Справа № 214/4857/22
25 вересня 2025 року м. Кривий Ріг
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник звернулися з клопотанням про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання (захисник) або зменшення розміру застави (обвинувачений).
Сторона захисту в чергове посилалась на те, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою безпідставно, матеріали справи не містять жодних доказів причетності його до інкримінованого йому злочину, а ризики, зазначені прокурором, є необґрунтованими. Зазначили, що підозра та обвинувальний акт є необґрунтованими та незаконними, обвинувачений не вчиняв інкримінованого йому злочину, в діях ОСОБА_6 відсутні ознаки складу інших кримінальних правопорушень. ОСОБА_6 зазначив, що спроможний сплатити заставу у розмірі триста - п`ятсот тисяч гривень.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив необхідність продовження йому запобіжного заходу. Підкреслив, що вже більше як три роки він знаходиться під вартою, за безпідставним обвинуваченням, в його діях відсутні ознаки складу кримінальних правопорушень. В нього відсутні грошові кошти для сплати визначеної судом застави, оскільки всі свої грошові кошти він витратив на допомогу херсонцям в окупації. Послався на надані стороною захисту докази перерахування коштів до релігійної громади. Зазначив, що в нього відбудеться презентація автобіографічної книги, на якій він хоче бути присутнім.
Захисник заперечував щодо продовження запобіжного заходу, через необґрунтованість обвинувачення та відсутність ризиків зазначених прокурором. Звернув увагу, що ОСОБА_6 обвинувачується безпідставно і застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу є необґрунтованим.
В свою чергу, прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого з продовженням застосування застави у визначеному апеляційним судом при розгляді. Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення та під час обрання та продовження міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому судом було встановлено ризики, які на цей час не зникли та продовжують існувати. Прокурор зазначає, що в разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу ОСОБА_6 зможе переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Наголосив, що апеляційний суд зменшив розмір застави до 800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Уточнив, що слід покласти обов`язок утриматись від спілкування зі свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ..
Заслухавши пояснення учасників судового засідання, ознайомившись з доводами, що викладені в заявлених прокурором та обвинуваченим клопотанні, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Положеннями ч.1 ст.183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Зважаючи на стадію кримінального провадження, колегія суддів позбавлена можливості давати оцінку сукупності доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, що є предметом обговорення при ухваленні вироку. Наразі прокурором не змінено обвинувачення, що є його виключним процесуальним правом. Стороною захисту подано клопотання про допит свідків, призначення експертизи.
Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місті його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців, а також інші обставини зазначені в законі.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна, та на цей час продовжують існувати ризики того, що він може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання за скоєння інкримінованого йому злочину. Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Колегія суддів бере до уваги характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , проти основ національної безпеки України у співпраці із представниками держави-агресора, тому має такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей та інтересів суспільства.
Колегія суддів вважає, що продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом перетину державного кордону України, не виключається і незаконне перетинання державного кордону України і на цей ризик не впливає наявність передбачених законом підстав для перетину держаного кордону України.
Верховна Рада підтримала продовження воєнного стану та загальної мобілізації в Україні. Триває широкомасштабна агресія рф проти України. Під час постійних ракетних атак та збройної агресії ризик переховування осіб, які обвинувачуються у держаній зраді, значно зростає погіршення загальної ситуації безпеки та підвищується необхідність в посиленні заходів щодо забезпечення національної безпеки. Ворог поновив обстріл енергогенеруючих та інфраструктурних об`єктів.
Перебуваючи на волі в умовах збройної агресії російської федерації проти України, обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, з огляду на те, що ОСОБА_6 є депутатом Херсонської міської ради, підприємцем, має політичний вплив в фронтовому регіоні.
Станом на 25 вересня 2025 року судовий розгляд триває. Строк дії попередньої ухвали спливає, а судовий розгляд неможливо завершити до цієї дати, з урахуванням подання сторонами нових доказів та процесуальних клопотань.
Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, на час розгляду клопотання буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду, або уникнути кримінальної відповідальності шляхом виїзду за територію України користуючись високим ступенем ризиків під час воєнного стану.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій, які безпосередньо пов`язані із воєнним станом, що триває є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Твердження сторони захисту щодо необґрунтованості пред`явленого обвинувачення, суд вважає передчасними на даній стадії кримінального провадження, оскільки належна правова оцінка цим доводам буде надана під час вирішення справи по суті.
Також необхідно зазначити, що на цьому етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.
Питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.
Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу на стадії судового розгляду вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості і характеру обвинувачення у злочинній діяльності направленої проти основ національної безпеки України, майнового стану, колегія суддів вважає, що застава у визначеному розміру у даному випадку буде цілком достатньою для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Разом із цим, обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово наголошував, що визначений судом розмір застави є непомірно великим, який він сплатити неспроможний.
У справі «Гафа проти Мальти» ЄСПЛ наголосив, що розмір застави має визначатися з урахуванням матеріального становища обвинуваченого. Якщо особа залишається під вартою через неспроможність внести визначену суму, це свідчить про те, що національні органи не забезпечили ефективну реалізацію права на свободу. Непомірна застава фактично стає продовженням арешту. Суд зобов`язаний проявляти «особливу ретельність» при визначенні суми, щоб право на звільнення під заставу не було ілюзорним.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе зменшити ОСОБА_6 розмір застави, до 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який буде достатній для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Вказане обумовлено тривалим перебуванням обвинуваченого під вартою, зменшенням ймовірності настання ризиків знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів та вчинення іншого кримінального правопорушення, невнесенням застави за обвинуваченого, відсутністю нових вагомих доказів щодо обґрунтування майнового стану ОСОБА_6 на рівні, що дозволяє йому внести заставу в раніше визначеному апеляційним судом обсязі.
Керуючись статтями 177, 369, 372, 376 КПК України, колегія суддів:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 щодо запобіжного заходу задовольнити частково.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 задовольнити частково.
Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 листопада 2025 року включно.
На підставі ч. 5 ст. 182 КПК України продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді застави зменшивши її розмір до 600 (шести ста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 816 800 (один мільйон вісімсот шістнадцять тисяч вісімсот) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою на депозитний рахунок Покровського районного суду міста Кривого Рогу.
У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з під варти, покласти на нього такі обов`язки: повідомляти прокурора та суд про зміну місця свого проживання; за першим викликом з`являтися до суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу прокурора та суду; здати на зберігання до відповідних державних органів свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю; утриматись від спілкування зі свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
У разі внесення застави та з моменту звільнення з під варти, обвинувачений вважається таким, до якого застосований запобіжний захід у виді застави.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний тест ухвали складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2