УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі скаргу ОСОБА_3 на постанову старшої слідчої СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілою,

ВСТАНОВИВ:

17.11.2025 року до слідчого судді надійшла указана скарга, у якій гр. ОСОБА_3 вказує, що внаслідок кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за №0000443 від 26.07.2025, її сину, ОСОБА_5 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, в результаті чого він на даний час він перебуває у реабілітаційному центрі м. Рівне, має значні порушення фізичного стану, позбавлений можливості самостійно пересуватися, говорити, писати та в цілому здійснювати свої процесуальні права. Як далі слідує зі змісту скарги, ОСОБА_3 як мати потерпілого, відповідно до ч. 6 ст. 55 КПК України подала клопотання про залучення її до участі у кримінальному провадженні як потерпілої особи від імені свого сина, який через свій стан здоров`я не має можливості захищати свої права та законні інтереси, проте 24.10.2025 року слідчою винесена постанова про відмову у задоволенні відповідного клопотання. З указаною постановою скаржниця не згодна, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що порушує її права. Слідчий безпідставно відмовила у задоволенні клопотання, не врахувавши фізичний стан сина, не витребувавши відповідних підтверджуючих документів та формально застосувавши положення ст. 55 КПК України, що є істотним порушенням закону.

З огляду на викладене, ОСОБА_3 просить скасувати постанову старшої слідчої СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 від 24.10.2025 про відмову у задоволенні клопотання щодо визнання її потерпілою, зобов`язати слідчу визнати ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000443 від 26.07.2025 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Гр. ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд скарги без її участі, скаргу підтримує та просить задовольнити.

Старша слідча СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду скарги повідомлялася належним чином. Неявка слідчої не є перешкодою для розгляду скарги відповідно до положень ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, вивчивши й дослідивши зміст скарги та доданих до неї матеріалів, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скарги з наступних підстав.

Частиною 1 статті 303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та за якими надано право на оскарження. Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Із матеріалів скарги вбачається, що Відділом поліції №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000443 від 26.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_5 та в рамках кримінального провадження скаржниця звернулася до слідчого із клопотанням від 22.10.2025 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні по факту нанесення її сину тяжких тілесних ушкоджень, натомість постановою від 24.10.2025 року старша слідча СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в ОСОБА_4 відмовила у задоволенні відповідного клопотання.

За змістом ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частиною третьою указаної статті передбачено, що потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

При цьому згідно із положенням ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого складається з вступної, мотивувальної та резолютивної частини, при цьому мотивувальна її частина повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

На переконання слідчого судді, висновки слідчої про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному проваджені №0000443 є безпідставними, зважаючи на відсутність в оскаржуваній постанові мотивів її прийняття та їх обґрунтування. Фактично зміст оскаржуваної постанови включає в собі лише текст статті 55 КПК України.

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку про передчасність прийнятого слідчою рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000443.

В той же час, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги в частині зобов`язання слідчої визнати ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000443 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, за змістом статті 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Таким чином сама по собі наявність заяви про залучення особи до провадження як потерпілого або заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення за нормами кримінального процесуального законодавства надає такій особі прав і обов`язків потерпілого. Отже наявність такої заяви у матеріалах кримінального провадження фактично підтверджує статус заявника як потерпілого і не вимагає будь-яких інших дій для підтвердження набуття даного процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Зазначена позиція повністю відповідає роз`ясненням, наданим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» №9-49/0/4-17 від 12.01.2017. Так, у даному Листі суд касаційної інстанції зазначив, що «по-різному вирішуються питання формулювання положень резолютивної частини ухвали слідчого судді в разі скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим. В одних випадках слідчі судді постановляють рішення зобов`язати слідчого визнати скаржника потерпілим, а в інших - обмежуються рішенням про скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим. Перший з наведених підходів не враховує положень кримінального процесуального законодавства, яке не передбачає прийняття процесуального рішення про визнання потерпілим. Саме тому за умови скасування відповідних постанов слідчим суддям доцільно в резолютивній частині формулювати рішення лише про таке скасування».

За наведених обставин, на думку слідчого судді, у задоволенні вимог скарги про зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000443 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9, 55, 110, 220, 303-307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову старшої слідчої СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 від 24.10.2025 про відмову у задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_3 до провадження як потерпілої.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя