинуваченого з-під варти, будь яких претензій до ОСОБА_4 він не має. Вважає що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перешкоджає останньому виконувати свій громадянський обов`язок та боронити Україну у лавах Збройних Силах України.

Також стороною захисту зазначено, що ОСОБА_4 фактично проживає за адресою, АДРЕСА_2 , яку офіційно орендує, має на утриманні неповнолітнього сина, та мати, яка має інвалідність.

Захисник звернув увагу, на те, що військова частина НОМЕР_2 виявила бажання прийняти до свого складу молодшого сержанта ОСОБА_4 на вакантну посаду вогнеметника 2 штурмового відділення 2 штурмового взводу 4 штурмової роти, для продовження проходження ним військової служби, про що долучені документи до матеріалів справи.

Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ОСОБА_4 не бажає, і не має до таких об`єктів доступу, оскільки речові докази перебувають в охоронюваних приміщеннях Вишгородського РУП ГУНП в Київській області.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином ОСОБА_4 також наміру не має, як і не має наміру вчиняти інше кримінальне правопорушення.

На підставі наведеного, сторона захисту вважала клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необґрунтованим, та таким що не підлягає задоволенню, та прохала суд змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити, враховуючи характеристики ОСОБА_4 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у мінімальному розмірі.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали поданого прокурором клопотання, заперечення сторони захисту приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Отже, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право продовжити строк запобіжного заходу, що був обраний обвинуваченому. Розгляд зазначеного клопотання здійснюється з урахуванням загальних положень щодо розгляду та вирішення питання про обрання та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжні заходи є одним з різновидів заходів забезпечення кримінального провадження, що мають особливий порядок застосування в силу своїх негативних наслідків щодо сфери особистих прав та свобод обвинуваченого чи обвинуваченого, яких вони можуть зазнати у разі застосування до них запобіжного заходу.

Порядок застосування запобіжних заходів визначається у ст. 194 КПК України, у ч. 1 якої зазначається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, ухвалення судом рішення про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого чи обвинуваченого є належним правовим результатом розгляду та вирішення відповідного клопотання тоді і лише тоді, коли судом на основі наданих доказів буде встановлено відповідну сукупність умов, а саме існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один ризик, що передбачений у ст. 177 КПК України, а також неможливість або недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не виконання хоча б однієї з вищезазначених умов призводить до іншого правового результату, ніж застосування запобіжного заходу у відповідності до заявленого клопотання.

На додаток до цього чинне кримінальне процесуальне законодавство визначає можливість та процедуру продовження строку обраного запобіжного заходу, у тому числі під час підготовчого судового засідання.

Так, відповідно до положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку запобіжного заходу має відповідати загальним вимогам, встановленим у ст. 184 КПК України щодо клопотання про обрання запобіжного заходу. Разом з тим з метою унеможливлення непропорційного втручання у право обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість клопотання про продовження строку запобіжного заходу, у тому числі тримання під вартою, має також містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого, обвинуваченого під вартою.

Отже, для задоволення клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суду необхідно встановити не тільки стандарту сукупність умов, наявність якої є необхідною для обрання запобіжного заходу, але і встановити той факт, що ризики, які стали причиною для застосування запобіжного заходу, продовжують існувати або з`явилися нові ризики, передбачені у ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Вимоги щодо форми та змісту клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу визначені приписами ч. 2, 3 ст. 201 КПК України.

Отже, для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, суду необхідно встановити, що потреба в застосуванні до обвинуваченого конкретного запобіжного заходу відпала, а інший (більш м`який) запобіжний захід здатен забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та здатен запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що 20.07.2025 о 09 год. 34 хв., ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України затримано за підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

20.07.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 22.07.2025 року у справі № 363/4077/25 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті строком до 17 вересня 2025 року включно.

Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 15.09.2025 року у справі № 363/4077/25 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 30.09.2025 року включно, в межах строку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. Цією ж ухвалою у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000656 від 19.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України стосовно ОСОБА_4 було відмовлено.

Приймаючи рішення про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею в ухвалі від 15.09.2025 року констатовано факт наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

18.09.2025 року відносно ОСОБА_4 складено та затверджено обвинувальний акт у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, з наступним направленням його до суду. З цього моменту в межах судового провадження призначено та проведено лише підготовче судове засідання.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.09.2025 року у справі №363/5481/25 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 24.11.2025 року включно, без визначення розміру застави. Цією ж ухвалою у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000656 від 19.07.2025 року стосовно ОСОБА_4 було відмовлено.

Аналіз положень ст. 314, 315 КПК України дає можливість зробити висновок, що підготовче судове засідання, як окремий етап судового провадження, має організаційно-технічний характер, оскільки на ньому судом разом з іншими учасниками кримінального провадження вирішується питання можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, крім окремих випадків, передбачених законодавством (затвердження угоди про визнання винуватості тощо). В усіх інших випадках конкретна оцінка обставин та фактів вчиненого кримінального правопорушення шляхом оцінки відповідних доказів, а відповідно і надання судом конкретних висновків щодо висунутого особі обвинувачення є прерогативою судового розгляду, під час якого суд наділений повноваженнями не тільки досліджувати докази, але і зануритися у суть обвинувачення безпосередньо.

З огляду на характер та призначення підготовчого судового засідання, на якому створюються умови щодо безперешкодного та ефективного судового розгляду обвинувального акту по суті, на етапі підготовчого судового засідання судом не досліджуються обставини та факти вчиненого кримінального правопорушення, не досліджуються доводи та аргументи щодо суті обвинувачення, не вивчаються докази по справі та не вчиняються будь-які інші дії, що прямо чи опосередковано пов`язані зі змістом та сутністю обвинувачення, а відповідно під час підготовчого судового засідання відсутні будь-які правові та фактичні підстави щодо зміни висновків стосовно обґрунтованості обвинувачення (підозри), що були зроблені до цього під час кримінального провадження.

У свою чергу, процесуальне законодавство не містить чітких критеріїв визначення ступеня обґрунтованості обвинувачення, його обсягу та змісту, але відповідно до усталеної практики ЄСПЛ під обґрунтованим обвинуваченням, не вдаючись до сутності та змісту самого обвинувачення, слід розуміти таке обвинувачення, що підкріплюється сукупністю певних відомостей, доказів, обставин та фактів, що дають можливість переконати об`єктивного спостерігача в причетності особи до вчинення кримінального правопорушення. Тобто, встановлення обґрунтованості обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення не вимагає встановлення у її діях ознак кримінального правопорушення, доведення їх відповідними доказами та не вимагає констатації того факту, що саме ця особа вчинила відповідне кримінальне правопорушення, а лише вимагає визначення того, що особа може бути причетна до вчинення відповідного кримінального правопорушення.

З огляду на відсутність нових фактичних обставин, не дослідження на даному етапі кримінального провадження доказів щодо пред`явленого обвинувачення, у суду відсутні підстави для інших висновків в частині обґрунтованості підозри та обвинувачення, ніж тих, що були викладені в ухвалах слідчого судді від 22.07.2025 року та від 15.09.2025 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що наявних матеріалів кримінального провадження достатньо для висновку щодо обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст. 187 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність правової підстави для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, а саме наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Щодо продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то судом встановлено, що у клопотанні прокурора зазначається про наявність ризику вчинення ОСОБА_4 дій, які передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В аспекті цього суд звертає увагу, що ризики, зазначені прокурором як підстава для продовження строку запобіжного заходу, повинні знайти не тільки своє реальне відображення та об`єктивування в певних обставинах і фактах, зокрема, поведінці обвинуваченого, обвинуваченого, але і повинні бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

В обґрунтування існування вказаного ризику прокурором було зазначено, що значна суворість покарання за тяжкий злочин, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, цілком ймовірно може спонукати обвинуваченого до спроб переховування від суду з метою ухилитися від передбаченої законом відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії").

Так само і продовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (рішення у справі «Летельє проти Франції»; також див. справи «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»).

У той же час відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Отже, тяжкість покарання, що може бути призначено обвинуваченому, не є визначальною підставою для підтвердження існування відповідного ризику, але у сукупності з іншими обставинами та фактами може підтверджувати існування відповідного ризику.

В аспекті цього судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі обвинуваченого - безпідставні, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена відсутністю такої можливості, оскільки останнього затримано одразу ж після вчинення кримінального правопорушення та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вищезазначені обставини у сукупності з усвідомленням обвинуваченим ОСОБА_4 неминучості настання кримінальної відповідальності, виду та форми останньої, суд вважає достатніми для констатації доведеності ризику того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

У межах даного кримінального провадження наявні свідки та потерпілий, показання яких в силу положень ст. 352 КПК України мають бути досліджені судом безпосередньо під час судового розгляду. У зв`язку з цим суд не сприймає доводи сторони захисту щодо неможливості існування ризику впливу на свідків та потерпілого, оскільки вони вже були допитані під час досудового розслідування, та обвинувачений примирився з потерпілим. Показання свідків та потерпілого, що були відібрані під час досудового розслідування, однак не були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду. У зв`язку з цим в межах даного кримінального провадження пріоритетним є створення умов, за яких показання допитаних під час досудового розслідування свідків та потерпілого будуть залишатися повними, точними та достовірними для їх подальшого дослідження під час судового розгляду.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно в будь-який спосіб впливати на свідків та потерпілого, що може призвести до неповноти, недостовірності чи неточності показань цих осіб під час їх допиту в судовому розгляді. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Прокурором під час обґрунтування даного ризику зазначено про раніше вчинені обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальні правопорушення та наявність обвинувальних вироків.

Враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, конкретні обставини вчиненого діяння, особу обвинуваченого, зважаючи на доведеність існування ризиків вчинення дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає ризик вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, доведеним.

Вирішуючи питання про справедливість та пропорційність виду запобіжного заходу, суд враховує положення ч. 3 ст. 176 КПК України, відповідно до якого тримання під вартою є найтяжчим видом запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за яке передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років.

Отже, судом встановлено наявність виключної правової підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відповідно і можливість продовження строку тримання під вартою за умови доведеності факту неможливості застосування більш м?якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про можливість застосування більш м?якого запобіжного заходу, суд враховує конкретні обставини кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність та характер вчинених дій, за яким обвинувачується ОСОБА_4 та які спрямовані, зокрема, проти власності, життя та здоров`я особи. Крім того, суд враховує ті обставини, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан та запроваджено заходи правового режиму воєнного стану, вчинення кримінальних правопорушень в умовах якого суттєво підвищує їх суспільну небезпечність.

На підставі вищевикладеного, враховуючи дані про особу обвинуваченого, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого правопорушення, з огляду на фактичні обставини за яких обвинуваченому інкримінується його вчинення, їх підвищену суспільну небезпечність, суд вважає допустимим продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , який підлягає продовженню на строк 60 (шістдесят) днів.

Доводи захисника обвинуваченого проте, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення не обґрунтоване, на думку суду, теж не заслуговують на увагу, оскільки вказане питання підлягає перевірці підчас судового розгляду, який ще не розпочинався. Суд на даному етапі не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України - суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті. Так, ч. 4 вказаної статті зазначає, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченому в тому числі і щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. В той же час, суд вважає, що прокурором, під час звернення до суду з цим клопотанням, не доведено обставин, які б давали підстави не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі «Марченко проти України» - при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійсно має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відтак суд, при розгляді клопотання, враховуючі вік обвинуваченого, наявність у обвинуваченого неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є інвалідом 3гр. загального захворювання, наявність в обвинуваченого орендованого житла в м. Вишгороді Київської області, стану здоров`я ОСОБА_4 , можливість забезпечення виконання ним обов`язків, приходить до висновку про необхідність визначення розміру застави як альтернативного заходу., що відповідає тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , з визначенням відповідних обов`язків у разі внесення розміру застави, згідно вимог ст. 182 та ч.3 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України - розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На думку суду, розмір застави, визначений обвинуваченому повинен у повній мірі гарантувати виконання покладених на нього обов`язків. Цей розмір має бути таким, щоб загроза його втрати утримувала обвинуваченого від порушення встановлених процесуальними нормами та/або покладених судом на нього обов`язків, забезпечувала його належну процесуальну поведінку та не була надмірною. Водночас, суд також враховує, що застава може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною та/або юридичною особою (заставодавцем), що передбачено ч. 2 ст. 182 КПК.

Таким чином, зважаючи на тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , обставини кримінального правопорушення та відомості про обвинуваченого, суд вважає, що розмір застави, який належить визначити має бути встановлений в розмірі передбаченому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. 00 коп., такий розмір, на переконання суду, є виправданим за наявних обставин, а тому може бути застосований. При цьому, визначаючи розмір застави, суд враховує не лише обсяг висунутого обвинувачення, а також і правові позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до яких розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу обвинуваченого, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гафа проти Мальти»).

Оскільки судом вирішено застосувати до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, то у разі внесення застави в розмірі, визначеному цією ухвалою, на ОСОБА_4 необхідно також покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КК України. Суд приходить до висновку, що вказані обов`язки, у разі внесення застави, здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зашкодять інтересам судового розгляду.

Що стосується клопотання прокурора в якому він прохав суд змінити місце тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою з гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 на державну установу «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

У період дії воєнного стану в Україні та протягом двох років після його припинення чи скасування взяті під варту військовослужбовці можуть триматися в окремих ізольованих приміщеннях казарменого типу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Порядок і термін тримання осіб, взятих під варту, в ізоляторі тимчасового тримання, на гауптвахті, окремих ізольованих приміщеннях казарменого типу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України визначаються законодавством України.

Відповідно до п. п. 1, 2 розділу XI Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, який затверджений Наказом Міністерства оборони України від 03 листопада 2020 року № 394, тримання на гауптвахтах узятих під варту військовослужбовців здійснюється відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та цього Порядку. Узяті під варту військовослужбовці розміщуються на гауптвахті на підставі ухвали суду, а також постанови керівника органу прокуратури, прийнятої у випадках та порядку, передбачених статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України.

Враховуючи, що прокурором не було надано достатніх та обґрунтованих доказів технічної неможливості доставлення обвинуваченого ОСОБА_4 з гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 до зали судових засідань Вишгородського раціонного суду Київської області, а обвинувачений та його захисник категорично заперечували проти утримання обвинуваченого ОСОБА_4 в слідчому ізоляторі, суд вважає за необхідне залишити виконання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193-194, 197, 199, 314, 315, 372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні №00000656 від 19.07.2025 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Клопотання прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою із залишенням утримання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 60 (шістдесят) днів по 18 січня 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України у розмірі 80 (восьмидесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн. 00 коп.

Сума застави протягом дії ухвали може бути внесена у національній грошовій одиниці як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області для внесення застави (отримувач - ТУ ДСА України в Київській області, , банк - Державна казначейська служба України м. Київ, р/р № UA0018661, призначення платежу: застава за… (П.І.Б., дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно ухвали… (назва суду) від… (дата ухвали) по справі № …, внесені (П.І.Б. особи, що вносить заставу).

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , такі обов`язки:

- прибувати до суду в судові засідання за кожним викликом;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками по даному кримінальному провадженню;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, а саме АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, перебування та/або місця роботи (служби);

- повідомляти прокурора та суд про необхідність зміни свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , ухвалою суду обов`язків - 60 днів, з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку із внесенням застави у розмірі, визначеному судом.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно та письмово прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону та Вишгородський районний суд Київської області.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається затриманому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, захисником, прокурором, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання та судовий розгляд у суді першої інстанції.

Повний текст ухвали проголошено 25.11.2025 року о 12 год. 50 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1