ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/201/25 Провадження 1-кс/636/151/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 місто Чугуїв

Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , прокурора Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИЛА:

На розгляд слідчого судді 04.02.2026 надійшло клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 29.05.2025 (зміненої постановою Харківського апеляційного суду від 12.06.2025) у кримінальному провадженні №№0000981, внесеного до ЄРДР 15.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, яке обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 від 29.05.2025 було частково задоволено клопотання прокурора - заступника керівника Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_6 по кримінальному провадженню №0000981, внесеному до ЄРДР 15.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, про арешт майна. Зокрема, вказаною ухвалою накладено арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12.06.2025 вищевказану ухвалу слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 29.05.2025 про арешт майна частково скасовано, накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

В силу ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Будучи власником майна, арештованого вищевказаною ухвалою слідчого судді (з урахуванням змін згідно ухвали Харківського апеляційного суду від 12.06.2025), на підставі ч.1 ст. 174 КПК України, ОСОБА_5 вбачає за доцільне клопотати перед слідчим суддею про скасування арешту з належної їх квартири, посилаючись на наступне. На підставі очевидно надуманої заяви ОСОБА_7 від 14.10.2024 Чугуївським РУП ГУНП в Харківській області 15.10.2024 до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України, із присвоєнням кримінальному провадженню №0000981. Таким чином, досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні триває з 15.10.2024. Станом на лютий 2026 року ОСОБА_5 у цьому провадженні має статус свідка та будучи допитаною у цьому статусі, надала органу досудового розслідування змістовні покази та долучила докази на спростування абсурдних звинувачень з боку ОСОБА_7 . Задовольняючи частково клопотання прокурора та накладаючи арешт на квартиру, що належить ОСОБА_5 , слідчий суддя виходив з того, що наданими йому матеріалами підтверджується заявлення потерпілою ОСОБА_7 цивільного позову на суму, що перевищує 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлений на 2025 рік. Слідчим суддею зазначено, що прокурор довів підставу накладення арешту, яка полягає у забезпеченні можливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (забезпечення цивільного позову), в частині накладення арешту на майно особи цивільного відповідача. В свою чергу суд апеляційної інстанції, переглядаючи вказану ухвалу слідчого судді, також виходив з того, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власниці майна з метою забезпечення цивільного позову. Дозволивши користуватись квартирою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме такий спосіб арешту майна, на переконання колегії суддів, є ефективним, оскільки буде сприяти дієвості кримінального провадження, завданням досудового розслідування та захисту прав власника майна. Водночас за змістом ухвали від 12.06.2025 року «колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст.174 КПК України …». Однак як станом на 29.05.2025 (дату постановлення ухвали про накладення арешту), так і станом на 01.02.2026 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 як особі, яка нібито вчинила протиправні дії відносно ОСОБА_7 , про підозру не повідомлено, що є цілком логічним з точки зору надуманості усіх звинувачень ОСОБА_7 . Так само і заявлений потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов, для забезпечення якого накладено арешт, ґрунтується виключно на надуманих фактах та на теперішній час спростовується наданими ОСОБА_5 доказами.

Отже, належна ОСОБА_5 квартира упродовж тривалого часу перебуває під арештом, формально забезпечуючи кримінальне провадження, в якому відсутні підозри. Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю. У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

У даному випадку відсутні будь-які правові підстави для подальшого збереження арешту майна, оскільки ОСОБА_5 не повідомлено про підозру, не встановлено, що вказане майно є таким, що набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а отже необхідність у подальшому існуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала. Крім того, накладений арешт порушує права власника майна на розпорядження належним йому майном. Так, сама обставина заявлення цивільного позову в межах кримінального провадження, яке тривалий час формально перебуває на стадії досудового розслідування за наявності усіх законних підстав для його закриття через відсутність самої події кримінального правопорушення, не може виправдовувати обмеження права власності цивільного відповідача за таким позовом.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. У даному випадку подальша заборона відчуження та розпорядження належною ОСОБА_5 квартирою жодним чином не сприятиме ані дієвості кримінального провадження, ані завданням досудового розслідування, ані захисту прав власника майна, адже як таке досудове розслідування не проводиться, а про дотримання розумних строків досудового розслідування у цьому провадженні взагалі не йдеться.

За таких обставин з урахуванням відсутності у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_5 належним їй майном, відсутні і підстави для подальшого обмеження прав власності. Згідно ч.2 статті 174 КПК України клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

В судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання про скасування арешту підтримала, та, посилаючись на вищевикладене, просила задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, зазначивши, що наразі досудове розслідування триває, проводиться перевірка обставин по справі та збирання доказів, зокрема, призначено судову лінгвістичну експертизу, підстава накладення арешту, яка полягає у забезпеченні можливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (забезпечення цивільного позову), в частині накладення арешту на майно особи - цивільного відповідача, наразі продовжує існувати. Крім того, представник заявника в клопотанні не наводить жодної із передбачених ст. 174 КПК України підстав для скасування арешту.

Прокурор також надала письмові заперечення, в яких зазначено наступне. В провадженні СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000981 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. На даний час досудове розслідування у вказаному провадженні триває, рішення про закінчення досудового розслідування не прийнято.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Таким чином, арешт майна має бути скасованим повністю або частково, якщо: відпали підстави його застосування; арешт було накладено необґрунтовано. Тобто особа, що заявила клопотання про скасування арешту, повинна довести, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Заявником до клопотання не долучено доказів, які б підтверджували, що в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала потреба. Заява про скасування арешту не містить жодних обґрунтувань, на які би посилався заявник як на підставу скасування арешту за ч.1 ст.174 КПК України. Досудове розслідування кримінального провадження № 0000981 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України на даний час триває, необхідність в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на теперішній час не відпала.

На підставі вищевикладеного, вважає, що підстави для задоволення заяви про скасування арешту майна відсутні, просить відмовити в задоволенні.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників справи, ознайомившись із клопотанням, встановив наступне.

Так, ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 29.05.2025 накладено арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000981 15.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12.06.2025 ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 29 05 2025 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000981 від 15 10 2024 за ч. 3 ст. 190 КК України, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасовано в частині вирішення питання арешту на кв. АДРЕСА_1 ; апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_8 задоволено частково; накладено арешт, шляхом заборони відчуження та розпорядження у кримінальному провадженні № 0000981 від 15.10.2024 на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 ; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вказаними ухвалами підтверджується, що з матеріалів справи вбачається, що СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000981 від 15.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Згідно матеріалів кримінального провадження у період часу з вересня 2023 року по серпень 2024 року ОСОБА_5 підозрюється у тому, що вона, шляхом зловживання довірою, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_7 , чим вчинила шахрайство в умовах воєнного стану, що заподіяло значної шкоди, що підтверджується витягом з ЄРДР від 15.10.2024. В процесі проведення досудового розслідування проведено огляд предметів - мобільного телефону потерпілої, допит потерпілої, допит свідка ОСОБА_9 , отримано відомості з ДПС України щодо доходів ОСОБА_5 за період з 2014 по 2024, щодо доходів ОСОБА_10 за період з 2014 по 2024, щодо доходів ОСОБА_11 за період з 2014 по 2024, проведено огляд флеш-накопичувача з записами телефонних розмов. Згідно копії договору дарування від 29.01.2025 №92 ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_2 , що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта від 10.04.2025. Також з наданих до клопотання прокурора матеріалів вбачається, що потерпілою в межах кримінального провадження заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування завданої кримінальним правопорушення шкоди у розмірі 4765111 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди, тобто, відповідно до положень КПК України потерпіла ОСОБА_7 є цивільним позивачем, а ОСОБА_5 , - цивільним відповідачем.

З огляду на викладене, зважаючи на імовірність спричинення протиправними діями ОСОБА_12 збитків потерпілій ОСОБА_7 , з метою забезпечення цивільного позову, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов обґрунтовано висновку про необхідність накласти арешт на квартиру, що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності. Враховуючи викладене, доводи апелянта щодо безпідставності та необґрунтованості висновків слідчого судді щодо наявності підстав для накладення арешту на квартиру ОСОБА_5 через відсутність доказів про визнання її речовим доказом у кримінальному провадженні не мають доказового підґрунтя, оскільки спростовуються висновком слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на майно саме з метою забезпечення можливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, тобто забезпечення цивільного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Так слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000981 15.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, не завершено, потерпілою ОСОБА_7 до ОСОБА_5 заявлено цивільний позов в рамках кримінального провадження; законність та обґрунтованість накладеного ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 29.05.2025 арешту підтверджено ухвалою Харківського апеляційного суду від 12.06.2025.

Таким чином, представником заявника не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано відповідно до положень ст. 174 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання необґрунтоване і не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 170-174, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна залишити без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1